ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2019 р. Справа№ 910/4121/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Красіков В. В.;

від відповідача: Гурський Г.Ю.

від третьої особи 1: Кустова Т.В.

від третьої особи 2: Гладищенко М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "СЕЛТІК"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2019

у справі № 910/4121/18 (суддя - Бондаренко Г. П.)

за позовом Приватного підприємства "СЕЛТІК"

до Публічного акціонерного товариства "БГ БАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмет спору, на стороні відповідача:

1. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРУБ-ІНЖБУД"

про визнання недійсним договору іпотеки

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне підприємство "СЕЛТІК" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "БГ БАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним договору іпотеки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що умови договору іпотеки № б/н від 29.02.2008, укладеного між Відкритим акціонерним товариством "Універсальний Банк Розвитку та Партнерства" та Приватним підприємством "СЕЛТІК", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А. М. (реєстровий номер 1145) суперечать вимогам Закону України "Про іпотеку".

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.01.2019 у справі № 910/4121/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов до висновку, що наявність передбачених законом підстав для визнання договору недійсним позивачем в позовній заяві не доведено, а інших підстав для визнання договору недійсним, під час розгляду справи, судом не встановлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/4121/18 від 29.01.2019 та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що судом не надано належної оцінки та не досліджено механізм реєстрації предмету іпотеки за іпотекодержателем, оскільки вказане на момент укладення договору іпотеки місце розташування та адреса не співпадає з правовстановлюючими документами, не було досліджено дійсної загальної площі предмету іпотеки. Також, на думку апелянта, договір іпотеки значно погіршує правове становище позивача, підвищуючи рівень його відповідальності - встановлює солідарний обов`язок іпотекодавця і боржника.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/4121/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/4121/18 та призначено справу до розгляду на 10.04.2019.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2019 враховуючи перебування у відпустці судді Руденко М. А., яка не є головуючою суддею, справу № 910/4121/18 передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу справ від 09.04.2019, справу № 910/4121/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Сулім В. В., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2019 справу № 910/4121/18 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Сулім В. В., Пономаренко Є. Ю. та призначено до розгляду на 22.05.2019.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2019 враховуючи перебування на навчанні в період з 17.05.2019 по 24.05.2019 судді Суліма В. В., який не є головуючим суддею, справу № 910/4121/18 передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу справ від 20.05.2019, справу № 910/4121/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2019 справу № 910/4121/18 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 відкладено розгляд справи до 12.06.2019.

Позиції учасників справи

02.04.2019 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

08.04.2019 через відділ документального забезпечення суду від третьої особи 2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

08.04.2019 через відділ документального забезпечення суду від третьої особи 1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

29.02.2008 між Відкритим акціонерним товариством "Універсальний Банк Розвитку та Партнерства" (правонаступником всіх прав і обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство "БГ БАНК"), як банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "КСК - Центр", як позичальником укладено кредитний договір № 11 (про надання відновлювальної відкличної мультивалютної кредитної лінії) (надалі - кредитний договір).

На умовах кредитного договору, з врахуванням подальших змін та доповнень, банком було відкрито Товариству з обмеженою відповідальністю "КСК - Центр" кредитну мультивалютну лінію з загальним лімітом 6 095 180, 00 доларів США.

З метою забезпечення виконання кредитного договору між банком та Приватним підприємством "Селтік", як іпотекодавцем було укладено договір іпотеки від 29.02.2008, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А. М. та зареєстровано в реєстрі за № 1145 (далі за текстом - договір іпотеки, спірний договір). В подальшому сторонами неодноразово вносилися зміни до договору іпотеки.

Так, відповідно до п. 1.1. договору іпотеки (в редакції на момент укладання договору) в порядку та на умовах, визначених договором іпотекодавець передає, а іпотекодержатель в наступну іпотеку належне іпотекодавцю на праві власності нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення хімічного цеху, зазначеного на плані літерою "Е", загальною площею 13 491, 30 кв.м., що розташоване в м. Києві, по вулиці Магнітогорській, будинок № 1, в якості забезпечення виконання в повному обсязі зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "КСК - Центр" за кредитним договором № 11 від 29.02.2008, з усіма можливими змінами, укладеним між іпотекодержателем та боржником, щодо вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь - якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачене умовами кредитного договору, сплати процентів у розмірі, строки, в порядку та на умовах, передбачених кредитним договором, сплати неустойки (штрафу, пені) у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договору, відшкодування збитків та витрат, іншої заборгованості, що можуть виникнути у іпотекодержателя в зв`язку з укладенням та виконанням кредитного договору.

