РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2019Справа № 910/786/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., при секретарі судового засідання Вишняк Н.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Українські поліметали"

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство економічного розвитку і торгівлі України

про визнання договору недійсним

Представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Бондар М.В.

від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Українські поліметали" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву про визнання договору недійсним.

Обґрунтовані позовні вимоги позивач зазначає, що зміст договору оренди № 8068 від 30.03.2018, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву та Публічним акціонерним товариством "Державна акціонерна компанія "Українські поліметали", суперечить нормам чинного законодавства, відтак, просить суд визнати зазначений договір недійсним з моменту його вчинення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 суд ухвалив: позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Українські поліметали" залишити без руху; встановити позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом надання викладу обставин заявлених позивачем позовних вимог в контексті необхідності залучення до участі у справі третьої особи - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України; зазначення попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; встановити позивачу строк для усунення недоліків - протягом семи днів з дня вручення даної ухвали.

07.02.2019 до відділу діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Зважаючи на категорію та складність спору, суд приходить до висновку про здійснення розгляду даної справи у порядку загального позовного провадження.

Згідно з приписами статті 181 Господарського процесуального кодексу України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій.

Разом з тим, позивач просив залучити до участі у справі Міністерство економічного розвитку і торгівлі України як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки зазначена особа є балансоутримувачем орендованого майна за оспорюваним договором та отримує п`ятдесят відсотків орендної плати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2019 суд ухвалив, зокрема, прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 05.03.2019; залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України.

28.02.2019 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшли письмові пояснення.

04.03.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову з тих підстав, що відповідачем дотримано процедуру укладення оспорюваного договору оренди; таким договором вірно встановлено співвідношення орендної плати, що підлягає сплаті до державного бюджету та балансоутримувачу; положення п. 5.15 не є встановленням іншого строку договору, ніж зазначено в п. 10.1 договору.

05.03.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з тим, що позивач не може прибути в засідання, оскільки його представник перебуває на лікарняному.

У підготовче засідання 05.03.2019 з`явилися представники відповідача та третьої особи, представники позивача не з`явилися, про дату, час та місце підготовчого засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

З метою належної підготовки справи для розгляду у підготовчому засіданні продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та задоволено клопотання позивача й оголошено перерву до 09.04.2019.

Підготовче засідання 09.04.2019 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Картавцевої Ю.В. на лікарняному.

З огляду на повернення судді Картавцевої Ю.В. з лікарняного, ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2019 суд ухвалив призначити підготовче засідання на 21.05.2019.

21.05.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

У підготовче засідання 21.05.2019 з`явилися представники відповідача та третьої особи, представники позивача не з`явилися, про дату, час та місце підготовчого засідання були повідомлені належним чином.

У підготовчому засіданні 21.05.2019 судом з`ясовано, що в процесі підготовчого провадження у даній справі вчинені всі необхідні дії передбачені ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.06.2019.

У судове засідання 11.06.2019 з`явилися представник відповідача. Представники позивача та третьої особи не з`явилися, про дату, час та місце підготовчого засідання були повідомлені належним чином.

За змістом ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 11.06.2019, за відсутності представників позивача та третьої особи, запобігаючи при цьому безпідставному затягуванню розгляду справи.

У судовому засіданні 11.06.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

30.03.2018 між відповідачем (орендодавцем) та позивачем (орендарем) укладено договір оренди №8068 нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - Договір), відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - частини нежитлових приміщень площею 133,69 кв.м. (робоча площа 60,2 кв.м.), розміщене за адресою м. Київ, вул. Антоновича, 174, на 1 поверсі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 30.09.2017 і становить 2294410,00 грн. без ПДВ.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що орендар вступає в строкове платне користування майном у термін, вказаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995 зі змінами та доповненнями становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку лютий 2018 - 36350,68 грн.

