РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.06.2019Справа № 910/475/19

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Мазур В.М.

розглянувши справу № 910/475/19

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп»;

до товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями

«ВОЛЬВО Україна;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Експедиція"

про стягнення 116 606,13 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Даценко О.І., довіреність б/н від 02.01.2019р.;

від відповідача: Поддимай А.Б., ордер серії № 1730 000117 від 18.02.2019р.;

від третьої особи: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ВОЛЬВО УКРАЇНА" про стягнення 116 606,13 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором про надання послуг, виконання робіт та/або купівлю-продаж товарів № SA3299 від 01.01.2014р., у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 85215,22 грн. збитків, 20025,85 грн. пені, 5965,06 грн. штрафу та 5400,00 грн. витрат за евакуацію транспортного засобу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2019р. позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" до товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ВОЛЬВО УКРАЇНА" про стягнення 116 606,13 грн. залишено без руху.

28.01.2019р. на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 21.01.2019р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2019р. відкрито провадження у справі № 910/475/19 та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Експедиція". Судове засідання призначено на 28.02.2019р.

28.02.2019р. через канцелярію суду від третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких остання позовні вимоги повністю підтримує та просить їх задовольнити, а також проводити судове засідання без участі представника.

В судовому засіданні 28.02.2019р. представник відповідача подав відзив на позовну заяву та просив прийняти зустрічну позовну заяву. При цьому, судом було роз`яснено, що зустрічні позовні заяви подаються виключно через канцелярію суду з дотриманням вимог ст.ст. 162, 164, 172 ГПК України.

Представник позивача заявив усне клопотання про відкладення судового засідання та надання часу для ознайомлення з відзивом на позовну заяву.

Суд відклав розгляд справи на 21.03.2019р.

11.03.2019р. на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли: заява про збільшення розміру позовних вимог, згідно з якою позивач просить стягнути з відповідача 85215,22 грн. збитків за ненадані послуги, 200 255,77 грн. штрафних санкцій, 5400,00 грн. витрат за евакуацію транспортного засобу; відповідь на відзив та відзив на зустрічну позовну заяву.

21.03.2019р. через канцелярію суду від відповідача надійшла заява про розподіл судових витрат.

В судовому засіданні 21.03.2019р. на підставі ст. 46 ГПК України суд прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог.

Отже, позовні вимоги розглядаються в межах нової ціни позову, визначеної позивачем, що в загальній сумі становить 290 870,99 грн.

За результатом розгляду справи та дослідження доказів, суд відклав розгляд справи на 04.04.2019р.

04.04.2019р. через канцелярію суду від позивача надійшла заява та копія договору про зарахування зустрічних однорідних вимог від 24.11.2018р.

Представники позивача та третьої особи в судове засідання 04.04.2019р. не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Представник відповідача подав клопотання про долучення доказів з доказами його направлення на адресу позивача та третьої особи. Також, представник відповідача заявив усне клопотання про надання йому часу ознайомитись з поданим позивачем доказом - договором про зарахування зустрічних однорідних вимог від 24.11.2018р.

Ухвалою від 04.04.2019р. Господарський суд міста Києва відклав розгляд справи на 18.04.2019р., у зв`язку з неявкою в судове засідання представника позивача та надання останньому можливості ознайомитись з поданими відповідачем додатковими доказами.

18.04.2019р. через канцелярію суду від відповідача надійшли клопотання про витребування оригіналів письмових доказів та клопотання про виклик свідків.

Присутній у судовому засіданні 18.04.2019р. представник позивача заперечив щодо залучення до матеріалів справи доказів, наданих відповідачем у попередньому судовому засіданні, оскільки вони не стосуються спірних правовідносин, а також позивач заперечив проти задоволення клопотань відповідача про витребування оригіналів письмових доказів та виклик свідків.

Представник відповідача просив задовольнити подані 18.04.2019р. через канцелярію суду клопотання, а для встановлення дійсних відносин, що виникли між сторонами, заслухати осіб, які є працівниками ТОВ "ВОЛЬВО УКРАЇНА".

З метою з`ясування щодо необхідності отримання показання свідків у справі, суд заслухав пояснення вільних слухачів ОСОБА_1 . та ОСОБА_2 . щодо відомих їм обставин відносно виконання ремонтних робіт та обслуговування автомобіля позивача НОМЕР_2 на підставі Договору про надання послуг, виконання робіт та/або купівлю-продаж товарів №SA3299 від 01.01.2014р.

