ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3049/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м. Харків

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Харківська міська рада, м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Парковий-4", м. Харків

про визнати укладеним договору

за участю представників:

позивача - Замніус М.В., довіреність № 12/0/45-19 від 04.01.2019

3-ї особи - Замніус М.В., довіреність № 08-21/3522/2-18 від 20.12.2018

відповідача - Шевченко С.В., довіреність б/н від 27.05.2019

ВСТАНОВИВ:

Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради 09.11.2018 р. звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Парковий-4", в якому просить визнати укладеним договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова між ТОВ "Парковий-4" та Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради у редакції викладеній у позовній заяві. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем, як замовником реконструкції нежитлових приміщень № 2-14-:-2-24 по просп. Московському, 118 у м. Харкові під житлові квартири, обов`язку, що передбачений статтею 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", щодо укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14 листопада 2018 року вказану позовну заяву було прийнято та відкрито провадження у справі № 922/3049/18, яку призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на "11" грудня 2018 р. о 10:30.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.01.2019 по справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза, проведення якої було доручено Харківському Науково-дослідному інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса Міністерства юстиції України, у зв`язку з чим провадження у справі було зупинено.

28.02.2019 до суду від ХНДІСЕ ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса надійшло клопотання від 11.02.2019 про надання додаткових матеріалів та призначення обстеження, необхідного для проведення експертизи № 2662, в якому судовий експерт, керуючись вимогами ст. 69 ГПК України, п. 2.1, 2.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 № 53/5 (зі змінами та доповненнями), повідомляє перелік документів необхідний для проведення даної експертизи.

Ухвалою суду від 06.03.2019 та телефонограмами було повідомлено учасників справи про клопотання експерта та його вирішення 11.03.2019 р.

Ухвалою суду від 11.03.2019 провадження у справі було поновлено для розгляду клопотання експерта, засідання суду було призначено на 11.03.2019 о 12:00.

Протокольною ухвалою від 11.03.2019 р. підготовче засідання було відкладено на 18.03.2019 о 12:00., а протокольною ухвалою від 18.03.2019 р. підготовче засідання було відкладено на 19.03.2019 о 12:45.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.03.2019 р. було частково задоволено клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи № 2662 по справі та погодження терміну проведення судової експертизи понад 90 календарних днів; провадження у справі № 922/3049/18 було зупинено, матеріали справи направлено до експертної установи для продовження проведення судової експертизи по справі.

02.05.2019 р. матеріали справи № 922/3049/18 були повернуті до господарського суду з повідомленням про зняття судової будівельно-технічної експертизи № 2662 з виконання у зв`язку з невиконанням клопотання експерта.

Відповідно до ст. 230 ГПК України провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу. З дня поновлення провадження у справі перебіг процесуальних строків продовжується. Провадження у справі продовжується із стадії, на якій його було зупинено.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.05.2019 р. було поновлено провадження у справі № 922/3049/18 та призначено підготовче засідання на 14.05.2019 р. о. 10:30.

У підготовче засідання 14.05.2019 р. сторони своїх повноважних представників не направили, будь-яких заяв по суті спору не надано.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.05.2019 р. підготовче засідання було відкладено на "21" травня 2019 р. об 11:00

У підготовчому засіданні 21.05.2019 постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу підготовчого засідання про закриття підготовчого провадження в порядку п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку, передбаченому ч. 2 п. 3 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України на "28" травня 2019 р. о 12:30.

У судовому засіданні 28.05.2019 р. було постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 11:00 12.06.2019 р., в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України.

Представник позивача та 3-ї особи у судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та визнати укладеним договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Харкова у редакції Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради. Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилається на те, що ухилення відповідача від укладення договору про пайову участь є порушенням зобов`язання, прямо передбаченого чинним законодавством; невиконання такого зобов`язання не звільняє відповідача від обов`язку укласти договір про пайову участь, у тому числі при проведенні реконструкції нерухомого майна, а відмовою останній порушує права та інтереси територіальної громади міста Харкова на отримання коштів на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Харкова.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує, зазначаючи, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Парковий-4" не мало наміру забудовувати територію (розміщувати об`єкт будівництва), не подавало заяву про такий намір, не здійснювало реконструкцію будь якої території та не має у власності або у користуванні земельної ділянки.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 Цивільного кодексу України).

