РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.06.2019Справа № 910/3104/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (м. Київ)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ)

про стягнення 146.993,73 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

від позивача: Серебрякова І.Б.

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 153.705,32 грн., з яких: 78.859,54 грн. пені, 61.643,61 грн. інфляційних втрат, 13.202,17 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем несвоєчасно оплачувався товар, який позивач поставляв за Договором поставки № ПВРЗ(ВМТП-18.271)ю від 17.04.18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.19. відкрито провадження у справі № 910/3104/19, постановлено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

11.04.19. відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому Акціонерне товариство "Українська залізниця" проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві та зазначає, що заявлені позивачем витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 10.000,00 грн. є необґрунтованими та не спів мірними зі складністю даної справи.

02.05.19. позивачем подано відповідь на відзив відповідача, який було прийнято судом, оскільки ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.19. постановлено розгляд справи № 910/3104/19 здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 11.06.19. та встановлено сторонам новий строк на подачу пояснень, заяв, клопотань, доказів.

23.05.19. позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, яку було прийнято судом та відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" просить суд стягнути з відповідача на свою користь 146.993,73 грн., з яких: 73.108,98 грн. пені, 61.643,61 грн. інфляційних втрат та 12.241,14 грн. 3% річних.

11.06.19. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 20.06.19.

При розгляді справи по судом було заслухано вступне слово, з`ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач явку свого повноважного представника не забезпечив, про прочини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 20.06.19. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача проти них, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 712 Цивільного кодексу України).

17.04.18. між відповідачем (Покупець) та позивачем (Постачальник) було укладено Договір поставки № ПВРЗ(ВМТП-18.271)ю (далі - Договір), за умовами якого (п. 1.1) Постачальник зобов`язується поставити і передати у зумовлені строки у власність Покупцю певну продукцію (далі - Товар), відповідно до Специфікації № 1 (додаток № 1), який є невід`ємною частиною Договору, а Покупець зобов`язується прийняти цей Товар та своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов Договору. Вантажоодержувачем та платником Товару є філія «Панютинський вагоноремонтний завод» ПАТ «Українська залізниця».

Найменування товару: кутик 125х125х9 мм ст.09Г2С. Кількість і асортимент Товару передбачається у Специфікації № 1, яка додається до Договору (Додаток № 1) (пункти 1.2, 1.3 Договору).

Сторонами підписано та скріплено печатками Специфікацію № 1 до Договору відповідно до якої Товаром є кутик 125х125х9 мм ст.09Г2С довжиною від 12 м до 13м, одиниця виміру тн, кількість 125, вартістю з ПДВ 3.289.350,00 грн.

Строк дії Договору сторонами погоджено пунктом 10.1 з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.18., а в частині розрахунків - до повного їх виконання.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у третьої особи та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків з постачання товару.

За своїм змістом та правовою природою Договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5.1.4 Договору датою поставки Товару вважається день підписання Покупцем або його уповноваженим представником видаткової накладної, яка готується Постачальником та надається разом з Товаром Покупцю.

Пунктом 5.2.5 Договору встановлено, що підтвердженням одержання Товару Покупцем є видаткова накладна, підписана уповноваженими представниками сторін.

Товар за Договором може постачатися партіями (п. 5.1.5 Договору).

Позивачем було поставлено відповідачу Товар на загальну суму 3.283.823,88 грн., що підтверджується наступними документами: видаткова накладна № 590 від 22.05.18. та ТТН № Р590 від 22.05.18. на суму 70.786,81 грн., видаткова накладна № 608 від 31.05.18. та ТТН № Р608 від 31.05.18. на суму 425.247,17 грн., видаткова накладна № 1012 від 08.10.18. на суму 537.611,36 грн., видаткова накладна № 1013 від 09.10.18. на суму 574.715,23 грн., видаткова накладна № 1019 від 11.10.18. на суму 572.083,75 грн., видаткова накладна № 1020 від 11.10.18. на суму 574.715,23 грн., видаткова накладна № 1022 від 11.10.18. на суму 528.664,33 грн.

Вказані видаткові накладні та товарно-транспортні накладні підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Також матеріали справи містять рахунки позивача для відповідача на оплату Товару.

Оцінюючи представлені позивачем в обґрунтування викладених в позовній заяві обставин щодо поставки Товару відповідачу докази, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов`язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Жодних заперечень з приводу отримання Товару відповідачем суду надано не було.

Отже, суд при розгляді справи приймає до уваги відсутність у відповідача, як Покупця за Договором, будь-яких заперечень та претензій щодо належного виконання Постачальником прийнятих за Договором зобов`язань з передання Товару.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, представлені до матеріалів справи видаткові накладні та товарно-транспортні накладні є належним доказом передачі Товару відповідачу, а отже виконання позивачем своїх зобов`язань з поставки Товару на суму 3.283.823,88 грн. в межах Договору здійснено належним чином.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктами 3.1-4.2 Договору сторони погодили наступне. Покупець оплачує поставлений Постачальником Товар за ціною вказаною у Специфікації № 1. Ціна Договору становить 3.289.350,00 грн. з ПДВ. Форма розрахунків: у безготівковій формі. Покупець оплачує Постачальнику кожну прийняту партію Товару не пізніше 10 банківських днів з дати поставки Товару Покупцю, але не раніше реєстрації податкової накладної, при умові своєчасного надання Постачальником належним чином оформлених рахунку-фактури, видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, податкової накладної, документів якості на Товар.

У відповідності до наявної в матеріалах справи банківської довідки по рахунку позивача, відповідачем було оплачено поставлений за Договором Товар наступним чином:

- поставку на суму 70.786,81 грн. оплачено 08.06.18.