За результатом заслуховування пояснень учасників судового процесу та дослідження матеріалів справи, суд дійшов висновку про здійснення подальшого розгляду справи за правилами загального позовного провадження для остаточного визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів по справі і можливим викликом свідків, що має наслідком вчинення судом відповідних процесуальних дій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2019р. постановлено розгляд справи № 910/475/19 здійснювати за правилами загального позовного провадження; замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням та призначено підготовче засідання на 30.05.2019р. При цьому, суд залишив заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог без руху, у зв`язку з не сплатою судового збору, а також зобов`язав позивача надати суду: оригінали всіх документів (для огляду), на яких ґрунтуються позовні вимоги та копії яких додані до матеріалів справи, в т.ч. договору про зарахування зустрічних однорідних вимог від 24.11.2018р.; докази сплати витрат на евакуацію автомобіля в сумі 5400,00 грн. Також, суд запропонував відповідачу оформити заяви свідків працівників ТОВ "ВОЛЬВО УКРАЇНА" слухачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку ст.ст. 87, 88 ГПК України.

30.05.2019р. через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів та клопотання про відкладення судового засідання.

Крім того, 30.05.2019р. через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання, в якому останній просить відстрочити сплату судового збору за розгляд заяви про збільшення розміру позовних вимог до 01 липня 2019 року; долучити до справи заяву свідка ОСОБА_2 та викликати цього свідка для дачі пояснень.

Присутній у підготовчому засіданні 30.05.2019р. представник позивача надав суду для огляду оригінали витребуваних документів, не заперечував проти відкладення судового засідання та підтримав клопотання в частині відстрочки сплати судового збору та виклику свідка.

Суд, розглянувши клопотання представника позивача про відстрочку сплати судового збору, задовольнив його частково, надавши відстрочку до 06.06.2019р.

Водночас, суд зазначив про відсутність потреби у виклику свідка ОСОБА_4 оскільки поданої заяви свідка достатньо суду.

Також, суд задовольнив клопотання представника відповідача щодо відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2019р. відкладено підготовче засідання на 06.06.2019р.

06.06.2019р. через канцелярію суду від позивача надійшли клопотання про розгляд справи без участі представника позивача та клопотання про долучення до матеріалів справи доказів доплати судового збору, у зв`язку зі збільшенням розміру позовних вимог.

Присутній у підготовчому засіданні 06.06.2019р. представник відповідача не заперечував щодо проведення підготовчого засідання за відсутності представника позивача та заявив усне клопотання про виклик в засідання суду свідка ОСОБА_2 , заяву якого було долучено до матеріалів справи.

Суд відмовив у задоволенні усного клопотання представника відповідача, оскільки відсутня потреба у виклику свідка ОСОБА_2 , так як поданої заяви свідка достатньо суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2019р. закрито підготовче провадження у справі № 910/475/19 та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.06.2019р.

Присутні в судовому засіданні 27.06.2019р. представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Представники третьої особи в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 27.06.2019р., відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2014р. між позивачем (за договором - замовник) та відповідачем (за договором - виконавець) укладено Договір про надання послуг, виконання робіт та/або купівлю-продаж товарів №SA3299, за умовами якого виконавець зобов`язався надавати послуги з технічного обслуговування (далі - ТО) і ремонту транспортних засобів замовника згідно Додатку №1, який є невід`ємною частиною цього Договору, а замовник зобов`язався приймати і оплачувати надані послуги і виконані роботи.

Як зазначає позивач, на виконання умов вказаного договору відповідачем було виконано ремонт транспортного засобу, належного позивачу, Рено Преміум, державний номер НОМЕР_2 на загальну суму 85 215,22 грн., про що складено акти виконаних робіт, та була проведена оплата наданих послуг.

Крім цього, відповідачем за несвоєчасну оплату рахунків за виконання ремонтних робіт вказаного ТЗ було нараховано пеню в сумі 12 567,84 грн. та штраф в сумі 2456,18 грн., загалом 15 033,02 грн.

Також, у зв`язку зі зберіганням ТЗ на території відповідача нараховано 28 897,68 грн. за охорону.

14.12.2018р. позивачем було підписано гарантійний лист щодо оплати пені, штрафу та наданих послуг охорони.