В п. 1.1.1. договору іпотеки (в редакції на момент укладання договору) визначено в чому саме полягає зміст та розмір основного зобов`язання, забезпеченого іпотекою, строк і порядок його виконання боржником та/або іпотекодавцем.

Згідно з п. 1.2. договору іпотеки (в редакції на момент укладання договору) предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору, посвідченого 09.08.2005 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кістановим С. М., зареєстрованого в реєстрі за № 982 та акту прийому - передачі нежилого приміщення від 09.08.2005, зареєстрованих в Київському бюро технічної інвентаризації та реєстрації право власності на об`єкти нерухомого майна 01.09.2005 в реєстровій книзі № 10з-230 за реєстровим № 733-з, та підтверджується Довідкою - характеристикою Київського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за № 1315294 від 15.02.2008.

03.11.2010 року між Відкритим акціонерним товариством «БГ Банк» та ПП «Селтік», у зв`язку з укладенням договору про переведення боргу від 03.11.2010, було укладено договір № 10 від 03.11.2010 про внесення змін і доповнень до кредитного договору, відповідно до яких позичальником за кредитним договором № 11 про надання невідновлювальної відкличної кредитної лінії в національній валюті від 29.02.2008 замість ТОВ «КСК-Центр», яке змінило своє найменування на ТОВ «Сан Таун» (договір № 3 про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 24.10.2008) було визначено ПП «Селтік».

Відповідно до п. 1 договору іпотеки (в остаточній редакції викладеній у Договорі про внесення змін та доповнень № 11 від 16.05.2013 року до Договору іпотеки) іпотекодавець передає а Іпотекодержатель приймає в іпотеку належне Іпотекодержателю на праві власності нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення хімічного цеху, зазначеного під літерою «Е», загальною площею 13 491,30 кв.м., що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька буд.46 (сорок шість) в якості забезпечення виконання в повному обсязі зобов`язань Іподекодавця за кредитним договором № 11 від 29.02.2008, з усіма можливими змінами до нього, що можуть бути внесені протягом його дії, в тому числі у майбутньому, укладеним між іпотекодержателем і іпотекодавцем, щодо вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь - якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачене умовами кредитного договору, сплати процентів у розмірі, строки, в порядку та на умовах, передбачених кредитним договором, сплати неустойки (штрафу, пені) у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договору, відшкодування збитків та витрат, іншої заборгованості, що можуть виникнути у іпотекодержателя в зв`язку з укладенням та виконанням кредитного договору.

Пунктом 1.2. цього Договору про внесення змін та доповнень № 11 від 16.05.2013 року іпотеки сторони зазначили, що предмет іпотеки є власністю Іпотекодавця, що підтверджується Договором про посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кістановим С.М. 09.08.2005 року зареєстровано в реєстрі за № 982. Право власності на предмет іпотеки зареєстровано в реєстрі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Іпотекодавцем 08.04.2013 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер № 3070980 від 29.04.2013 року виданим Реєстраційною службою Головного управління юстиції в м. Києві, номер запису про право власності 834897, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0.

Переданий в іпотеку об`єкт нерухомості складається: літ "Е" - нежиле приміщення хімічного цеху, загальною площею - 13 491, 30 кв. м. (п. 1.3. договору іпотеки).

Пунктом 1.8. договору визначено, що заставна за цим договором на моменту його укладання не видавалася.

Згідно з п. 6.4 договору іпотеки договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного розрахунку боржником та/або іпотекодавця із іпотекодержателем за основним зобов`язанням та/або за договором іпотеки.

Отже, згідно з умовами договору іпотеки (з врахуванням внесених змін 16.05.2013) позивач передав в іпотеку Банку належне на праві власності нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення хімічного цеху (в літ. "Е"), загальною площею 13 491, 30 кв.м., що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, буд. 46.

В зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, у позичальника виникла заборгованість за кредитним договором.

16.10.2013 відповідач (який є правонаступником ПАТ "Банк "Перший" та ВАТ "Універсальний Банк Розвитку та Партнерства") за наслідками процедури позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором та договором іпотеки, укладеними з позивачем, набув право власності на нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення хімічного цеху, за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, буд. 46, загальною площею 13 491, 30 кв.м.

