ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/983/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Принцевської Н.М.;

суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, проспект Шевченка,29)

Секретар судового засідання: Соловйова Д.В.;

Представники сторін:

Від Миколаївської міської ради - Бондарєв Р.С., довіреність № 30/02.02.01-22/02.06/14/19, дата видачі : 04.01.19;

Від ФОП Лигалова А.В. - не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Миколаївської міської ради

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2019 року

у справі №915/983/18

за позовом Фізичної особи-підприємця Лигалова Андрія Вікторовича

до Миколаївської міської ради

про визнання незаконним та скасування рішення, -

(суддя першої інстанції: Семенчук Н.О., дата та місце ухвалення рішення: 21.02.2019, Господарський суд Миколаївської області, м.Миколаїв, вул.Адміральська, 22)

У вересні 2018 року Фізична особа - підприємець Лигалов Андрій Вікторович (далі - ФОП Лигалов А . В.) звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №01/2018 від 04.09.2018 до Миколаївської міської ради в якій просив суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Миколаївської міської ради від 15.09.2015 №49/36 "Про відмову ФОП Лигалову А.В. у передачі в оренду земельної ділянки для обслуговування зупиночного комплексу з вбудованим торговельним павільйоном по вул.Генерала Карпенка,77-а";

- визнати за ФОП Лигаловим А.В. право оренди на земельну ділянку, загальною площею 129 кв.м. по вул. Генерала Карпенка, 77а в м.Миколаєві, кадастровий номер 0:05: 004:0011 , згідно умов Договору оренди землі від 07 лютого 2008 року №5489, укладеного між Миколаївською міською радою та фізичною особою - підприємцем Волковим Ярославом Романовичем.

28.09.2018 від позивача до Господарського суду Миколаївської області надійшов лист від 26.09.2018 з уточненою позовною заявою про визнання незаконним та скасування рішення відповідача про відмову в передачі в оренду земельної ділянки.

Позов мотивовано тим, що рішенням Миколаївської міської ради від 15.09.2015 №49/36 було безпідставно відмовлено ФОП Лигалову А.В. у передачі в оренду земельної ділянки загальною площею 129 кв.м. для обслуговування зупиночного комплексу з вбудованим торговельним павільйоном по вул.Генерала Карпенка,77-а.

Підставами прийняття такого рішення були відповідно до мотивувальної частини рішення відповідача від 15.09.2015 №49/36 "За результатом проведеного інструментального обміру земельної ділянки наступні обставини: площа торговельного павільйону складає 80 кв.м. (згідно з проектом 70 кв.м.), самовільно зайнята земельна ділянка площею 162 кв.м. розташована під літнім майданчиком.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2019 (суддя - Семенчук Н.О.) позов ФОП Лигалова А.В. задоволено повністю, визнано незаконним та скасовано рішення Миколаївської міської ради від 15.09.2015 №49/36 "Про відмову ФОП Лигалову А.В. у передачі в оренду земельної ділянки для обслуговування зупиночного комплексу з вбудованим торговельним павільйоном по вул.Генерала Карпенка,77-а".

Враховуючи, що зупиночний комплекс з вбудованим торгівельним павільйоном є нерухомим майном, право власності на яке у позивача виникло на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2011, суд першої інстанції дійшов висновку про набуття позивачем права оренди земельної ділянки в обсязі та на умовах, як у попереднього власника, тобто, набуття позивачем права оренди земельної ділянки площею 129 кв.м.

Крім того, місцевий господарський суд зазначив, що відсутність пролонгації дії договору оренди земельної ділянки правового значення для вирішення спору у цій справі не має, оскільки набуття позивачем права оренди спірної земельної ділянки в обсязі та на умовах, як у попереднього власника, є достатньою правовою підставою для визнання незаконним і скасування рішення Миколаївської міської ради від 15.09.2015 № 49/36.

Також суд звернув увагу на те, що підставою прийняття оскаржуваного рішення Миколаївської міської ради №49/36 від 15.09.2015 зазначено самовільне зайняття позивачем земельної ділянки площею 162 кв.м, розташованої під літнім майданчиком, що не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи та суперечить наданим відповідачем доказам.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Миколаївська міська рада звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області скасувати та прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог ФОП Лигалова А.В.