Згідно частини другої та частини третьої статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Згідно із частиною п`ятою статті 40 вказаного Закону, величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаментом територіального контролю Харківської міської ради за № ХК51 09 червня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Парковий-4" є замовником реконструкції нежитлових приміщень 4-го поверху 6-ти поверхової будівлі нежитлових приміщень № 2-14-:-2-24 під житлові квартири за адресою: пр-т Московський, 118, м. Харків (том 1, арк.с.68-74).

Дата початку будівництва за вказаною Декларацією - 31 травня 2017 року; дата закінчення будівництва - 06 червня 2017 року. Кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією 944,00 тис. гривень.

Інформація про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою: "Не зазначається у разі реконструкції, реставрації або капітального ремонту будівель без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані (п.4 ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності") - пункт 13 Декларації.

Пунктом 22 Декларації визначено: У зв`язку з реконструкцією приміщень без зміни зовнішньої конфігурації, та як наслідок, відсутності намірів забудови земельної ділянки, зазначити, інформацію щодо договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, відповідно до ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" не потрібно.

Як вказує позивач, відповідач зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту та укласти договір про пайову участь з органом місцевого самоврядування. Спір у даній справі виник у зв`язку із тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Парковий-4" безпідставно ухиляється від укладення з Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради обов`язкового, в силу Закону, договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Харкова.

За змістом частини першої статті 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладенні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

09 листопада 2011 року виконавчим комітетом Харківської міської ради з метою забезпечення збалансованого економічного і соціального розвитку міста та залучення замовників до пайової участі у розвитку інфраструктури м. Харкова та на підставі Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та керуючись статтями 27, 31, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", прийнято рішення "Про пайову участь замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова", яким затверджено Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова.

З метою приведення у відповідність до вимог чинного законодавства Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 11.09.2011 № 804 "Про пайову участь замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова" та ефективного залучення до бюджету м. Харкова пайових внесків на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, на підставі статей 27, 31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", керуючись статтею 59 вказаного Закону, 22 травня 2013 року виконавчим комітетом Харківської міської ради прийнято рішення № 319, яким внесено зміни до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011 № 804 "Про пайову участь замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова" шляхом викладення Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова у новій редакції.

Відповідно до пункту 1.3. Порядку, замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки в місті Харкові, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, крім випадків, передбачених чинним законодавством України та цим Порядком.

Залучення замовників до пайової участі здійснюється шляхом укладення договорів про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова з Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради (пункт 1.4. Порядку).

За приписами пункту 1.5. Порядку, пайова участь замовника полягає у перерахуванні до бюджету міста Харкова коштів на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Харкова.

Не пізніше, ніж за 30 календарних днів до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію замовник будівництва зобов`язаний звернутися з заявою до Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради для укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова (п. 2.5 Порядку).

Відповідно до пункту 5.1. Порядку, у разі встановлення факту будівництва та введення об`єкта до експлуатації без укладення договору про пайову участь забудовника у розвитку інфраструктури м. Харкова Департамент економіки та комунального майна у 10-денний термін з дня встановлення такого факту, надсилає замовнику будівництва рекомендованим поштовим відправленням лист-повідомлення про необхідність укладення відповідного договору.

Пунктом 5.3. Порядку передбачено, що у разі ухилення замовника від виконання вимог, вказаних у листі-повідомленні щодо укладання договору пайової участі у розвитку інфраструктури м. Харкова у добровільному порядку, Департамент економіки та комунального майна вчиняє наступні дії: на підставі наявної інформації та у відповідності до цього Порядку проводить розрахунок величини пайової участі замовника у розвитку інфраструктури; готує два примірники договору пайової участі у розвитку інфраструктури з додатками; надсилає підписані два примірники договору з додатками замовнику будівництва рекомендованим поштовим відправленням.

З матеріалів справи вбачається, що 08 вересня 2017 року Управлінням соціально-економічного розвитку, планування та обліку Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради було направлено на адресу ТОВ "Парковий-4" Лист - повідомлення за вихідним № 1350/0/124-17 про необхідність укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова при реконструкції нежитлових приміщень № 2-14-:-2-24 під житлові квартири про просп. Московському, 118 (том 1, арк.с. 23-24).

