РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.06.2019Справа № 910/1230/19

Господарський суд міста Києва у складі:

судді: за участю секретаря:Данилової М.В. Бордунової К.Е.
за участю представників сторін: від позивача: Тішуніна О.Г. від відповідача: Прохоров Ю.Г.
за позовом Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»
до про Акціонерного товариства «Українська залізниця» Стягнення грошових коштів
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

04 лютого 2019 року до Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (позивач) надійшла позовна заява № 515/12 від 29.01.2019 року до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (відповідач) про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу в розмірі 52 657, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не здійснив своєчасну доставку вантажу до пункту призначення, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи № 910/1230/19 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання у справі призначено на 27.02.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2019 року (суддя Данилова М.В.) судом повідомлено сторін про те, що у зв`язку з направленням судді Данилової М.В. на підвищення кваліфікації до Національної школи суддів України, розгляд даної справи, призначений на 27.02.2019 року не відбудеться, призначено розгляд справи на 06.03.2019 року.

06.03.2019 року через відділ діловодства суду від Відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності від 06.03.2019 року.

В судовому засіданні 06.03.2019 року оголошувалась перерва з метою повного та всебічного з`ясування обставин справ та для надання часу подати представникам сторін усі наявні пояснення та докази по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 року (суддя Данилова М.В.) ухвалено розгляд справи № 910/1230/19 здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі № 910/1230/19 призначено на 24.04.2019 року.

12 квітня 2019 року через канцелярію суду Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» подало заяву № 2021/12 від 09.04.2019 року «Про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2019 року повідомлено сторін про оголошену в підготовчому засіданні перерву на 29.05.2019 року.

29.05.2019 року через відділ діловодства суду від Відповідача надійшов Відзив на Позовну заяву та заява про зменшення штрафу від 28.05.2019 року.

29.05.2019 року через відділ діловодства суду від Позивача надійшло заперечення на заяву про застосування позовної давності.

12.06.2019 року через відділ діловодства суду від Позивача надійшло заперечення на заяву про зменшення штрафу та заява про збільшення розміру позовних вимог.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця", правонаступником якого є Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі за текстом - Відповідач або Перевізник) у квітні-травні 2018 року до станції призначення Терни Придніпровської залізниці АТ «Укрзалізниця» здійснено перевезення порожніх власних вагонів, одержувачем яких було Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» за залізничними накладними: №66896, №75403, №75404, №66535, №75927, №75486, №75460, №71229, №343806, №343814, №343822, №343830, №, №345199, №76982, №76981, №76980, №76979, №76975, №76899, №76898, №463604, №463448, №463588, №463562, №463497, №345173, №77816, №277734, №77732, № 52319-1, № 2151-463570, №77817, №77818, №77819, №77820, №77821, №77822, №77823, №77824, №77825, №77826, №2151-169789, №215146487-5.

Пунктом 6 статті 315 Господарського кодексу України передбачено, що у спорах, пов`язаних з міжнародними перевезеннями вантажів, порядок пред`явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Пунктом 4 Статуту залізниць України також встановлено, що перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення, зокрема, відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі за текстом - СМГС).

У відповідності до § 1 статті 3 розділу І Загальні положення СМГС, ця Угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому міжнародному залізнично-поромному сполученні.

Відповідно до §1 статті 14 СМГС, у відповідності з договором перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти доручений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, погодженим відправником і іновірним перевізником, і видати його одержувачу. §3 статті 14 СМГС передбачено підтвердження укладення договору перевезення накладною. Відповідно, вищевказані накладні є підтвердженням укладення угод про перевезення.

Відповідно до § 1 ст. 24 СМГС, термін доставки визначається на весь шлях походження вантажу та не повинен перевищувати терміну, обчисленого виходячи з норм, встановлених у даній статті. Термін доставки вантажу визначається, виходячи з наступних норм (§ 2 ст. 24 СМГС):

- для контейнерів - 1 доба на кожні розпочаті 150 км;

- для інших відправлень - 1 доба на кожні розпочаті 200 км.