Проте, як зазначає позивач, під час прийому транспортного засобу Рено Преміум НОМЕР_2 було виявлено, що автомобіль не рухається з місця, не включається коробка перемикання швидкостей, що було зафіксовано представником позивача в акті приймання-передачі транспортних засобів від 14.12.2018р. та засвідчено підписом представника відповідача.

Даний факт дає, на думку позивача, підстави вважати, що ремонт транспортного засобу виконано відповідачем неякісно, запасні частини, використані для заміни при ремонті, не відповідають встановленим стандартам та нормам.

На підставі приписів статей 25-27 Закону України «Про автомобільний транспорт» та статей 837, 853 Цивільного кодексу України, положень п.3.2 договору, позивач вказує на те, що підстав для отримання відповідачем оплати за нібито надані послуги з ремонту транспортного засобу Рено Преміум НОМЕР_2 у останнього не було, а отже і немає підстав для оплати пені, штрафу та витрат за охорону транспортного засобу. Внаслідок чого гарантійний лист від 14.12.2018р. в частині витрат на охорону ТЗ в розмірі 28 897,68 грн., пені в розмірі 12 567,84 грн. та штрафу в сумі 2456,18 грн. є недійсним.

До того ж, позивач вказує на порушення відповідачем строків виконання замовлених робіт по виконанню ремонту ТЗ Рено Преміум НОМЕР_2 , оскільки акт списання запасних частин та паливно-мастильних матеріалів було складено 23.03.2018р., відтак, прострочення склало 235 днів, а тому відповідачем підлягає сплаті 20 025,58 грн. пені та 85 215,22 грн. штрафу на підставі приписів статті 231 ГК України.

Так, 22.12.2018р. позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу про повернення незаконно отриманих коштів в розмірі 85 215,22 грн. Проте вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Умовами п.4.15 сторонами встановлено, що у разі порушення виконавцем строків виконання робіт та/або поставки запасних частин згідно підписаного сторонами наряду-замовлення, замовник має право вимагати сплати штрафних санкцій у розмірі 1% від вартості робіт/запасних частин за кожен день прострочення.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд стягнути з відповідача кошти за неналежно виконані послуги по ремонту транспортного засобу на загальну суму 85 215,22 грн., а також 200 255,77 грн. штрафних санкцій та 5400,00 грн. - понесених витрат на евакуацію транспортного засобу..

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.2.10 договору, замовник має право надавати виконавцю ДТЗ для виконання робіт. Надавати виконавцю власні складові частини ДТЗ чи матеріали для виконання замовлених послуг/робіт.

Відповідно до п.2.11 договору, замовник має право у будь-який час протягом робочого дня виконавця перевіряти хід та якість виконання робіт за цим договором, не втручаючись у діяльність виконавця, за умови дотримання правил безпеки та охорони праці, а також внутрішнього розпорядку виконавця.

За умовами п.3.2 договору, виконавець несе відповідальність за якість виконаних робіт і встановлених виконавцем запасних частин протягом одного року з моменту виконання робіт.

У разі виявлення недоліків виконаних робіт протягом встановленого гарантійного терміну, виконавець зобов`язаний усунути дані недоліки за власний рахунок і власними силами, за умови, що такі недоліки виникли з причин неякісного виконання робіт виконавцем або під час виконання наряду-замовлення виконавцем були застосовані неякісні матеріали або запасні частини, за винятком випадку, коли такі матеріали чи запчастини були надані замовником (п.3.6 договору).

Згідно з п.4.3 договору, оплата за ТО та/або ремонт відбувається згідно існуючих тарифів виконавця за годину роботи, виходячи із загального числа відпрацьованих годин. Вартість запасних частин і матеріалів, що були використані при ТО та/або ремонті, визначається згідно існуючих тарифів виконавця, що узгоджується сторонами до початку виконання робіт і не може бути змінено в процесі виконання робіт.

Відповідно до п.4.12 договору, протягом п`яти робочих днів з моменту отримання Акту виконаних робіт, замовник зобов`язаний підписати та повернути його виконавцеві або у цей же строк направити письмову мотивовану відмову від прийняття виконаних робіт.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на підставі заявки на ремонт від 12.01.2018р. відповідно до умов спірного договору відповідач виконував послуги з ремонту транспортного засобу Рено Преміум, державний номер НОМЕР_2 .