21 листопада 2017 року Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради було направлено на адресу ТОВ "Парковий-4" Пропозицію про укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова при реконструкції нежитлових приміщень № 2-14-:-2-24 під житлові квартири про просп. Московському, 118 (за вих. № 1720/0/124-17 від 17.11.2017), до якої для розгляду та підписання додано два оригінали договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова (том 1, арк.с. 27-28).

Позивач, разом з тим, зазначає, що відповіді на зазначені листи та/або підписаного договору або протоколу розбіжностей до нього від ТОВ "Парковий-3" ані до Департаменту економіки та комунального майна, ані до Харківської міської ради не надходило.

Пункт 5.10. Порядку визначає, що спори, пов`язані з укладенням договору пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Харкова, обов`язковість яких встановлена законом, в тому числі при ухиленні від укладення договору однієї або обох сторін, вирішують в судовому порядку. День набрання чинності рішення суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського спору, якщо рішенням суду не визначено інше (пункт 5.11. Порядку).

Відповідно до статі 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", замовник фізична або юридична особа, що має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала у встановленому порядку відповідну заяву.

Територія - частина земної поверхні з повітряним простором та розташованими під нею надрами у визначених межах (кордонах), що має певне географічне положення, природні та створені в результаті діяльності людей умови і ресурси (п. 13 частини першої статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 2 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема реконструкцію існуючої забудови та територій.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про архітектурну діяльність", будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що законодавством визначено різні способи будівництва, які відрізняються один від одного певними ознаками та, у свою чергу, можуть породжувати різні права та обов`язки для учасників правовідносин у сфері містобудування.

Частина четверта статті 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначає, що реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Відповідно також до пункту 3.12 Державних будівельних норм "Склад та зміст проектної документації на будівництво" ДБН А.2.2-3:2014, реконструкція - перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкта будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його технікоекономічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкта в цілому або його частин (за умови їх автономності).

Згідно зі статтею 375 Цивільного кодексу України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Таким чином, замовником будівництва, з наміром забудови земельної ділянки, може бути власник або користувач земельної ділянки, право на яке здобуто відповідно до вимог законодавства та підтверджується відповідними документами, передбаченими ЗК України.

З огляду на зазначені норми права, вбачаться, що законодавством передбачено обов`язок взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, шляхом перерахування коштів пайової участі, лише суб`єктам містобудування, яким притаманні певні ознаки (тобто суб`єкт з чітко визначеними ознакам, які мають суттєве юридичне значення), а саме - власник або користувач земельної ділянки, який, у свою чергу, має намір здійснити забудову території.

Порядок забудови території визначено статтею 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", відповідно до якої, забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва.

Відповідно до частини четвертою статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень , під час проектування і будівництва об`єктів.

Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій, відповідно до вимог цього Закону.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки, відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Статтею 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що основними складовими вихідних даних є: містобудівні умови та обмеження; технічні умови; завдання на проектування.

Склад, зміст, порядок надання містобудівних умов та обмежень визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 року № 109 визначено Порядок надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст (чинний на момент здійснення відповідачем реконструкції приміщень).

Зазначеним Порядком визначено, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Таким чином, замовник, який має намір здійснити забудову території, в обов`язковому порядку повинен отримати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, на підставі яких розробляється проект будівництва.

З аналізу частини першої статті 2 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" вбачається, що законодавцем визначено поняття забудови території (частина земної поверхні) як діяльність юридичних осіб, яка передбачає, зокрема, реконструкцію існуючої забудови та території, будівництво об`єктів. Отже, для цілей зазначеного Закону реконструкція існуючої забудови нерозривно пов`язана із територією, як частиною земної поверхні, на якій мають проводитися певні роботи з реконструкції будівлі.