Параграф 3 цієї ж статті визначає, що строк доставки вантажу збільшується на одну добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу.

Відповідно до § 3 ст. 37 СМГС, перевізник несе відповідальність за прострочення терміну доставки вантажу.

Стаття 45 СМГС визначає, що розмір неустойки за прострочення терміну доставки вантажу визначається, виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив прострочення терміну доставки, і величини (тривалості) прострочення терміну доставки, яка розраховується як співвідношення прострочення терміну доставки (в добах) до загального терміну доставки, а саме:

6% провізної плати при простроченні не вище однієї десятої загального терміну доставки;

18% провізної плати при простроченні терміну доставки більше однієї десятої, але не більше трьох десятих загального терміну доставки;

30% провізної плати при простроченні терміну доставки більше трьох десятих загального терміну доставки.

Як підтверджується календарними штемпелями на залізничних накладних, доданих до позовної заяви, у квітні-травні 2018 року порожні приватні власні загони доставлено Відповідачем із порушенням встановленого терміну доставки, у зв`язку з чим Позивачем нарахована неустойка.

Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) та Конвенція про міжнародні залізничні перевезення (КОТІФ) передбачають обов`язковий досудовий претензійний порядок врегулювання спору. У зв`язку з цим, та у відповідності до вимог § 3 ст. 46 СМГС, Позивачем на адресу Відповідача були направлені претензії окремо по кожній залізничній накладній, а саме:

вих. №№187/12-200/12 від 26.06.2018р.,

вих. №№203/12-216/12 від 27.06.2018р.,

вих. №№219/12-222/12 від 06.07.2018р.,

вих. №№230/12-241/12 від 11.07.2018р.

Матеріалами справи підтверджується, що Відповідач повідомив Позивача про повернення вищевказаних претензій без розгляду. При цьому саме претензії на адресу ПРАТ «ПІВНГЗК» Відповідачем повернуті не були, а були повернуті лише оригінали залізничних накладних.

Підставою для залишення без розгляду претензій, з посиланням на ст.ст. 44, 60 ГПК України Відповідачем було вказано те, що до претензій не додані документи, що підтверджують повноваження підписанта.

Суд звертає увагу, що чинне законодавство України та СМГС не надає АТ «Укрзалізниця» права повертати претензії без розгляду у випадку відсутності документів, які підтверджують повноваження підписанта. Претензія може бути повернута без розгляду виключно у випадках, передбачених § 6 ст. 46 СМГС, а саме у випадку, якщо вона оформлена з порушенням приписів § 3 и § 5 ст. 46 СМГС, тобто заявлена не окремо по кожній відправці або не обґрунтована відповідно до Правил перевезення вантажів. Зазначені приписи при пред`явленні вищевказаних претензій були Позивачем дотримані.

Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства господарських судах. Чинний ГПК України не встановлює порядок пред`явлення та розгляду претензій, як це було визначено ГПК України у попередній редакції. Стаття 44 ГПК України, на яку Відповідач посилався у листах, визначає процесуальну правоздатність та процесуальну дієздатність, тобто здатність мати та особисто здійснювати процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, боржника в суді. Статтею 60 ГПК України визначено перелік документів, які підтверджують повноваження представника в суді. Отже, посилання Відповідача на зазначені норми законодавства, як на підставу для повернення претензій без розгляду, є неправомірним.

Відповідач у своїх письмових пояснень посилається на те, що Договір про надання послуг (далі - Договір) від 20.02.2018 № 02076/ПрЗ-2018, укладений між АТ «Укрзалізниця» і ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» підписано в особі генерального директора Тимошенко П.Г.