Після закінчення робіт представники сторін підписують акт виконаних робіт, оформлений на підставі наряд-замовлення (п.4.4 договору).

Згідно з актами виконаних робіт, списання запасних частин та паливно-мастильних матеріалів №SR-VU1801243 від 23.03.2018р. та №SR-VU1803088 від 27.04.2018р. підтверджується факт виконання відповідачем робіт по ремонту вказаного автомобіля.

Відповідно до п.5.1 договору, підставою для оплати ТО та/або ремонту, а також продані запчастини, є, зокрема, рахунок, що оформляється виконавцем на підставі видаткової накладної або акту виконаних робіт у разі подальшої оплати.

Відповідачем було виставлено на оплату виконаних робіт позивачу рахунок №SR-VU1803623 від 14.03.2018р на суму 65 690,42 грн. та рахунок №SR-VU1805705 від 23.04.2018р. на суму 19 524,80 грн., загалом на суму 85 215,22 грн.

За умовами п.5.2 договору, у разі оформлення виконавцем рахунку замовнику з метою подальшої оплати, строк оплати рахунку - 21 (двадцять один) календарний день з моменту підписання уповноваженими дорученням представником замовника акту виконаних робіт або видаткової накладної.

Як зазначає позивач та підтверджується матеріалами справи, позивач не мав можливості оплатити за виконані роботи, оскільки рахунки позивача були арештовані на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича ВП №56069689 про арешт коштів боржника від 28.03.2018р.

31.05.2018р. між позивачем (за договором кредитор), відповідачем (за договором - первісний боржник) та третьою особою (за договором - новий боржник) було укладено договір про переведення боргу, за умовами якого первісний боржник переводить на нового боржника грошове зобов`язання в сумі 183 923,84 грн., що виникло на підставі Договору №SA3299 від 01.01.2014р. та рахунків №VU-1804024 від 21.03.2018р. на суму 91 494,22 грн., №VU-1803623 від 14.03.2018р. на суму 65 690,42 грн., №VU-1805705 від 23.04.2018р. на суму 19 524,80 грн. та №VU-1807367 від 21.04.2018р. на суму 7214,40 грн., а новий боржник погодився виконати зазначене грошове зобов`язання протягом 7 (семи) днів з дати підписання даного договору.

Так, третьою особою, як новим боржником, було сплачено за виконані відповідачем роботи 85 215,22 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №№8367, 8373 від 13.09.2018р. та № 9126 від 20.11.2018р.

В свою чергу, слід зазначити, що позивач, обґрунтовуючи підстави правомірності та законності звернення з позовними вимогами про стягнення на свою користь грошових коштів, фактично сплачених третьою особою, подав суду договір про зарахування зустрічних однорідних вимог від 24.11.2018р., на підставі якого третя особа здійснила передачу (повернення) прав вимог до позивача, які останній має право висувати (пред`являти) до відповідача за договором про надання послуг, виконання робіт та/або купівлю-продаж товарів №SA3299 від 01.01.2014р.

Враховуючи, що третя особа здійснила оплату грошового зобов`язання позивача за спірним договором з порушення семиденного строку, встановленого договором про переведення боргу від 31.05.2018р., відповідач надіслав позивачу вимогу за вих. №11 від 28.11.2018р. про сплату на підставі п.п. 5.3 та 5.4 договору пені в сумі 27 145,16 грн. та штрафу в сумі 5301,28 грн.

Умовами п.4.8 договору, сторони погодили, що у випадку перебування рухомого складу замовника на території, що охороняється виконавцем, у зв`язку з очікуванням запасних частин, що надаються змовником самостійно, або протягом більше ніж трьох робочих днів після прийняття виконаних робіт, вартість охорони такого рухомого складу складає 60 гривень за добу та включається до рахунку замовника.

Також, враховуючи, що автомобіль, серед інших, марки Рено Преміум, державний номер НОМЕР_2 станом на день пред`явлення вказаної вимоги знаходяться на території, що охороняється відповідачем, то відповідно до п.4.8 договору відповідач вимагав сплатити вартість охорони, що склала 28 897,68 грн.

