ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Дніпро, пр.Д.Яворницького, 65

11.06.2019 року Справа № 912/892/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) - Кузнецової І.Л.,

суддів - Кощеєва І.М., Орєшкіної Е.В.,

при секретарі судового засідання: Мацекос І.М.,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Ексімсервіс" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 14.08.2018 у справі №912/892/18 (суддя Кабакова В.Г., повне рішення складено 20.08.2018)

за позовом публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк", м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Ексімсервіс", м. Кропивницький

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

- рішенням господарського суду Кіровоградської області від 14.08.2018 у справі №912/892/18 позов публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) "Креді Агріколь Банк" задоволено частково, звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення, що знаходиться в м. Кропивницький по вул. Набережній, буд. № 11 загальною площею 397,1кв.м, що належить товариству з обмеженою відповідальністю фірмі (далі ТОВ фірма) "Ексімсервіс", установивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, яка буде встановлена на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна у виконавчому провадженні - для задоволення в повному обсязі вимог ПАТ "Креді Агріколь Банк" за кредитним договором № 14/2008-юр від 20.08.2008 в розмірі 239695,63 доларів США;

- приймаючи рішення, господарський суд виходив з обставин щодо несвоєчасного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №14/2008-юр від 20.08.2008, що встановлено рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 08.12.2016 у справі №404/2884/15-ц, щодо наявності у зв`язку з цим правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки №14/2008-юр-І в сумі 239695,63 доларів США, а також з відсутності підстав для задоволення заяви відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років по закінченню тридцяти днів після отримання вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором згідно з вказаним рішенням;

- не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ фірма «Ексімсервіс» подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, просить це рішення скасувати, прийняти нове рішення та відмовити в задоволенні позову;

- у поданій скарзі йдеться про те, що позивачем в якості доказів, на які він посилався обгрунтовуючи позовні вимоги, надані ксерокопії договорів (позики та іпотечного договору), звіту про незалежну оцінку (висновок експерта) щодо вартості предмета іпотеки, почтових повідомлень про вручення поштового відправлення, витягу з статуту, які не завірені належним чином, про те, що розрахунок заборгованості по кредиту ОСОБА_1 не може бути оригіналом, оскільки відсутній підпис особи, яка його здійснила, про те, що «Відомість про рух коштів по кредиту…» не може бути належним доказом, оскільки рух коштів повинен відображатися у виписках по особовому рахунку, про те, що скаржником не було отримано ухвал про призначення розгляду справи, поштова кореспонденція не отримана за відсутності вини відповідача, оскільки поверталася до суду з відміткою: «за закінченням терміну зберігання», що не підпадає під вимоги вручення, викладені в ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, а також про те, що позивачем пропущений строк позовної давності, перебіг якого розпочався з дати першого невиконання зобов`язання ОСОБА_1 , а саме: з 2010року від дня виникнення права звернення до суду щодо поручителя, а не з моменту надсилання повідомлення відповідачу або звернення до суду цивільної юрисдикції в 2015 році;

- у додаткових поясненнях, які надійшли на адресу суду 07.06.2019 ТОВ «Ексімсервіс» зазначає про те, що враховуючи отриману товариством вимогу від 02.02.2015 №34 про дострокове погашення кредиту за кредитним договором, на протязі 60 днів з дня отримання повідомлення-вимоги банк в односторонньому порядку змінив порядок, умови та строк дії кредитного договору та договору поруки, який припинив свою дію 02.02.2015, тобто, змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором, про те, що строк звернення позивача до суду з вимогою про звернення стягнення на майно сплинув 02.02.2018, натомість позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності 12.04.2018;

