ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2019 Справа № 914/693/19

м. Львів

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод», м. Кременчук

до відповідача: Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Стрийський вагоноремонтний завод» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Стрий

про стягнення 4 597147, 37 грн.

Суддя Н.Мороз

При секретарі Ю.Забора

Представники:

Від позивача: Максименко А. Ю.

Від відповідача: Плесканка О. В.

Суть спору:

Позовну заяву подано Публічним акціонерним товариством «Кременчуцький сталеливарний завод», м. Кременчук до відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Стрийський вагоноремонтний завод» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Стрий про стягнення 4 597 147, 37 грн.

Ухвалою господарського суду від 16.04.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 14.05.2019 р.

Заявою про збільшення розміру позовних вимог від 13.05.2019 р., позивач просить стягнути з АТ «Українська залізниця» в особі філії «Стрийський вагоноремонтний завод» ПАТ «Українська залізниця» 4104 000, 00 грн. - основного боргу, 276 654, 57 грн. - пені, 46 212,16 грн. - 3% річних від простроченої суми, 99 257,09 грн. - інфляційних втрат, 30000,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу та 68 351, 13 грн. судового збору.

14.05.2019 р. розгляд справи відкладено на 28.05.2019 р., про що відповідача повідомлено ухвалою про виклик в порядку ст.121 ГПК України.

Заявою про збільшення розміру позовних вимог від 27.05.2019 р., позивач просить стягнути з АТ «Українська залізниця» в особі філії «Стрийський вагоноремонтний завод» ПАТ «Українська залізниця» 4104 000, 00 грн. - основного боргу, 303 752, 13 грн. - пені, 48105, 58 грн. - 3% річних від простроченої суми, 141289,66 грн. - індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання, 30 000, 00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу та 68 957, 21 грн. судового збору.

Ухвалою від 28.05.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 14.06.2019 р.

В судове засідання 14.06.2019 р. представник позивача з`явився. Позовні вимоги підтримав у відповідності до заяви про збільшення розміру позовних вимог від 27.05.2019 р. Посилається на неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами Договору поставки №СВРЗ-03-22-18-160/ю в частині оплати за поставлену продукцію, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача 4 597 147, 37 грн. заборгованості. Крім того, щодо заяви про розподіл судових витрат від 30.05.2019 р. уточнив, що така є поданою в порядку ч.2 п.8 ст. 129 ГПК України, як заява про намір подати докази щодо розміру судових витрат, які сплачено позивачем у зв`язку з розглядом справи, після ухвалення рішення суду.

Представник відповідача в судове засідання з`явився. Позовні вимоги визнав в повному обсязі. Згідно поданого через службу діловодства суду відзиві на позовну заяву, просить суд зменшити штрафні санкції на 50%.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, створивши у відповідності до ст. 13 ГПК України сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, суд встановив.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Однією з підстав виникнення зобовязань, згідно ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно ст.179 ГК України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб"єктами господарювання або між суб"єктами господарювання і негосподарюючими суб"єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

06.11.2018 р. між Публічним акціонерним товариством «Кременчуцький сталеливарний завод» (позивач, за договором постачальник) та Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Стрийський вагоноремонтний завод» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (відповідач, за договором покупець) укладено Договір поставки №СВРЗ-03-22-18-160/ю.

За умовами вказаного договору постачальник зобов`язувався протягом 2018 року поставити покупцю товари, зазначені в специфікації №1 (додаток №1) до даного договору, що є невід`ємною частиною договору, а покупець прийняти і оплатити такі товари згідно умов договору. Найменування (номенклатура, асортимент) товару код ДК 021:2015-34630000-2 частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху: балка надресорна, рама бокова (п.1.2). Ціна цього договору становить 4 104 000,00 грн. (п. 3.1). Покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 10 банківських днів з дати отримання товару на підставі виставленого рахунку постачальником, але не раніше реєстрації податкової накладної. Датою отримання товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару (п.4.2). Строк (термін) поставки (передачі) товару протягом 10 днів від дня подання заявки покупцем (п.5.1).

На виконання взятих на себе зобов`язань, позивачем поставлено відповідачу товар у кількості, номенклатурі та за ціною, що визначені договором на загальну суму 4 104 000, 00 грн., що підтверджується заявкою покупця №2641 від 04.12.2018 р., рахунком фактурою КСЗ-100504 від 07.12.2018 р., видатковою накладною №КСЗ-0001235, залізничною накладною №43168566 від 07.12.2018 р., актом приймання-передавання товару №19 від 07.12.2018 р., податковою накладною № 21 від 07.12.2018 р., паспортами (сертифікатами) якості на продукцію.