Предметом позову у справі є вимоги позивача до відповідача про визнання недійсним договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А. М. 29.02.2008, за реєстровим номером № 1145.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

Згідно з статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Як роз`яснено в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Отже, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов`язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 р. № 9, вирішуючи спір про визнання договору або його частини недійсним, господарський суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання договору (його частини) недійсним і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору; правоздатність сторін за договором; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Таким чином, заявляючи позов про визнання недійсним правочину, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" (в редакції чинній на момент укладення спірного договору) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Основне зобов`язання - це зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою;

Законодавство України про іпотеку базується на Конституції України і складається з Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Земельного кодексу України, цього Закону та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України (ст. 2 Закону України "Про іпотеку").

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про іпотеку" предметом іпотеки може бути нерухоме майно, що належить іпотекодавцю на праві власності. Вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб`єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором.

Статтею 6 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про іпотеку" іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови:

1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім`я, по батькові, адресу постійного місця проживання та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України;

2) зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання;

3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. При іпотеці земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення;

4) посилання на видачу заставної або її відсутність.

У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, предметом іпотеки за спірним договором є нерухоме майно, належне на праві власності позивачу, про що зокрема зазначено в договорі та не заперечується останнім.

Договір іпотеки містить істотні умови визначені ст. 18 Закону України "Про іпотеку", зокрема, щодо змісту та розміру основного зобов`язання, строку та порядку його виконання, щодо опису предмету іпотеки, достатнього для його ідентифікації та щодо посилання на відсутність заставної.

При цьому чинне на момент укладання договору законодавство не містило вимог щодо необхідності зазначення в договорі іпотеки кадастрового номеру земельної ділянки, підстав володіння, користування, розпорядження та її цільове призначення.

В той же час, як вбачається з умов договору іпотеки, земельна ділянка, на якій розташований предмет іпотеки, не є предметом іпотеки, а відтак відсутні законодавчі вимоги до її ідентифікації (земельної ділянки).

Так, статтею 18 Закону України "Про іпотеку" передбачено зазначення цільового призначення земельної ділянки, якщо предметом іпотеки виступає саме земельна ділянка, проте за спірним договором предметом іпотеки є будівля (споруда), а не земельна ділянка.

Згідно з положеннями ст. 6 вказаного закону будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована за умови належності іпотекодавцю земельної ділянки, на якій розташована будівля (споруда) на праві власності.

Матеріали справи не містять доказів, із яких би вбачалося, що земельна ділянка на якій розташований об`єкт іпотеки за спірним договором, на момент укладення спірного договору, належала на праві приватної власності позивачу.

Крім того, як вбачається з договору іпотеки, предметом іпотеки виступало нежитлове приміщення хімічного цеху літера Е.

Колегія суддів зазначає, що приміщення становить собою виключно частину нерухомого майна, воно не являється окремо стоячим об`єктом нерухомого майна, що виключає виділення під нього окремої земельної ділянки.

Таким чином, правовий статут такого об`єкту нерухомого майна, як приміщення, виключає можливість виділення під нього окремої земельної ділянки.

Щодо невідповідності площі об`єкта іпотеки зазначеної в договорі відомостям що вказані в правовстановлюючих документах на об`єкт іпотеки, колегія суддів зазначає, що позивачем не було надано правовстановлюючих документів на предмет іпотеки, відповідно до яких його площа становить 12 913, 0 кв.м.

В той же час, як вбачається з договору купівлі-продажу від 09.08.2005, який був долучений позивачем, та на підставі якого у останнього виникло право власності на спірне майно, площа предмету іпотеки становить 13 491,30 кв.м., тобто така ж, як і в оскаржуваному договорі іпотеки.

Крім того, допущення сторонами помилки щодо площі об`єкту іпотеки, за умови зазначення інших ідентифікуючих ознак предмету іпотеки, само по собі не є підставою для визнання договору недійсним.

Також апелянтом не доведено, що місце розташування об`єкта іпотеки та його адреса (м. Київ, вул. Червоноткацька буд. 46) не співпадає правовстановлюючими документами.

Як вбачається з інформаційної довідки на вказаний предмет іпотеки, спірне нерухоме майно знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька буд.46.

Стосовно доводів щодо припинення договору іпотеки, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.10.2013 року ПАТ «БГ БАНК» за наслідками процедури позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки за Кредитним договором та Договором іпотеки, укладеними з ПП «Селтік», набув право власності на нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення хімічного цеху, за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 46, загальною площею 13 491,3 кв.м.