Відповідно до пункту 3.6 Договору орендна плата перераховується до державного бюджету балансоутримувачу у співвідношенні 50% до 50 % щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Згідно з п. 5.15 Договору враховуючи статтю 631 ЦК України, у зв`язку з тим, що майно використовувалось орендарем до укладання договору оренди, а саме із 30.09.2017, орендар зобов`язується протягом місяця після підписання цього договору перерахувати орендну плату до державного бюджету і балансоутримувачу у співвідношенні, визначеному п. 3.6. договору за період з 30.09.2017 до дати укладання цього договору.

Згідно з п. 10.1. Договору цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 30.03.2018 до 28.02.2021 включно.

Дослідивши зміст укладеного Договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди державного майна.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує, що при укладенні Договору не було додержано вимог законодавства стосовно процедури укладання договору, встановленої законом форми договору, а також умови Договору суперечать нормам законодавства.

Позивач зазначає, що орендодавцем не було розміщено оголошення про намір передати державне майно, яке є предметом Договору, в оренду та не було проведено конкурс на право оренди; встановлені Договором пропорції розподілу орендної плати суперечать Постанові Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786; сторони в момент підписання Договору, передбачивши п. 5.15, фактично збільшили строк дії Договору, який складає 3 роки та 4 місяці, а тому Договір в силу ст. 793 ЦК України підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Порядок укладання договорів оренди державного нерухомого майна встановлено статтею 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Частиною 4 статті 9 ЗУ «Про оренду державного комунального майна» встановлено, що орендодавець протягом п`яти днів після погодження умов договору оренди з органом, уповноваженим управляти відповідним майном (у випадках, передбачених цим Законом, - органом Антимонопольного комітету України), а в разі якщо заява про оренду майна не потребує узгодження (щодо оренди окремого індивідуально визначеного майна, крім нерухомого), протягом 15 днів після дати її реєстрації розміщує в офіційних друкованих засобах масової інформації та на веб-сайтах орендодавців оголошення про намір передати майно в оренду або відмовляє в укладенні договору оренди і повідомляє про це заявника. Протягом 10 робочих днів після розміщення оголошення орендодавець приймає заяви про оренду відповідного майна. Протягом трьох робочих днів після закінчення строку приймання заяв орендодавець своїм наказом ухвалює рішення за результатами вивчення попиту на об`єкт оренди. У разі якщо подано лише одну заяву, конкурс на право оренди не проводиться і договір оренди укладається із заявником. У разі надходження двох і більше заяв орендодавець оголошує конкурс на право оренди.

Судом встановлено, що листом від 15.12.2017 за вих. №30-04/13226 відповідач звернувся до Управління взаємозв`язків з громадськістю та редакційної діяльності Фонду державного майна України з проханням опублікувати в газеті «Відомості приватизації» оголошення про намір передати в оренду державне нерухоме майно.

У номері газети «Відомості приватизації» від 25.12.2017 №101-102 (1121- 1122) (сторінка 5) було опубліковано оголошення орендодавця - РВ ФДМУ по м. Києву про намір передати в оренду об`єкт державного майна, а саме, майно за спірним Договором (копія сторінки газети долучена до відзиву).

Як зазначав відповідач, на його адресу інші заяви про бажання укласти договір оренди не надійшли, у зв`язку з чим відповідачем було видано наказ від 18.01.2018 №80 про укладення договору оренди нерухомого майна з єдиним заявником - ПАТ «Державна акціонерна компанія «Українські поліметали» (копія наказу долучена до відзиву).

Листом від 23.01.2018 за вих. №30-04/866, адресованим позивачу та третій особі, відповідач повідомив про прийняте рішення укласти договір оренди та запропоновано надати до РВ ФДМУ по м. Києву відповідний пакет документів.

За наведених обставин, доводи позивача щодо невідповідності процедури укладання Договору спростовуються наведеним.

Щодо пропорцій розподілу орендної плати, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об`єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об`єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об`єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об`єктів, що перебувають у державній власності.