- позивач вважає рішення господарського суду обгрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що до позовної заяви були долучені копії документів, які містили відмітки про відповідність їх оригіналам та були скріплені підписами, як того вимагає ст. 91 Господарського процесуального кодексу України, разом з тим, відповідач не скористався своїм правом та не звернувся з клопотанням про витребування оригіналів документів, на те, що заборгованість основного боржника ОСОБА_1 підтверджується рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 08.12.2016 у справі №404/2884/15-ц, на те, що припущення відповідача стосовно спливу строку позовної давності є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 протягом 2016-2018 років вчиняв дії щодо визнання ним свого боргу, здійснюючи періодичні платежі, направлені на погашення боргу.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.08.2008 між ОСОБА_1 (позичальником) та акціонерним товариством (далі АТ) "Індустртально-Екпортний Банк" (кредитором) укладено кредитний договір № 14/2008-юр, на підставі п.1.1. якого позичальник отримав кредит в сумі 380000 доларів США. Строк функціонування кредитної лінії з 20.08.2008 по 15.08.2018р.р.

Згідно з п. 2.1 договору кредит надавався для придбання та подальшого ремонту приміщення, що розташоване за адресою вул. Набережна, 11, м. Кіровоград.

Відповідно до п. 4.1. договору позичальник зобов`язався сплачувати банку відповідну плату за користування кредитом.

П. 4.2. договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 13,5 процентів річних. Нараховані проценти сплачуються позичальником щомісячно до 15 числа місяця, наступного за періодом нарахування процентів.

21.08.2008 між ТОВ фірмою "Ексімсервіс" (іпотекодавцем) та АТ "Індустріально-Експортний Банк" (іпотекодержателем) укладено договір іпотеки № 14/2008-юр-І, посвідчений 21.08.2008 приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Озерним Г.М., за реєстровим номером 2915.

У зв`язку із зміною найменування банку ПАТ "Креді Агріколь Банк" є повним правонаступником ПАТ "Індустріально-експортний банк" та Акціонерного товариства "Індустріально-експортний банк ", що підтверджено доданою до позовної заяви завіреною копією витягу зі статуту (а.с.35-36).

П.2.1.1 договору передбачено, що предметом договору іпотеки є нерухоме майно, належне іпотекодавцю на праві власності, яким є нежитлове приміщення, що знаходиться в м.Кіровограді по вул. Набережній, під номером 11, загальною площею 320,3 кв.м.

П. 2.3 договору іпотеки визначено оцінку предмету іпотеки: не обмежуючи будь-яких прав іпотекодержателя за цим договором, сторони погоджуються, що станом на дату укладення цього договору заставна вартість предмета іпотеки становить 3 872 000,00 грн, що за встановленим курсом Національного банку України на дату укладення договору еквівалентно сумі 800 000,00 доларів США (балансова вартість предмета іпотеки, згідно з довідкою від 20.08.2008 № 55, наданою іпотекодавцем, складає 255 251грн.34коп.).

У ст. 5 договору сторонами визначені умови задоволення вимог іпотекодержателя із вартості предмета іпотеки, зокрема погоджено, що іпотекодержатель має право вимагати задоволення забезпечених вимог за рахунок предмету іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором щодо сплати кредитних коштів, нарахованих відсотків, можливої пені за даним договором в цілому та/або у тій чи іншій його частині.

18.05.2012 між ПАТ " Креді Агріколь Банк " та ТОВ фірмою "Ексімсервіс" укладено та нотаріально посвідчено договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору іпотеки №14/2008-юр-І, на підставі п.1 якого сторони погодилися з 18.05.2012 внести зміни до п.1.1 статті 1 «Предмет договору, основне зобов`язання» основного договору та викласти його в такій редакції:

« 1.1 Ніколаєнко Віктор Григорович, ІНФОРМАЦІЯ_1 , податковий номер НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , як позичальник, іпотекодержатель, як кредитор, уклали кредитний договір №14/2008-юр від 20.08.2008, за яким кредитор погодився на умовах кредитного договору надати позичальнику кредит у розмірах, що у будь-який час протягом терміну дії кредитного договору не може перевищувати в сукупності відповідно 304859,83 доларів США із процентною ставкою 10,0 процентів річних, починаючи з 26.04.2013 року відсотки нараховуються за ставкою 13.5 процентів річних за користування кредитом і кінцевою датою погашення не пізніше 15 серпня 2018року».