Згідно з Актом прийому-передачі транспортних засобів від 14.12.2018р., який підписаний уповноваженими представниками позивача та відповідача, представник відповідача передав, а представник позивача прийняв транспортний засіб марки Рено Преміум, державний номер НОМЕР_2 , в якому зазначено, що під час передачі автомобілів представники сторін провели їх огляд та встановили, що видимі дефекти відсутні, сторони погодили, що стан автомобіля під час передачі відповідає технічним характеристикам таких ТЗ, автомобіль повністю укомплектований, зовнішні пошкодження та пошкодження інтер`єру в автомобілі відсутні. При цьому, міститься примітка, що автомобіль не рухається з місця, не включається коробка швидкостей.

До того ж, гарантійним листом від 14.12.2018р. позивач визнав грошові вимоги відповідача, які виникли за договором щодо оплати вартості охорони автомобіля марки Рено Преміум, державний номер НОМЕР_2 в сумі 33 552,00 грн. з ПДВ, пеню в сумі 27 145,16 грн. без ПДВ та штраф в сумі 5301,28 грн. без ПДВ.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що, на думку позивача, надані послуги з ремонту транспортного засобу Рено Преміум НОМЕР_2 відповідач належним чином не виконав, що свідчить про відсутність підстав для отримання відповідачем здійсненої оплати послуг по ремонту автомобіля та охороні автомобіля у розмірі 85 215,22 грн., а також за порушення строків виконання робіт позивачем нараховані штрафні санкції в розмірі 200 255,77 грн. та заявлено вимогу про стягнення 5400,00 грн. - витрат на евакуацію ТЗ, які позивач поніс внаслідок неналежного виконання відповідачем послуг з ремонту автомобіля.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що фактично ремонт автомобіля марки Рено Преміум, державний номер НОМЕР_2 за умовами спірного договору виконав у повному обсязі, що підтверджується актами виконаних робіт, списання запасних частин та паливно-мастильних матеріалів №SR-VU1801243 від 23.03.2018р. та №SR-VU1803088 від 27.04.2018р., тобто відповідач провів ремонтні роботи у березні 2014 року та квітні 2018 року.

Однак, позивач після завершення ремонту ТЗ тривалий час не оплачував виконані роботи та не забирав власні автомобілі з території відповідача.

Так, відповідач забрав відремонтований автомобіль лише 14.12.2018р., про що свідчить акт прийому-передачі транспортних засобів від 14.12.2018р.

За умовами п.3.2 договору, виконавець несе відповідальність за якість виконаних робіт і встановлених виконавцем запасних частин протягом одного року з моменту виконання робіт.

У разі виявлення недоліків виконаних робіт протягом встановленого гарантійного терміну, виконавець зобов`язаний усунути дані недоліки за власний рахунок і власними силами, за умови, що такі недоліки виникли з причин неякісного виконання робіт виконавцем або під час виконання наряду-замовлення виконавцем були застосовані неякісні матеріали або запасні частини, за винятком випадку, коли такі матеріали чи запчастини були надані замовником (п.3.6 договору).

Разом з тим, як встановлено судом, позивач не звертався до відповідача з вимогами щодо усунення будь-яких недоліків в рамках гарантійних зобов`язань.

Натомість, автомобіль НОМЕР_2 з моменту ремонту простоював на території відповідача протягом 8 місяців.

Згідно наявної в матеріалах справи заяви свідка ОСОБА_2 , який з 10.07.2017р. працює на посаді менеджера станції технічного обслуговування автомобільного транспорту відповідача також вбачається, що фактично автомобіль був готовий до експлуатації з квітня 2018 року. З моменту завершення ремонту та по грудень 2018 року вказаний автомобіль знаходився на території ТОВ з іноземними інвестиціями «Вольво Україна».

З травня по листопад 2018 року між керівництвом позивача та відповідача відбувались перемовини щодо оплати виконаних робіт та компенсації витрат за стоянку автомобіля НОМЕР_2.

Після завершення ремонтних робіт працівник ОСОБА_4 , який приїжджав до ТОВ з іноземними інвестиціями «Вольво Україна» від позивача до вказаного автомобіля не навідувався та ним не цікавився.

Разом з тим, позивач не замовляв здійснення ТО при зберіганні вказаного автомобіля на період з квітня по грудень 2018 року після завершення робіт.

Власними силами позивач також не здійснював ТО.

Вивозом автомобіля в грудні 2018 року представники позивача займались самостійно, повідомили про проблеми з рухом автомобіля НОМЕР_2, однак з пропозицією провести діагностику, але за попередньою оплатою, не погодились.