Статтею 1 та частиною другою статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок), і саме особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, шляхом здійснення будівництва або зміни об`єкта будівництва, у тому числі під час проведення будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів та фундаментів у плані об`єкта будівництва, така особа зобов`язана взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Системний аналіз наведених положень дозволяє зробити висновок про те, що у випадку встановлення обставин відсутності пов`язаності робіт із реконструкції з частиною території, як земної поверхні (щодо об`єкта права власності, який не прив`язаний до фундаменту будівлі), Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" не поширює свою дію на такі правовідносини та не встановлює обов`язкових правил щодо участі таких осіб у перерахуванні коштів пайової участі на створення інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 року №109 затверджено Перелік об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються (чинний на момент здійснення відповідачем реконструкції приміщень). Пунктом 25 вказаного Наказу визначено, що під час реконструкції житлових та нежитлових приміщень, без зміни їх зовнішньої конфігурації, улаштування в існуючих житлових будинках, адміністративно-побутових будівлях підприємств та громадських будівлях вбудованих приміщень громадського призначення, містобудівні умови та обмеження не надаються. Пунктом 27 визначено, що зокрема у випадку перепланування приміщень, містобудівні умови та обмеження також не надаються. Зазначене підтверджує тлумачення наведених норм Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" як таких, що не поширюються на всі без виключення випадки реконструкції приміщень всередині будинків як окремих об`єктів забудови.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 922/1641/17, від 15.05.2018 у справі № 922/3079/17 та від 07.12.2018 у справі №924/71/18.

З Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Парковий-4" провело реконструкцію нежитлових приміщень 4-го поверху № 2-14-:-2-24 під житлові квартири за адресою: пр-т Московський, 118, м. Харків.

Слід зазначити, що проведені відповідачем роботи, які хоч і мають ознаки внутрішньої реконструкції та входять у загальне поняття будівельних робіт за класифікаторами видів будівельних робіт, проте не є саме такими роботами, за якими, виходячи з цільового тлумачення Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", може бути передбачено обов`язок укладення договорів про пайову участь у розвитку інфраструктури міста.

Отже, враховуючи те, що відповідачем було здійснено будівництво шляхом реконструкції об`єкту в його внутрішніх розмірах, без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів і не пов`язано з частиною території, як земної поверхні, що у свою чергу виключає наміри забудови земельної ділянки, то у нього відсутній обов`язок, передбачений статтею 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а саме: брати участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту шляхом перерахування коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Відповідно до статей 6, 67 Господарського кодексу України, статей 12 (частина 1), 627 Цивільного кодексу України особи, які в силу прямої вказівки закону не зобов`язані щодо укладення та виконання певних договорів, не можуть бути примушені до їх укладення в судовому порядку.

З огляду на те, що відповідач не підпадає під категорію забудовників, які зобов`язані сплачувати внески на розвиток соціальної інфраструктури відповідно до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", на нього поширюється дія загальних норм цивільного та господарського законодавства, які визначають свободу волевиявлення сторони при укладенні господарських договорів, а відтак, відсутні правові підстави для задоволення позову щодо визнання укладеним відповідного договору.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

У рішенні від 10.11.2005 Великої Палати Європейського Суду з прав людини у справі "Лейла Шахін проти Туреччини" зазначається, що згідно з практикою, закон є чинним положенням, яке застосовується з урахуванням тлумачення, яке дають йому компетентні суди.

Практика країн усталеної демократії свідчить про те, що конкретний варіант тлумачення права, використаний судом, має шанс набути певної стабільності, обов`язковості. Вважається, що це випливає із принципів однакового поводження і правопевності (правової визначеності), які є проявами принципу верховенства права. Ці принципи зобов`язують державну владу дотримуватись обраної правової позиції і не відхилятися від неї доти, доки не з`являться вагомі підстави змінити її і звернутись до іншого розуміння тієї чи іншої норми. Названі принципи певною мірою знаходять підтвердження в національному законодавстві, практиці здійснення правосуддя та роз`яснювальній діяльності вищих спеціалізованих судів. Зокрема, відповідно до частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, враховуючи обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають. Решта доводів учасників процесу, їх письмових пояснень, поданих до матеріалів справи документів та наданих усних пояснень представників сторін були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

Судовий збір за подання позовної заяви, відповідно приписів статті 129 ГПК України, залишається судом за позивачем.

Керуючись ст. ст. 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 13, 18, 73-80, 86, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене до апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено "24" червня 2019 р.

Суддя М.І. Шатерніков