Позичальником порушено кредитні зобов`язання у зв`язку з чим ПАТ "Креді Агріколь Банк" звернулося з позовом до суду про стягнення заборгованості.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 08.12.2016 у справі №404/2884/15-ц на користь ПАТ "Креді Агріколь Банк" з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором №14/2008-юр від 20.08.2008 в сумі 278845,63 доларів США.

Таким чином, факт заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем встановлено рішенням апеляційного суду Кіровоградської областті від 08.12.2016 у справі №404/2884/15-ц.

07.04.2017 з метою досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу та ОСОБА_1 вимогу про погашення заборгованості №24/4-07-Т/26.

У направленій вимозі позивачем запропоновано в тридцятиденний термін погасити наявну заборгованість за кредитним договором та попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі залишення цієї вимоги без задоволення протягом зазначеного строку.

Матеріалами справи також підтверджується що у період з 09.11.2016 по 05.05.2018 ОСОБА_1 було частково сплачено заборгованість за кредитним договором в сумі 39150,00 доларів США.

Порушення кредитного договору в частині повної оплати заборгованості за кредитом відповідачем та ОСОБА_1 усунуті не були, внаслідок чого банк звернувся з позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ст.ст.525, 526 названого Кодексу передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 546 Кодексу виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

П. 2 ст. 590 Кодексу унормовано, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) в разі коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не передбачено договором або законом.

Законом України « Про іпотеку» передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 3 Закону іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

За приписами ч. 1 ст. 7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Ч.6 ст. 38 Закону передбачено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього;

За приписами ч.1 ст. 39 Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно з ч. 1 ст.41 Закону реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Ч. 2 ст. 43 Закону передбачено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 процентів вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються:

1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження;

2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача;

3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону;

5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження;

6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом.

Боржник вправі до дня продажу предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах повністю виконати забезпечену обтяженням вимогу обтяжувача разом з відшкодуванням витрат, понесених обтяжувачем у зв`язку з пред`явленням вимоги і підготовкою до проведення публічних торгів. Таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд правильно врахував позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.03.2018 у справі № 235/3619/15-ц, а саме те, що "у спорах про звернення стягнення на предмет іпотеки не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення" та з урахуванням позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, яка буде встановлена на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна у виконавчому провадженні обгрунтовано визначив за можливе прийняти рішення без зазначення початкової ціни предмета іпотеки, що не матиме наслідків порушення законних інтересів сторін договору.

Проведення прилюдних торгів, як спосіб реалізації звернення стягнення на заставне майно, дозволяє досягти справедливої ціни, яка відповідає ринковій на час здійснення реалізації спірного заставного майна, що забезпечує баланс інтересів заставодавця та заставодержателя при здійсненні такої процедури реалізації майна.

Щодо досліджуваної справи, то з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин, а саме: наявності підтвердженої рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 08.12.2016 у справі №404/2884/15-ц заборгованості за кредитним договором Ніколаєнко В.Г. перед позивачем, невиконання ОСОБА_1 зобов`язань з погашення заборгованості за цим договором, укладення сторонами іпотечного договору та невиконання відповідачем вимоги про сплату заборгованості від 07.04.2017 №24/4-07-Т/26 господарський суд обгрунтовано задовольнив позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в сумі 239695,63 доларів США.

З огляду на викладене рішення господарського суду слід залишити без змін.

Доводи скаржника про те, що позивачем в якості доказів, на які він посилався, обгрунтовуючи позовні вимоги, надані ксерокопії договору позики та іпотечного договору, звіту про незалежну оцінку (висновок експерта) щодо вартості предмета іпотеки, почтових повідомленнь про вручення поштового відправлення, витягу з статуту, які не завірені належним чином не приймаються судом до уваги, оскільки заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем, крім іншого, встановлена рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 08.12.2016 у справі №404/2884/15-ц.

