Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.06.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/188/19
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобецької С. М., секретар судового засідання Савчин Т. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд",

вул.Б.Грінченка, 1, м.Київ, 01001;

фактична адреса: пров. Очаківський, 5/6, вул.Очаківська, м.Київ, 03151;

до відповідача: Державного підприємства "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів",

вул. Юності,2-В, с.Микитинці, м.Івано-Франківськ,76495;

про зобов"язання повернути зерно,

за участю:

від позивача: Пронін О.А. - адвокат, (довіреність №185-02/18 від 13.11.2018; посвідчення №6427/10 від 15.02.2018);

від відповідача: не з"явилися.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Аграрний фонд" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом в якому просить суд зобов"язати Державне підприємство "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" повернути 402,770 тонн зерна пшениці 2 класу та 597,230 тонн зерна пшениці 3 класу.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 19.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

При цьому судом взято до уваги приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950, ратифікованої Україною 17.07.1997 (набрала чинності для України 11.09.1997), якими гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, зокрема, цивільного характеру. Одночасно, реалізація "права на суд", передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого, згідно із статтею 32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах Буланов та Купчик проти України від 09.12.2010, Чуйкіна проти України від 13.01.2011).

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, обґрунтовує їх невиконанням відповідачем взятого на себе зобов`язання, обумовленого пунктом 2.2.3. договору №61-06/15 від 19.08.2015, щодо переробки у вересні 2017 року зерна пшениці в кількості 1000,00тонн, переданого позивачем відповідачу на зберігання згідно договору складського зберігання зерна №17-07/16 від 18.07.2016, складських квитанцій АЦ №559748 від 11.07.2017, АЦ №559750 від 13.07.2017, АЦ №559751 від 14.07.2017, АЦ №559752 від 17.07.2017, АЦ №559878 від 22.09.2017, АЦ №559879 від 22.09.2017. У зв`язку з чим, позивач, з урахуванням заяви №02-08/1/678 від 27.03.2019, просить суд зобов`язати відповідача повернути 402,770 тонн зерна пшениці 2 класу вартістю 2 376 343,00грн та 597,230 тонн зерна пшениці 3 класу вартістю 3 422 127,90грн, оскільки вимога ПАТ "Аграрний фонд" №02-08/3/68 від 18.01.2019 про повернення зерна залишена ДП "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" без виконання. Позовні вимоги мотивує нормами статей 1, 37 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", статей 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, статті 193 Господарського кодексу України, статей 321, 509, 526, 530, 610 Цивільного кодексу України.

Представник відповідача в судові засідання жодного разу не з"явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений ухвалами суду від 19.03.2019, 16.04.2019, 06.05.2019, 28.05.2019 про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень від 23.04.2019, 24.04.2019, 06.05.2019, 13.05.2019, 07.06.2019. Будь-яких заперечень в спростування заявлених позовних вимог, відповідач суду не подав.

Беручи до уваги приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, норми частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи той факт, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, спір належить вирішити у відсутності відповідача за матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення.

Фактичні обставини справи вказують на те, що між Публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд" (замовник/позивач) та Державним підприємством "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" (переробник/відповідач) укладено договір переробки зерна пшениці №61-06/15 від 19.08.2015 з додатковими договорами №1 від 09.12.2015, №2 від 24.03.2016, №3 від 05.08.2016, №4 від 19.09.2016, №5 від 26.12.2016, №6 від 18.01.2017, №7 від 15.03.2017, №8 від 06.06.2017.

Згідно пункту 1.1. договору замовник передає переробнику зерно пшениці для переробки на борошно на підприємстві переробника.

У відповідності до пунктів 2.2.1, 2.2.2., 2.2.3 переробник взяв на себе зобов`язання здійснити приймання зерна пшениці, що поставляється замовником; розмістити його в елеваторі або на складах, зберігати зерно до отримання дозволу на переробку від замовника; переробити зерно пшениці на борошно при застосуванні базисного виходу переробника з врахуванням розрахункових виходів продукції за дозволом замовника на переробку зерна відповідно до помольної партії.

Пунктами 4.2., 4.3. договору сторони обумовили, що переробник два рази на місяць (до 15-го та до останньої дати звітного місяця) надає замовнику матеріали про фактичні обсяги переробленого зерна та виробленої продукції форми №117, №34 (за умови її наявності), акти за договором переробки та акти оприбуткування. Відповідно до наданих переробником форм №117, №34 сторони підписують у двох ідентичних примірниках акт оприбуткування продуктів переробки зерна, який є підставою для взяття на облік готової продукції.

Водночас між Публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд" та Державним підприємством "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" укладено договір складського зберігання зерна №17-07/16 від 18.07.2016, згідно умов якого поклажодавець (позивач) передає, а зерновий склад (відповідач) приймає на зберігання зерно в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку поклажодавця і засвідчується складськими квитанціями та зобов`язується повернути його на вимогу поклажодавцю, відповідно до кількісних показників, передбачених цим договором, складськими квитанціями або відповідно до акта розрахунку. Строк повернення зерна - до пред`явлення вимоги поклажодавцем (пункти 1.1.,9.1. договору).

На виконання умов договірних відносин позивач передав, а відповідач прийняв на зберігання 402,770 тонн зерна пшениці 2 класу та 597,230 тонн зерна пшениці 3 класу, згідно складських квитанцій АЦ №559748 від 11.07.2017, АЦ №559750 від 13.07.2017, АЦ №559751 від 14.07.2017, АЦ №559752 від 17.07.2017, АЦ №559878 від 22.09.2017, АЦ №559879 від 22.09.2017.

Дозволом на переробку зерна №06/299 від 22.09.2017 позивач надав відповідачу згоду на переробку у вересні 2017 року 1000,00тонн зерна пшениці, переданого у відповідності до складських квитанцій (а.с.33, 35, 37, 39, 41, 43).