Апелянт не погоджується з прийнятим рішенням та вважає, що судом першої інстанції неправильно встановлено всі обставини справи, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення.

Зокрема, заявник апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що переоформлення права користування земельної ділянки з попереднього власника на ФОП Лигалова А.В. є неможливим, оскільки закінчився строк дії договору оренди землі від 09.01.2008 №5489.

Позивач мав звернутися до Миколаївської міської ради з вимогою про передачу вказаної земельної ділянки в користування, а не переоформлення договору оренди землі, який на момент звернення втратив чинність.

Миколаївська міська рада зазначила, що судом першої інстанції не враховано, що обставини щодо звернення позивача про оформлення права користування земельною ділянкою підтверджуються також листом Виконавчого комітету від 19.09.2017 №4010/02.02.01-20/14/17 та службовою запискою на ім`я заступника міського голови Турупалова В.В. від 02.03.2017 №17-702 (наявні в матеріалах справи), з яких вбачається факт звернення ФОП Лигалова А.В. у 2014 році до Миколаївської міської ради з проханням затвердження технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 129 кв.м. та передачі йому в оренду строком на 10 років для обслуговування зупиночного комплексу з вбудованим торговельним павільйоном по вул. Генерала Петрова, 77-а.

Апелянт зазначив, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у нового власника виник обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під нежитловими будівлями, однак вказані дії не були здійснені позивачем після набуття права власності на зупинковий комплекс з вбудованим торговельним павільйоном.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.04.2019 року апеляційну скаргу Миколаївської міської ради ради на рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2019 року по справі №915/983/18 залишено без руху.

18.04.2019 року до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява від Миколаївської міської ради про усунення недоліків, допущених в апеляційній скарзі на рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2019 року по справі №915/983/18, в якій апелянт надав докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2643 грн.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.04.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі №915/983/18 за апеляційною скаргою Миколаївської міської ради ради на рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2019 року.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2019 розгляд апеляційної скарги Миколаївської міської ради ради на рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2019 року по справі №915/983/18 призначено на 18.06.2019.

17.05.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ФОП Лигалова А.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

У зв`язку із перебуванням судді - члена колегії Разюк Г.П. у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду №289 від 14.06.2019 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №915/983/18.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 14.06.2019 визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя - Принцевська Н.М., судді: Савицький Я.Ф., Ярош А.І.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.06.2019 апеляційну скаргу Миколаївської міської ради ради на рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2019 року по справі №915/983/18 призначено на 18.06.2019 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Принцевська Н.М., судді: Савицький Я.Ф., Ярош А.І.

Крім того, 12.06.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ФОП Лигалова А.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи №915/983/18, у зв`язку з плановою відпусткою представника позивача.

В судове засідання 18.06.2019 з`явився представник Миколаївської міської ради, який підтримав доводи, викладені ним в апеляційній скарзі, наполягав на скасуванні рішення суду першої інстанції з прийняттям нового - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України", суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, з огляду на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. ст. 120, 202, 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України відмовляє в задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи на іншу дату вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представника ФОП Лигалова А.В., за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу від 01 вересня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицькою Г.В. 01.09.2011 реєстровий номер 1640, Лигалов Андрій Вікторович придбав у Волкова Ярослава Романовича зупиночний комплекс із вбудованим торгівельним павільйоном магазину, який розташований у м.Миколаєві, вул.Карпенка генерала,77А загальною площею 71.20 кв.м.

Відповідно до п. 7.1 названого договору зупиночний комплекс із вбудованим торгівельним павільйоном магазину розташований на земельній ділянці, яка має площу 129 кв.м та кадастровий номер :05:004:0011 та яка перебуває в користуванні продавця на підставі договору оренди землі, зареєстрованого у Миколаївській регіональній філії ДП "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 07.02.2008 за №03 та в книзі записів договорів оренди землі 07.02.2008 за № 5489.

Вказаний договір купівлі-продажу зупиночного комплексу від 01 вересня 2011 року зареєстрований Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 27 жовтня 2011 року за реєстраційним номером 18074834, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 31812815 від 27.10.2011.

Технічним паспортом на громадський будинок - зупиночний комплекс з вбудованим торгівельним павільйоном, виготовленим 31.08.2011 Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації, визначено загальну площу приміщень літ.А 71,2 кв.м.

Витягом з ДЗК про земельну ділянку №НВ-018 від 14.06.2018 підтверджується, що спірна земельна ділянка площею 0,0129 га, що знаходиться за адресою: м.Миколаїв, вул.Карпенка генерала,77А, з кадастровим номером :05:004:0011, має цільове призначення: 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, вид використання: для обслуговування тимчасово розміщеного зупинкового комплексу з вбудованим торгівельним павільйоном, та належить Миколаївській міській раді на праві власності.

Пунктом 1.1 договору оренди землі від 09 січня 2008 року, укладеного між попереднім власником зупиночного комплексу ФОП Волковим Я . Р. та Миколаївською міською радою, який зареєстрований у Миколаївській регіональній філії ДП "Центр ДЗК" 07.02.2008 за №03, передбачено, що ФОП Волков Я. Р . прийняв в оренду земельну ділянку для подальшого обслуговування зупиночного комплексу із вбудованим торгівельним павільйоном магазину по вул.Карпенка генерала,77А у напрямку руху до центру міста без права оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Відповідно до 2.1 зазначеного вище договору в оренду передано земельну ділянку площею 129 кв.м, у тому числі 70 кв.м для обслуговування торгівельного павільйону, 59 кв.м - для обслуговування навісу для очікування громадського транспорту.

Пунтком 3.1 згаданого договору визначено, що договір діє протягом п`яти років з дати його державної реєстрації. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору звернутись письмово до орендодавця з проханням щодо продовження строку дії договору.

Згідно з заявою Волкова Я.Р., посвідченою приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицькою Г.В. 21 листопада 2011 року реєстровий номер 2614, попередній власник зупиночного комплексу Волков Р.Я. відмовився від користування спірною земельною ділянкою площею 129 кв.м, кадастровий номер :05:004:0011 , на користь нового власника нерухомого майна, яке розташоване на цій земельній ділянці, а саме Лигалова Андрія Вікторовича .

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 03.04.2014 звернувся до Миколаївської міської ради саме для переоформлення земельної ділянки, що підтверджується заявою позивача про переоформлення земельної ділянки поданою 03 квітня 2014 року через Центр надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради.

Перевіркою дотримання вимог земельного законодавства з виїздом на місце, оформленою актом від 02 липня 2015 року, проведеною управлінням земельних ресурсів Миколаївської міської ради за участю позивача, було встановлено, що "з фасадної частини торгівельного павільйону ФОП Лигаловим А.В. влаштовуються додаткові місця для очікування транспорту, з тильної сторони торговельного павільйону самовільно зайнята земельна ділянка, на якій встановлені самовільні навіси. Площа земельної ділянки, а саме: 70 кв.м. для обслуговування торгівельного павільйону та 59 кв.м. для очікування транспорту відповідає узгодженому проекту і дійсності. Самовільно встановлені навіси підлягають знесенню."

За результатами розгляду заяви позивача від 03.04.2014, зазначивши як підставу для відмови той факт, що за результатами інструментального обміру земельної ділянки площа торгівельного павільйону складає 80 кв.м, самовільно зайнята земельна ділянка площею 162 кв.м розташована під літнім майданчиком, Миколаївська міська рада прийняла рішення № 49/36 від 15 вересня 2015 року про відмову ФОП Лигалову А.В. у передачі в оренду строком на 10 років земельної ділянки загальною площею 129 кв.м. для обслуговування зупиночного комплексу.

Крім того, ФОП Лигалова А.В. оскаржуваним рішенням зобов`язано привести у відповідність до проекту землеустрою площу торгівельного павільйону та звільнити самовільно зайняту земельну ділянку під літнім майданчиком.

Вищенаведені обставини і стали підставою для звернення ФОП Лигалова А . В. до Господарського суду Миколаївської області з відповідним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

За змістом положень ст. 93 Земельного кодексу України, ст. 1 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України "Про оренду землі").