- поставку на суму 425.247,17 грн. оплачено 12.07.18.

- поставку на суму 537.611,36 грн. оплачено 17.12.18. двома платежами

- поставку на суму 574.715,23 грн. оплачено 17.12.18. двома платежами

- поставку на суму 572.083,75 грн. оплачено 17.12.18. двома платежами

- поставку на суму 574.715,23 грн. оплачено 17.12.18. двома платежами

- поставку на суму 528.664,33 грн. оплачено 17.12.18. двома платежами.

Крім вказаного за наданими позивачем та відповідачем до матеріалів справи доказами судом встановлено наступне:

- податкову накладну на суму 70.786,81 грн. на видаткову накладну від 22.05.18. зареєстровано 13.06.18.

- податкову накладну на суму 425.247,17 грн. на видаткову накладну від 31.05.18. зареєстровано 13.06.18.

- податкову накладну на суму 537.611,36 грн. на видаткову накладну від 08.10.18. зареєстровано 29.10.18.

- податкову накладну на суму 574.715,23 грн. на видаткову накладну від 09.10.18. зареєстровано 29.10.18.

- податкову накладну на суму 572.083,75 грн. на видаткову накладну від 11.10.18. зареєстровано 29.10.18.

- податкову накладну на суму 574.715,23 грн. на видаткову накладну від 11.10.18. зареєстровано 29.10.18.

- податкову накладну на суму 528.664,33 грн. на видаткову накладну від 11.10.18. зареєстровано 29.10.18.

Оскільки відповідачем несвоєчасно оплачено поставлений позивачем за Договором Товар, вказане зумовило нарахування Постачальником пені, 3% річних, інфляційних втрат та звернення з даним позовом до суду.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Щодо доводів відповідача про недотримання позивачем досудового врегулювання спору, суд наголошує Акціонерному товариству «Українська залізниця», що Рішенням Конституційного Суду України № 15-пр/2002 від 09.07.02 встановлено наступне: Із змісту частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції на всі правовідносини, що виникають у державі, випливає, що кожен із суб`єктів правовідносин у разі виникнення спору може звернутися до суду за його вирішенням. Суб`єктами таких правовідносин можуть бути громадяни, іноземці, особи без громадянства, юридичні особи та інші суб`єкти цих правовідносин. Зазначена норма, як і інші положення Конституції України, не містить застереження щодо допустимості судового захисту тільки після досудового врегулювання спору та неприпустимості здійснення правосуддя без його застосування. Обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Позивачем пред`явлено до стягнення 61.643,61 грн. інфляційних втрат та 12.241,14 грн. 3% річних.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.10.).

Судом враховано, що позивач нараховує 3% річних на поставки товару здійснені 31.05.18., 08.10.18., 09.10.18., 11.10.18., а інфляційні втрати на поставки товару здійснені 08.10.18., 09.10.18., 11.10.18.

За вказаних підстав, враховуючи приписи п. 4.2 Договору, враховуючи дати реєстрації податкових накладних, та дати здійснених відповідачем оплат, судом встановлено, що періодами для нарахування 3% річних та інфляційних втрат є:

- на суму 425.247,17 грн. з 15.06.18. по 11.07.18.

- на суму 537.611,36 грн. з 30.10.18. по 16.12.18.

- на суму 574.715,23 грн. з 30.10.18. по 16.12.18.

- на суму 572.083,75 грн. з 30.10.18. по 16.12.18.

- на суму 574.715,23 грн. з 30.10.18. по 16.12.18.

- на суму 528.664,33 грн. з 30.10.18. по 16.12.18.

При здійсненні перерахунку пені судом враховано, що згідно з п. 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.13. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Отже, за перерахунком суду розмір інфляційних втрат становить 61.643,61 грн., розмір 3% річних становить 11.942,11 грн., внаслідок чого вказані суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. 3% в сумі 299,03 грн. нараховано безпідставно, з огляду на що суд відмовляє в позові в цій частині.

Щодо вимог позивача про стягнення 73.108,98 грн. пені, суд відзначає викладене далі.

Пунктом 7.3 Договору визначено, що за несвоєчасну оплату Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми неоплаченої вартості Товару.

Приписами ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зазначене кореспондується з нормами ст. 617 Цивільного кодексу України згідно якої особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Вірними періодами для нарахування пені є:

- на суму 425.247,17 грн. з 15.06.18. по 11.07.18.

- на суму 537.611,36 грн. з 30.10.18. по 16.12.18.

- на суму 574.715,23 грн. з 30.10.18. по 16.12.18.

- на суму 572.083,75 грн. з 30.10.18. по 16.12.18.

- на суму 574.715,23 грн. з 30.10.18. по 16.12.18.

- на суму 528.664,33 грн. з 30.10.18. по 16.12.18.

Отже, за перерахунком суду розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 71.338,05 грн. Пеню в сумі 1.770,93 грн. нараховано безпідставно, з огляду на що суд відмовляє в позові в цій частині.

За вказаних підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог з підстав задоволення позову частково.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (04111, м. Київ, вул. Черняховського, б. 29; ідентифікаційний код 41323412) 71.338 (сімдесят одну тисячу триста тридцять вісім) грн. 05 коп. пені, 11.942 (одинадцять тисяч дев`ятсот сорок дві) грн. 11 коп. 3% річних, 61.643 (шістдесят одну тисячу шістсот сорок три) грн. 61 коп. інфляційних втрат, 2.173 (дві тисячі сто сімдесят три) грн. 86 коп. судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 25.06.19.

Суддя Т.М. Ващенко