У витягу з книги кількісно-якісного обліку зерна (форма 36) містяться записи головного бухгалтера та завідувача лабораторією про те, що пшениця 2 класу 2016 року врожаю передана на млин в кількості 402,770 тонн, пшениця 3 класу 2016 року врожаю передана на млин в кількості 279,550тонн, пшениця 3 класу 2014 року врожаю передана на млин в кількості 317,680 тонн з відміткою "дозвіл №06/299".

Позивач звертався до відповідача з вимогою №02-08/3/2426 від 06.12.2018 про надання інформації про переробку 1000,00тонн зерна пшениці з наданням документів обумовлених пунктами 4.2., 4.3. договору переробки зерна пшениці №61-06/15 від 19.08.2015. У відповіді №76 від 18.01.2019 ДП "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" зазначає, що всі документи, які стосуються господарської діяльності з ПАТ "Аграрний фонд" вилучені 19.11.2018 Управлінням Служби безпеки України в Івано-Франківській області. Підтвердити чи спростувати факт переробки зерна не представляється можливим.

Вимога ПАТ "Аграрний фонд" №02-08/3/68 від 18.01.2019 про повернення зерна залишена ДП "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" без виконання.

Предметом судового розгляду є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про повернення 402,770тонн зерна пшениці 2 класу вартістю 2 376 343,00грн та 597,230 тонн зерна пшениці 3 класу вартістю 3 422 127,90грн.

Із змісту статті 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема з договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов"язковим для виконання сторонами (статті 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України).

Договір переробки зерна пшениці №61-06/15 від 19.08.2015, договір складського зберігання зерна №17-07/16 від 18.07.2016 укладені між сторонами в межах чинного законодавства України - є правомірними, оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом та вони не визнані судом недійсними (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Державну політику щодо розвитку ринку зерна як пріоритетного сектора економіки агропромислового комплексу України визначає Закон України "Про зерно та ринок зерна в Україні". Цей Закон спрямований на створення правових, економічних та організаційних умов конкурентоспроможного виробництва і формування ринку зерна для забезпечення внутрішніх потреб держави у продовольчому, насіннєвому та фуражному зерні, нарощування його експортного потенціалу.

За договором складського зберігання зерна зерновий склад зобов`язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб`єктом ринку зерна. Договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа - подвійне складське свідоцтво; просте складське свідоцтво; складську квитанцію (статті 26, 37 вказаного Закону).

Відповідно до частини 1 статті 944 Цивільного кодексу України зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі.

Згідно з частини 1,2 статті 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Статтею 32 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" обумовлено, що зерновий склад зобов`язаний повернути поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, зерно у стані, передбаченому договором складського зберігання та законодавством.

Зерновий склад зобов`язаний за першою вимогою володільця складського документа повернути зерно, навіть якщо передбачений договором складського зберігання строк його зберігання ще не закінчився (стаття 35 цього Закону). Аналогічні положення викладені в статті 953 Цивільного кодексу України у відповідності до яких, зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 Цивільного кодексу України, стаття 173 Господарського кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України обумовлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України, частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (статті 610, 612 Цивільного кодексу України).

Беручи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні докази про фактичні обсяги переробленого зерна та виробленої продукції форми №117, №34, акти переробки, акти оприбуткування, обумовлені пунктами 4.2. - 4.4. договору на переробку зерна №61-06/15 від 19.08.2015 чи будь-які інші первинні документи, які б підтвердили факт здійснення господарської операції - переробку на борошно переданого позивачем 1000,00тонн зерна пшениці, як і відсутні докази повернення зі зберігання на вимогу позивача №02-08/3/68 від 18.01.2019 402,770 тонн зерна пшениці 2 класу та 597,230 тонн зерна пшениці 3 класу, згідно договору складського зберігання зерна №17-07/16 від 18.07.2016, суд приходить до висновку про правомірність позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на вимоги частин 1,3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частини 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України). Позивачем доведено обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог.

У відповідності до пункту 2 статті 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов"язання. Відповідач в судове засідання не з"явився, своїми правами, наданим йому статтями 42, 46, 165, 251 Господарського процесуального кодексу України не скористався, будь - яких заперечень проти позову чи доказів належного виконання своїх зобов"язань не надав, доводи позивача не спростував.

Отже, позовна вимога позивача визнається судом правомірною, обґрунтованою, документально підтвердженою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи приписи статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покласти на відповідача.

Керуючись статтею 1291 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 26, 32, 35, 37 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", статтями 11, 204, 509, 525, 526, 530, 599, 610-612, 944, 949, 953 Цивільного кодексу України, статтями 173, 193 Господарського кодексу України, статтями 73-79, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" до відповідача Державного підприємства "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" про зобов"язання повернути зерно - задовольнити.

Державному підприємству "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів", вул. Юності, 2-В, с.Микитинці, м.Івано-Франківськ,76495 (ідентифікаційний код 05513715) повернути Публічному акціонерному товариству "Аграрний фонд", вул.Б.Грінченка, 1, м.Київ, 01001 (ідентифікаційний код 38926880) 402,770тонн зерна пшениці 2 класу вартістю 2 376 343,00грн та 597,230 тонн зерна пшениці 3 класу вартістю 3 422 127,90грн.

Стягнути з Державного підприємства "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів", вул. Юності, 2-В, с.Микитинці, м.Івано-Франківськ,76495 (ідентифікаційний код 05513715) на користь Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд", вул.Б.Грінченка, 1, м.Київ, 01001 (ідентифікаційний код 38926880) 86 977,06грн (вісімдесят шість тисяч дев"ятсот сімдесят сім грн 06 коп.) - судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 26.06.2019

Суддя С.Кобецька