Зазначеним Договором досягнена домовленість між Сторонами, щодо надання вантажних вагонів для перевезення та інших послуг пов`язаних з організацією перевезення вантажів, а також вирішення спірних питань. Пунктом 9.5 розділу Додаткові умови Договору сторони домовились про зобов`язання не пізніше ніж за 20 календарних днів повідомляти одна одну про зміни реквізитів Сторін, місцезнаходження та інші зміни, які можуть перешкоджати виконанню зобов`язань за цим договором.

На момент пред`явлення АТ «Укрзалізниця» не було повідомлено про призначення в.о. генерального директора ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» ОСОБА_1, що свідчить про невиконання зобов`язань п 9.5 Договору.

ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» не виконав умови п. 9.5 Договору і не повідомив АТ «Укрзалізниця» про зміну керівника до теперішнього часу.

Суд відхиляє доводи АТ «Укрзалізниця» з огляду на наступне.

Статтею 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" передбачено, що Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться, зокрема, відомості про керівника юридичної особи, а за бажанням юридичної особи - також про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо, дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

Згідно з частинами 1, 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №922/3717/16 від 22.02.2018р.

Судом встановлено, що на момент пред`явлення претензій у липні 2018 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містилася інформація про особу яка має право на підписання та пред`явлення претензій, такою особою був ОСОБА_1 .

Відповідач мав можливість перевірити повноваження підписанта претензій за допомогою функції «Безкоштовний запит» на офіційному сайті Міністерства юстиції України відповідно до статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань». Угода про міжнародне вантажне сполучення та чинне законодавство України не містить вимог про обов`язкове долучення до претензій документу, що підтверджує повноваження керівника, який її підписав. Крім того, інформація про керівника ПРАТ «ПІВНГЗК» з 08.06.2018р. міститься у ЄДР та є загальнодоступною.

АТ «Укрзалізниця» подало до суду заяву про застосування позовної давності, посилаючись на те, що позивачем не було дотримано порядку обов`язкового досудового врегулювання спору шляхом пред`явлення претензії, та пропущено строк позовної давності на строк більше ніж п`ять місяців, тому позов не підлягає задоволенню.

Суд відхиляє доводи АТ «Укрзалізниця» з огляду на наступне.

Суд ще раз звертає увагу що, матеріалами справи підтверджується, що Відповідач повідомив Позивача про повернення претензій без розгляду. При цьому саме претензії на адресу ПРАТ «ПІВНГЗК» Відповідачем повернуті не були, а були повернуті лише оригінали залізничних накладних.

Відповідно до § 3 ст. 46 СМГС, пред`явлення претензії, оформленої відповідно до статті 46 «Претензії» цієї Угоди, зупиняє перебіг строків давності, передбачених у § 1 цієї статті.

Перебіг терміну давності продовжується з того дня, коли перевізник повідомив претендателю про повне або часткове відхилення його претензії або з моменту закінчення терміну, встановленого в § 7 статті 46 «Претензії» цієї Угоди, якщо претензія залишена перевізником без відповіді.

Зважаючи на вказані приписи § 3 ст. 46 СМГС, перебіг строків давності для пред`явлення даного позову, зупинено з моменту пред`явлення претензій, а враховуючи, що претензії не було відхилено і не було фактично повернуто без розгляду (оскільки повернуті були лише оригінали залізничних накладних, а не претензії), на момент звернення позивача до відповідача з листами, строк на їх розгляд ще не закінчився, перебіг строку давності не було продовжено.

Дії Відповідача є порушенням норм чинного законодавства України та Угоди про міжнародне залізничне сполучення.

Суд вважає, що саме протиправні дії відповідача могли стати причиною пропуску строку на звернення до суду з позовом. Адже, відповідач діяв не у відповідності до норм чинного законодавства та з перевищенням наданих йому законом повноважень, у зв`язку з чим позивачу довелось вступити у затяжне листування з відповідачем. Проте, як вбачається з доданих до позову документів, дії відповідача були спрямовані не на врегулювання спору (адже порушення термінів доставки таки мало місце, що підтверджується штампами про прибуття на відповідних накладних); з боку відповідача листування мало на меті як раз затягування часу.