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

В силу положень ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Положеннями ч. 1-2 ст. 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

При цьому, у відповідності до ч.1 ст. 134 Земельного кодексу України, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Зокрема, згідно ч. 2 вказаної норми, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною 1 ст. 377 Цивільного кодексу України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Разом з цим за приписами ч. 3 ст. 334 цього ж Кодексу право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Частиною 3 ст. 7 Закону України "Про оренду землі" унормовано, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Аналіз положень наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі переходу права власності на майно, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходить право оренди земельної ділянки, на якій вказане майно розміщене у тому самому обсязі та умовах, які були у попереднього власника.

Отже з моменту набуття права власності на нерухоме майно особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набуває права оренди земельної ділянки, на якій розміщене це майно, у зв`язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права користування попереднього власника земельною ділянкою, на якій це майно розміщене, згідно із наведеними нормами права.

Особа, яка набула права власності на це майно фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно, отже договір не підлягає розірванню.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 08.06.2013 у справі № 21-804а16 та у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 915/672/17, від 17.04.2018 у справі № 922/2883/17, від 30.05.2018 у справі № 908/1990/17, від 05.06.2018 у справі № 920/717/17, від 20.06.2018 у справі № 913/661/17, від 27.06.2018 у справі № 921/613/17-г/17, від 05.09.2018 у справі № 904/9027/17, від 04.10.2018 у справі № 904/326/18, від 15.01.2019 у справі №908/27/18, від 05.02.2019 №914/1131/18 і колегія суддів не вбачає правових підстав відступати від неї.

Таким чином, набувши право власності на об`єкт нерухомого майна - зупиночний комплекс із вбудованим торгівельним павільйоном магазину по вул. Карпенка генерала, 77а, позивач набув право користування земельною ділянкою під цим об`єктом та фактично використовує цю земельну ділянку.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно набуття позивачем права оренди земельної ділянки в обсязі та на умовах, як у попереднього власника, тобто, набуття позивачем права оренди земельної ділянки площею 129 кв.м., оскільки зупиночний комплекс з вбудованим торгівельним павільйоном є нерухомим майном, право власності на яке у позивача виникло на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2011, право власності зареєстроване у Реєстрі прав на нерухоме майно (витяг про державну реєстрацію прав № 31812815 від 27.10.2011).

Крім того, з огляду на зазначені обставини, судовою колегією не приймаються посилання апелянта на необхідність звернення позивача до Миколаївської міської ради з вимогою про передачу вказаної земельної ділянки в користування.

Відповідно до ч.1ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно із ч.10 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною 3 ст. 123 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З огляду на зазначене, а тако враховуючи купівлю позивачем об`єкту нерухомого майна - зупиночного комплексу із вбудованим торгівельним павільйоном магазину по вул. Карпенка генерала, 77а та набуттям права користування земельною ділянкою під вказаним об`єктом, судова колегія Півддено-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно самовільного зайняттям ФОП Лигаловим А.В. земельнох ділянки.

Крім того, судовою колегією розглянуто та відхилено доводи апелянта щодо наявності факту звернення ФОП Лигалова А.В. у 2014 році до Миколавської міської ради з проханням затвердження технічної документації із землеустрою, оскільки набуття позивачем права оренди спірної земельної ділянки в обсязі та на умовах, як у попереднього власника, є достатньою правовою підставою для визнання незаконним і скасування рішення Миколаївської міської ради від 15.09.2015 №49/36, яким позивачу відмовлено у його реалізації.

З огляду на вказані обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Миколаївської міської ради №49/36 від 15.09.2015 про відмову в у передачі в оренду земельної ділянки позивачу є необґрунтованим та безпідставним, а позовні вимоги ФОП Лигалова А.В. правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Судова колегія зазначає, що місцевим господарським судом у ході розгляду справи було досліджено усі обставини справи, перевірено їх наявними у ній доказами, та надано їм відповідну правову оцінку. Інші аргументи сторін, які не впливають на суть прийнятого рішення, не потребують детальної відповіді з огляду на прийняте судом рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга Миколаївської міської ради на рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2019 року у справі №915/983/18 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2019 року у справі №915/983/18 залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 -284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Миколаївської міської ради на рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2019 року у справі №915/983/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2019 року у справі №915/983/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбаченими ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 19.06.2019 року.

Головуючий Н.М. Принцевська

Судді: Я.Ф. Савицький

А.І. Ярош