Згідно з ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Посилання скаржника на неотримання ним ухвал про призначення розгляду справи і на те, що поштова кореспонденція не отримана за відсутності вини позивача, оскільки поверталася до суду з відміткою: «за закінченням терміну зберігання», що не підпадає під вимоги вручення, викладені в ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення учасників справи здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

На виконання цих положень суд першої інстанції неодноразово направляв скаржнику ухвали про призначення судових засідань за адресою, зазначеною в позові, та яка є його адресою відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, яка регламентує порядок вручення судового рішення, зазначено, що днем вручення судового рішення є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, або відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Ухвала господарського суду про відкриття провадження у справі від 08.05.2018 та призначення її до розгляду на 30.05.2018 отримана скаржником 11.05.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.50). Вказана ухвала направлена на адресу скаржника, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно з Порядком ведення державного реєстру судових рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2006р. за № 740 кожна фізична або юридична особа має загальний доступ до судових рішень, внесених до Єдиного державного реєстру судових рішень України. Відкритий доступ користувачів до електронних копій судових рішень здійснюється цілодобово та безоплатно через офіційний веб-портал Державної судової адміністрації України.

Таким чином, представник скаржника мав можливість ознайомитись з текстами процесуальних документів у даній справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, скаржник був обізнаний про те, що господарським судом Кіровоградської області розглядається справа, в якій він виступає як відповідач, що підтверджується наданням ним заперечень на позовну заяву.

Тому порушень процесуального закону щодо повідомлення учасника справи в цій частині апеляційний суд не вбачає.

Також необгрунтованими являються і посилання скаржника на пропуск позивачем строку позовної давності, перебіг якого розпочався з дати першого невиконання зобов`язання ОСОБА_1 , а саме: з 2010року від дня виникнення права звернення до суду щодо поручителя, а не з моменту надсилання повідомлення відповідачу або звернення до суду цивільної юрисдикції в 2015 році.

Ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки.

Ч.ч.3, 4 ст.267 Кодексу передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з ч.1 ст.264 Кодексу перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Абз. 2 ч. 1 ст. 17 Закону передбачено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання. Натомість такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням, цей Закон не передбачає.

Якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, отже, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим ч. 1 ст. 17 Закону.

Матеріалами справи підтверджується, що умовами договору про внесення змін та доповнень № 1 до договору іпотеки №14/2008-юр-І передбачено, що останнім строком погашення кредиту є 15.08.2018.

Доказів визнання договору про внесення змін та доповнень № 1 до договору іпотеки №14/2008-юр-І недійсним відповідачем не надано.

Позивач направив позичальнику та іпотекодавцю вимогу від 07.04.2017 № 24/4-07-Т/26, яку відповідач отримав 25.04.2017. У цій вимозі позивач, посилаючись на пункт 5 договору іпотеки та ст. 35 Закону України "Про іпотеку" вимагав протягом 30 календарних днів сплатити на користь позивача прострочену заборгованість за кредитним договором та попередив скаржника про початок звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" таке право виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги та за умови її невиконання.

Отже, позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання, а саме: по закінченню тридцяти днів після отримання вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором від 07.04.2017 № 24/4-07-Т/26 25.05.2017.

Таким чином, АТ «Креді Агріколь Банк» не пропущено строк, встановлений ст.257 Цивільного кодексу України.

Отже рішення господарського суду відповідає фактичним обставинам справи, вимогам чинного законодавства, підстави для його скасування відсутні.

Доводи скаржника не впливають на юридичну оцінку обставин справи, здійснену господарським судом у відповідності до норм чинного законодавства.

Додаткові докази, які надані апеляційному суду відповідачем 07.06.2019 колегією суддів не приймаються, оскільки, всупереч вимогам ст.269 Господарського процесуального кодексу України, скаржником не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Керуючись ст.ст.269, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

- рішення господарського суду Кіровоградської області від 14.08.2018 у справі №912/892/18 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення;

- постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повної постанови;

- повна постанова складена 19.06.2019

Головуючий суддя І.Л. Кузнецова

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя Е.В. Орєшкіна