В результаті оскарження Красіковою Н.В. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 6851995 про реєстрацію права власності ПАТ «БГ БАНК» на нерухоме майно: нежилі приміщення хімічного цеху, за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 46, загальною площею 13491,3 кв.м. 21.12.2016 року Окружним адміністративним судом м. Києва у справі № 826/26802/15 винесено постанову, якою адміністративний позов Красікової Н.В. задоволено повністю - скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 6851995.

11.04.2017 року Київським апеляційним адміністративним судом винесено ухвалу у справі № 826/26802/15, якою апеляційні скарги ПАТ «БГ БАНК» та Головного територіального управління юстиції у м. Києві залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.12.2016р. залишено без змін.

24.04.2017 року на підставі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/26802/15, що залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2017 року було скасовано ряд реєстраційних записів, що здійснені після 16 жовтня 2013 року, в тому числі і реєстраційний запис від 16.10.2013р. про право власності ПАТ «БГ БАНК».

Таким чином, на виконання судового рішення у справі № 826/26802/15 було відновлено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності на спірне майно за ПП «Селтік» з одночасним відновленням записів про іпотеку та обтяження Банку на підставі договору іпотеки.

Отже, на підставі зазначеного вище судового рішення сторони повернулись в попередній стан, що існував до вчиненого позасудового звернення, тобто у позивача відбулось поновлення кредитних зобов`язань та зобов`язань за іпотекою, а ПП «Селтік» станом на 25.07.2017 року був власником предмету іпотеки: нежилих приміщень хімічного цеху, за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 46, загальною площею 13491,3 кв.м.

Таким чином, посилання позивача на припинення зобов`язань за Договором іпотеки станом на дату подачі позову на підставі здійснення ПАТ «БГ БАНК» 16.10.2013 року позасудового звернення на предмет іпотеки є безпідставними.

В той же час, позивачем не зазначено, як факти припинення зобов`язань за договором іпотеки можуть вплинути на недійсність договору в розумінні статті 215 ЦК України.

Крім того, колегією суддів враховано, що постановою Великої Палати Верховного суду від 30.01.2019 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року у справі № 826/26802/15 було скасовано, провадження у справі № 826/26802/15 - закрито.

Великою Палатою Верховного Суду було роз`яснено, що враховуючи суб`єктний склад цієї справи й те, що спірні правовідносини пов`язані з невиконанням умов цивільно-правової угоди, а саме договору іпотеки, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що даний спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин, а тому має вирішуватися судами за правилами ГПК України.

Посилання апелянта, що договір іпотеки значно погіршує правове становище позивача, підвищуючи рівень його відповідальності, оскільки п. 1.1. встановлює солідарний обов`язок іпотекодавця і боржника, є необґрунтованим та недоведеним, оскільки умови пункту 1.1. не містять солідарного обов`язку іпотекодержателя і боржника щодо виконання кредитного договору.

За приписами ст. 229 Цивільного кодексу України правочин може бути визнаний недійсним, за умови якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення. При цьому, істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Судом не встановлено факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача внаслідок укладення спірного договору.

Таким чином, оскільки договір іпотеки не суперечить положенням ст. 203 Цивільного кодексу України, Закону України "Про іпотеку", іншим вимогам чинного законодавства, містить всі істотні умови, встановленні законодавством для даного виду правочинів, в той час як позивач в позовній заяві не довів наявності підстав для визнання оскаржуваного договору іпотеки недійсним, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що підстави для визнання його недійсним відсутні.

Що стосується заяви відповідача про застосування у справі наслідків пропуску позовної давності, то відповідно п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Тобто, відмова у позові з підстав пропущення строку позовної давності можлива лише у випадку, якщо судом буде встановлено наявність підстав для задоволення позову.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, оскільки договір іпотеки не суперечить положенням ст. 203 Цивільного кодексу України, Закону України "Про іпотеку", іншим вимогам чинного законодавства, містить всі істотні умови, встановленні законодавством для даного виду правочинів, в той час як позивач в позовній заяві не довів наявності підстав для визнання оскаржуваного договору іпотеки недійсним, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що підстави для визнання його недійсним відсутні.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 29.01.2019 року у справі № 910/4121/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "СЕЛТІК" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2019 року у справі № 910/4121/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2019 року у справі № 910/4121/18 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/4121/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 24.06.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко