ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

25 червня 2019 року, м. Херсон, справа № 923/236/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом прокурора заступника керівника Херсонської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі

позивача Херсонської міської ради

до фізичної особи підприємця Зотіна Андрія Борисовича

про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності

за участі:

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, фізичної особи-підприємця Хомусяк Наталії Сергіївни

секретаря судового засідання Бєлової О.С.,

представників:

прокуратури Федоренко О.Б.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача Петренко Н.О.,

третьої особи Мусулевського А.А.,

у с т а н о в и в:

29.03.2019, з урахуванням заяви від 23.04.2019, прокурор заступник керівника Херсонської місцевої прокуратури звернувся в інтересах держави в особі Херсонської міської ради з позовом до фізичної особи підприємця Зотіна Андрія Борисовича про припинення права власності на магазин, розташований у м. Херсоні, АДРЕСА_1 , та скасування його державної реєстрації.

Ухвалою суду від 02.05.2019 відкрите провадження у справі за правилами загального провадження.

Під час підготовчого засідання 25.06.2019 прокурором подана заява про зміну предмета позову, за якою ним змінені позовні вимоги на нові, а саме на:

- визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України № 5218483 від 22.08.2013 про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на магазин, розташований по АДРЕСА_1 у АДРЕСА_2 Херсоні,

- скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на магазин площею 20 м кв за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, за зміненими вимогами фактично предметом спору є: «визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора», як окремого документу, акту, а також «скасування державної реєстрації права власності».

У відповідності до частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України вказана заява прийнята судом до розгляду, оскільки вона подана за наявності права прокурора до закінчення підготовчого засідання змінити предмет позову.

Проте, за результатами змінених позовних вимог, суд вважає, що такий спір не підлягає вирішенню у межах господарського судочинства, виходячи з наступних правових підстав.

Статтею 1 ГПК України встановлено призначення Господарського процесуального кодексу України, а саме ним встановлений порядок здійснення судочинства у господарських судах.

За змістом статті 2 того ж Кодексу завданням господарського судочинства є серед іншого вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду.

Безпосередньо юрисдикція господарських судів установлена положеннями статті 20 ГПК України. Так, за цією статтею: « 1. Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: … 13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами…».

Отже, до юрисдикції господарських судів віднесено вирішення спорів, які пов`язані з реєстраційними діями та рішеннями суб`єктів реєстраційних дій, але лише у випадку «наявності спору про право» та «похідний характер реєстраційних дій» від спору щодо такого права.

Такий висновок зроблений судом з аналізу використаного у пункті 13 частини 1 статті 20 ГПК України значення слова «похідний», яке означає «утворений, виведений тощо з іншого подібного».

Суд також зазначає, що «наявність спору про право» є як оціночним поняттям, так і повинно бути безпосереднім предметом спору у справі, у сукупності з яким можуть бути предметом спору вимоги щодо «реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права)», оскільки похідний характер вимог про «визнання недійним акту державної реєстрації» та «скасування державної реєстрації прав» нерозривно пов`язаний із наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта, який підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Іншими словами, положення пункту 13 частини 1 статті 20 ГПК України для визначення предметної юрисдикції господарських судів необхідно розуміти у наступному контексті: наявності спору про право з відповідною вимогою про його судовий захист, а також оспорювання реєстраційних дій або актів, які пов`язані із порушенням такого права, та його відновлення у випадку судового визнання порушених прав позивача шляхом скасування реєстраційних дій та актів.

У даному випадку прокурором не заявлено вимог про захист прав та інтересів позивача у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, а ті вимоги, які ним заявлені, стосуються лише наслідків судового захисту та є похідними від такого захисту.

Таким чином, відсутність у даній справі «головної» вимоги про захист майнового чи немайнового особистого інтересу позивача у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, унеможливлює застосування положень пункту 13 частини 1 статті 20 ГПК України у питанні доступу до правосуддя шляхом розгляду справи за предметною юрисдикцією господарським судом, а тому вимоги про «визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора» та «скасування державної реєстрації права власності» не підвідомчі господарському суду у межах даної справи.

У цьому контексті суд також зазначає, що закон не визначає суб`єкта реєстраційних дій як особу, яка відповідає за законність таких дій у випадку наявності спору про право на майно, оскільки презюмується, що до компетенції державного реєстратора не віднесено аналіз законності набуття права власності на майно, що є об`єктом державної реєстрації. Напроти, у випадку відсутності спору про право та одночасної наявності незаконності дій державного реєстратора при вчиненні реєстраційних дій такі дії та рішення реєстратора можуть бути предметом спору, за яким він повинен бути безпосереднім відповідачем у справі.

Такий висновок узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у справах № 806/1640/17 (постанова від 05.06.2019), № 815/4063/15 (постанова від 29.05.2019), 821/1769/17 (постанова від 14.05.2019), № 822/1703/16 (постанова від 14.05.2019), в яких встановлено, що спір про скасування дій та рішень про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно за іншою особою є приватноправовим та залежно від суб`єктного складу має бути вирішений за правилами цивільного або господарського судочинства.

При цьому, хоча у висновках Верховного Суду і відсутній аналіз положень пункту 13 частини 1 статті 20 ГПК України щодо предметної юрисдикції господарських судів по вирішенню спорів про державну реєстрацію прав (в контексті похідної вимоги про скасування), але, на думку суду, у наведених висновках дане чітке розуміння визначальної ознаки приватноправового спору як спору про право, а також його захисту у випадку звернення до суду у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин та одночасної юрисдикційної належності такого спору у поєднанні з вимогами про скасування реєстраційних дій (рішень).

Отже, за висновками Верховного Суду у випадку відсутності спору про право, а також зробленого судом у даній справі висновку про відсутність вимоги про захист такого права, вимоги про скасування реєстраційних дій та рішень юрисдикційно належать до компетенції адміністративних судів, виходячи з положень частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Безпосередньо визначення суб`єкта владних повноважень наведене у пункті 7 частини 1 статті 4 того ж Кодексу, а саме «суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг».

У свою чергу, відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень урегульовані положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Так, у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 2 цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Водночас, у відповідності до пункту 3 частини 1 статті 6 названого Закону до організаційної системи державної реєстрації прав віднесені (серед інших органів) державні реєстратори, до повноважень яких згідно з положеннями пункту 1 частини 1 статті 9 Закону належить забезпечення проведення державної реєстрації прав.

Таким чином, державний реєстратор є суб`єктом владних повноважень у контексті здійснення державної реєстрації права на майно, а тому оскарження рішень та дій, які ним вчиняються, без наявності спору про право підвідомчі адміністративним судам України.

За результатами аналізу викладених обставин, положень правових норм та зроблених висновків даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинстві, а тому у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України провадження у справі повинно бути закритим.

У зв`язку із закриттям провадження у справі сплачений прокурором платіжним дорученням № 387 від 25.03.2019 судовий збір у сумі 1 921 грн підлягає поверненню у відповідності до положень пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», за яким сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 232, 231 ГПК України,

у х в а л и в:

1. Провадження у справі закрити.

2. Повернути Прокуратурі Херсонської області 1 921 грн судового збору.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до частини 2 статті 235 ГПК України з моменту її прийняття.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга у відповідності до пункту 13 частини 1 статті 255 та частини 1 статті 256 ГПК України протягом десяти днів з дня складення повної ухвали.

Повна ухвала складена 27.06.2019

Суддя М.К. Закурін