Абзацом 10 пункту 17 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами) (далі - Методика розрахунку), у разі оренди майна бюджетних установ орендна плата спрямовується до державного бюджету в розмірі, встановленому Бюджетним кодексом України.

Згідно п. 10 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є: власні надходження бюджетних установ (у тому числі наукових установ Національної академії наук України і галузевих академій наук), що утримуються за рахунок державного бюджету, у тому числі орендна плата за користування військовим майном, майном Національної академії наук України і галузевих академій наук, 50 відсотків орендної плати за користування іншим майном, що належить бюджетним установам, які утримуються за рахунок державного бюджету.

Пунктом 12 статті 2 Бюджетного кодексу України визначено, що бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Як встановлено судом, за Договором в оренду було передано майно, що перебуває на балансі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (тобто на балансі бюджетної установи в розумінні приписів Бюджетного кодексу України).

При цьому, позивач, зазначаючи про те, що пропорції розподілу орендної плати суперечать Постанові Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786, посилався на абз. 3 п. 17 Методики розрахунку, відповідно до якого у разі коли орендодавцем майна є Фонд державного майна, його регіональне відділення чи представництво, орендна плата спрямовується за нерухоме майно державних підприємств, установ, організацій (крім підприємств, установ та організацій галузі кінематографії, що належать до сфери управління Мінкультури, - на період до 31 грудня 2019 р.) - 70 відсотків орендної плати до державного бюджету, 30 відсотків державному підприємству, організації, на балансі яких перебуває це майно.

Однак, з огляду на зазначене вище, положення абз. 3 п. 17 Методики розрахунку не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Як встановлено судом, пунктом 3.1 Договору передбачено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995 зі змінами та доповненнями становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку лютий 2018 - 36 350, 68 грн.

Відповідно до пункту 3.6 Договору орендна плата перераховується до державного бюджету Балансоутримувачу у співвідношенні 50% до 50 % щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Враховуючи зазначене, доводи позивача про те, що Договором невірно встановлено співвідношення орендної плати, що підлягає сплаті до державного бюджету та балансоутримувачу, не підтверджуються належними та допустимими доказами, а отже є необґрунтованими.

Щодо строку дії Договору, суд зазначає наступне.

Позивач зазначав, що сторони в момент підписання Договору, передбачивши п. 5.15, фактично збільшили строк дії Договору, який складає 3 роки та 4 місяці, а тому Договір в силу ст. 793 ЦК України підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ст. 793 Цивільного кодексу України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з п. 10.1. Договору цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 30.03.2018 до 28.02.2021 включно.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що орендар вступає в строкове платне користування майном у термін, вказаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

Так, 30.03.2018 орендодавцем було передано, а орендарем прийнято у строкове платне користування нерухоме майно за Договором за актом приймання-передавання орендованого майна.

Разом з тим, згідно з п. 5.15 Договору враховуючи статтю 631 ЦК України, у зв`язку з тим, що майно використовувалось орендарем до укладання договору оренди, а саме із 30.09.2017, орендар зобов`язується протягом місяця після підписання цього договору перерахувати орендну плату до державного бюджету і балансоутримувачу у співвідношенні, визначеному п. 3.6. договору за період з 30.09.2017 до дати укладання цього договору.

Відповідно до положень статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Таким чином, Договір набрав чинності з моменту укладення та підписання акту приймання передавання майна, тобто 30.03.2018, а положення п. 5.15 Договору не є встановленням іншого строку дії Договору, ніж зазначений у п. 10.1 Договору (з 30.03.2018 по 28.02.2021 включно), а є лише способом врегулювання відносин, що виникли до моменту укладення Договору, відповідно до законодавства.

З огляду на наведене, позивачем не доведено існування обставин, наявність яких в силу ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання недійсним Договору, а тому позов Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Українські поліметали" не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 21.06.2019

Суддя Ю.В. Картавцева