Натомість, позивач прагнув врегулювати спір, не звертаючись до суду, без додаткових витрат на оплату судового збору та організацію відряджень для забезпечення участі представників сторін у судових засіданнях.

Відповідно до частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим. Якщо суд дійде висновку про те, що позовна давність пропущена з поважної причини, то у своєму рішенні наводить відповідні мотиви на підтвердження цих висновків. Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму Цивільного кодексу України).

Наведені правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №752/4422/17, постанові Верховного Суду від 04.07.2018, у справі № 910/2603/17|12-134гс18 тощо.

Питання щодо поважності причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

На думку суду саме неправомірні дії відповідача, спрямовані на незаконне залишення претензій позивача без розгляду, утруднили своєчасне подання позову до суду.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фінікарідов проти Кіпру" механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

Враховуючи вищезазначене, суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, та вважає, що порушене право підлягає захисту.

Суд вважає за необхідне, звернути увагу, що у судовому засіданні 12.06.2019 року, на стадії розгляду справи по суті, представник Позивача подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій просив суд стягнути з Відповідача збільшену суму штрафу.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що заява Позивача про збільшення позовних вимог задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто - неналежне виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України.

Так, ст. 216 ГК України, передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Стаття 551 ЦК України встановлює, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

У частині третій ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 216 ГК України також встановлює, господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин.

Так, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

При цьому, відповідно до частини 2 ст. 216 ГК України, застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Як встановлено частиною 3 ст. 216 ГК України, господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими:

потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі;

сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі;

у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції.)

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідач, у заяві про зменшення штрафу, просив суд зменшити розмір штрафу за несвоєчасну доставку вантажів до 5% від суми позову.

Як встановлено матеріалами справи та не заперечувалось сторонами, доставку вантажу Відповідач здійснив несвоєчасно.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що дане клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

В обґрунтування вказаного клопотання, АТ «Укрзалізниця» просить суд врахувати, що протягом останнього часу на підприємстві склалася складна ситуація у зв`язку з недофінансуванням, а саме: недостатність доходної частини, значне зменшення надходжень коштів, необхідність постійного ремонту та підтримання в належному робочому стані рухомого складу, а також негайна закупівля матеріально-технічних ресурсів для швидкого відновлення залізничної галузі в зоні проведення АТО. Крім того, АТ «Укрзалізниця» здійснюються нагальні заходи щодо капітального відновлення рухомого складу, оновлення парку вагонів, закупівлі тепловозів General Electric, а це потребує значного фінансування. Також, Відповідач зазначає, що зазначена інформація не потребує доказування в силу статті 75 Господарського процесуального кодексу України, оскільки є загально відомою.

Однак жодних доказів на підтвердження цього Відповідачем надано не було.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Суд також зазначає, що наведені Відповідачем факти будуть потребувати доказуванню лише у випадку визнання таких фактів загальновідомими саме судом. Разом з цим суд відзначає, що зазначені Відповідачем обставини не є загальновідомими, а тому не приймає до уваги посилання Акціонерного товариства «Українська залізниця» на ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Суд ще раз звертає увагу, що Відповідачем не надано доказів на підтвердження обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Підсумовуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що клопотання Відповідача про зменшення штрафу не підлягає задоволенню.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення з Відповідача грошових коштів, а саме: штрафу - 52 657 грн., відповідно до самостійно здійсненого розрахунку штрафних санкцій судом.

Судові витрати Позивача по сплаті судового збору в сумі 1 921 грн., відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, код за ) на користь Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (50079, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, ) грошові кошти, а саме штраф у розмірі 52 657 грн. (п`ятдесят дві тисячі шістсот п`ятдесят сім грн.) та судовий збір у розмірі 1 921 грн. (тисяча дев`ятсот двадцять одна грн.).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 27 червня 2019р.

Суддя М.В. Данилова