Згідно наявної в матеріалах справи заяви свідка ОСОБА_4 , який працює на посаді головного інженера ТОВ «Орлан-Транс-Груп» вбачається, що після оплати третьою особою у вересні 2018 та листопаді 2018 року виконаних відповідачем робіт, останнім було відмовлено позивачу у видачі автомобіля НОМЕР_2 до моменту оплати коштів за стоянку ТЗ.

Тому, на підставі вже вимоги приватного виконавця Павлюка Н.В. щодо пред`явлення ряду ТЗ, у тому числі державний номер НОМЕР_2 , вказаний автомобіль було надано можливість ОСОБА_4 забрати з території сервісної станції відповідача.

Вказаний автомобіль було отримано представником позивача ОСОБА_4 14.12.2018р. згідно з актом приймання-передачі транспортних засобів від 14.12.2018р., в якому ОСОБА_4 вказав про недоліки коробки передач, яка не включалась. А тому, ОСОБА_4, переконаний, що ТОВ ІІ «Вольво Україна» неналежно виконало ремонт вказаного ТЗ, а саме проведення діагностики та ремонту коробки передач було головною причиною передачі вказаного ТЗ на ремонт.

Відповідачем було відмовлено у проведення безкоштовної діагностики, у зв`язку з чим ОСОБА_4, був вимушений викликати евакуатор та провести транспортування автомобіля Рено Преміум, державний номер НОМЕР_2 , вартість якого склала 5400 грн., яку позивач також просить стягнути з відповідача.

При цьому, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів оплати позивачем вартості послуг евакуації вказаного ТЗ у сумі 5400,00 грн.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ст.ст. 77, 79 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 87 ГПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб. На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків. Показання свідка, що ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, не беруться судом до уваги.

Під час розгляду справи позивач належними засобами доказування не спростував твердження відповідача щодо належного виконання послуг з ремонту автомобіля, відтак суд дійшов висновку про безпідставність тверджень позивача про необґрунтоване отримання відповідачем сплачених коштів у сумі 85 215,22 грн. та невиконання послуг на вказану суму.

Матеріалами справи,зокрема, актами виконаних робіт, списання запасних частин та паливно-мастильних матеріалів №SR-VU1801243 від 23.03.2018р. та №SR-VU1803088 від 27.04.2018р., що відповідач провів ремонтні роботи ще у березні 2014 року та квітні 2018 року, натомість позивач після завершення ремонту ТЗ тривалий час не оплачував виконані роботи та не забирав власні автомобілі з території відповідача до 14.12.2018р., про що свідчить акт прийому-передачі транспортних засобів від 14.12.2018р.

Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача з заявою про виявлення недоліків виконаних робіт протягом встановленого гарантійного терміну та їх усунення.

Зроблена ОСОБА_5 в акті від 14.12.2018р. примітка що автомобіль не рухається з місця та не включається коробка швидкостей не є належним звернення до відповідача щодо усунення виявлених у роботі останнього недоліків.

Також, позивачем не доведено необґрунтованість здійснення ним оплати за охорону автомобіля, оскільки вказаний обов`язок позивача прямо встановлений положеннями п.4.8 договору. При цьому, розмір стягнутої відповідачем вартості охорони не є предметом розгляду даної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що позивачем факт неналежного виконання відповідачем робіт по ремонту автомобіля Рено Преміум, державний номер НОМЕР_2 не доведено належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим підстави для задоволення вимоги про стягнення 85 215,22 грн. відсутні.

Оскільки вимоги про стягнення штрафних санкцій та 5400,00 грн. витрат на евакуацію ТЗ є похідними вимогами від вимоги про стягнення коштів за надані послуги в сумі 85 215,22 грн., та судом встановлено безпідставність таких заявлених вимог, похідні вимоги також задоволенню не підлягають.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У п.58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України"" (Заява N 4909/04) зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Господарський суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів, наведених учасниками судового спору під час розгляду даної справи.

З огляду на встановлені вище обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а отже такими, що задоволенню не підлягають повністю.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Окрім того, 21.03.2019р. через канцелярію суду від відповідача надійшла заява про розподіл судових витрат, згідно з якою він просить розподілити судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України. Проте, подана відповідачем заява не відповідає положенням ст.ст. 124, 129 (ч.8) ГПК України, а відтак залишається судом без розгляду.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 27.06.2019р.

Суддя А.І. Привалов