Однак, відповідач свій обов`язок щодо оплати за поставлений товар не виконав, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 4 104 000, 00 грн. Дана обставина визнана відповідачем.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем надіслано на адресу відповідача претензію від 28.01.2019 р. №40-21/70 з вимогою протягом 7 (семи) днів з моменту отримання претензії здійснити оплату основного боргу за поставку товару за договором, а також нарахованої пені, інфляційних втрат та 3% річних за порушення строків оплати поставленого товару.

Однак, дана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати та порушенням вимог законодавства, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості.

Згідно ст.526 ЦК України в контексті з вимогами ст.193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно приписів ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

У той же час, відповідачем в порушення приписів ст.74 ГПК України не доведено, що ним ужито усіх заходів для недопущення господарського правопорушення (прострочення оплати заборгованості за договором поставки №СВРЗ-03-22-18-160/ю).

Невжиття відповідачем заходів, спрямованих на виконання свого зобов`язання за договором щодо оплати за поставлений товар за своєю суттю є ухиленням від виконання господарського зобов`язання.

Дослідивши та проаналізувавши подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем не виконано передбаченого договором та законом обов`язку щодо оплати за поставлений товар, чим було порушено право позивача на одержання коштів. Відтак, позивач в порядку захисту свого порушеного права вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованості за Договором поставки №СВРЗ-03-22-18-160/ю.

Згідно ст. 230 ГК України, п. 4 ст. 231 ГК України, штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.ч.2, 3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України).

Відповідно до п. 8.2. договору у разі порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

На підставі наведених законодавчих норм та положень п. 8.2 договору поставки, позивачем нараховано відповідачу 303 752, 13 грн. пені за період з 29.12.2018 р. по 28.05.2019 р., згідно розрахунку, наведеному у заяві про збільшення розміру позовних вимог від 27.05.2019 р.

Крім того, згідно ч.2. ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» роз`яснено, що Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі вищенаведеного, позивачем за порушення строку оплати за товар, нараховано відповідачу 3% річних у розмірі 48 105, 58 грн. та 141 289, 66 грн. інфляційних втрат за період з 29.12.2018 р. по 28.05.2019 р., згідно розрахунку, наведеному у заяві про збільшення розміру позовних вимог від 27.05.2019 р.

У відзиві на позов відповідачем заявлено клопотання про зменшення штрафних санкцій на 50%.

Щодо вказаного клопотання суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. Також відповідно до ч. 2 вказаної норми, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і ч.3 ст.551 ЦК України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Заявляючи клопотання про зменшення штрафних санкцій, відповідачем не зазначено відповідних виняткових обставини та не доведено їх під час розгляду спору у даній справі.

Уклавши вказаний вище договір та отримавши від позивача товар, відповідач погодився на запропоновані позивачем умови, в тому числі і умову про пеню.

Разом з тим, в силу ст.ст. 6, 626 ЦК України, сторони є вільними у виборі контрагента та визначенні (погоджені) умов договору. При цьому відносини, що виникли між сторонами засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України), що регулюються актами цивільного законодавства України.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Оцінюючи матеріали справи, виходячи з інтересів сторін, беручи до уваги причин неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо здійснення вчасного розрахунку за поставлений товар, суд не вбачає передбачених законом підстав для зменшення пені, у зв`язку з чим клопотання відповідача залишається без задоволення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Так, правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів (ст. 4 ГПК України).

Отже, вирішуючи спір по суті, господарський суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, а також з`ясувати наявність чи відсутність факту порушення, невизнання або оспорення відповідного права чи охоронюваного законом інтересу.

З аналізу матеріалів справи та наявних доказів у сукупності вбачається, що право позивача, за захистом якого мало місце звернення до суду, є порушеним відповідачем.

Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору та порушенням строків оплати за поставлений товар, підтверджена матеріалами справи, визнана відповідачем та становить 4 597147,37 грн., з яких: 4 104 000,00 грн. - основного боргу; 303 752,13 грн. -пені; 48 105,58 грн. - 3% річних; 141 289,66 грн. - інфляційних втрат. Доказів зворотнього суду не надано.

Згідно ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем у позовній заяві та заявах про збільшення позовних вимог було заявлено клопотання про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн.

Згідно ч. 2 ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст.129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Враховуючи заяву позивача, сторона не позбавлена права подати відповідні докази на підтвердження вартості послуг з професійної правничої допомоги та інших витрат, пов`язаних з розглядом справи протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 76-78, 86, 129, 231, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Стрийський вагоноремонтний завод» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (Львівська область, м. Стрий, вул. Зубенка, 2, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод» (Полтавська обл., м. Кременчук, вул. І. Приходька, 141, ) - 4 104 000, 00 грн. - основного боргу; 303 752, 13 грн. - пені; 48 105, 58 грн. - 3% річних; 141 289, 66 грн. - інфляційних втрат; 68 957, 21 грн. - судового збору.

Рішення складено 18.06.2019

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Мороз Н.В.