ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/1911/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: О.Ю. Аленіна, К.В. Богатиря,

секретар судового засідання - І.В. Іванов,

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Ж.О. Кривіцька

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія МТД"

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.03.2019 (суддя Алексєєв А.П., м. Миколаїв, повний текст рішення складено та підписано 30.03.2019)

у справі № 915/1911/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія МТД"

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "ЮЖЕНЕРГОБУД"

про стягнення 4557591,38 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія МТД" звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Приватного акціонерного товариства "ЮЖЕНЕРГОБУД" про стягнення грошових коштів у сумі 4557591,38 грн., з яких 4071633,16 грн. - інфляційні втрати, 485958,22 грн. - 3% річних, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку із несвоєчасним виконанням рішення названого суду, ухваленого на користь позивача у 2007 році.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.03.2019 позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ПрАТ "ЮЖЕНЕРГОБУД" на користь ТОВ "Компанія МТД" 924316,74 грн. - інфляційні втрати, 229796,02 грн. - 3% річних, а також 17090,97 грн. - судовий збір. В іншій частині позову щодо стягнення інфляційних втрат у сумі 3147316,42 грн. та 3% річних у сумі 256162,20 грн. відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що, оскільки невиконання рішення суду у період з 01.01.2013 по 04.09.2018 включно є триваючим порушенням, позивач має право на нарахування сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за кожний місяць порушення грошового зобов`язання. Проте, враховуючи приписи ст. 257 ЦК України, стягненню підлягають 3% річних та інфляційні втрати, нараховані в межах позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем. З вказаним позовом позивач звернувся 29.12.2018, отже, стягненню з відповідача підлягають 3% річних, нараховані у період з 30.12.2015 по 04.09.2018 включно, а також інфляційні втрати, нараховані з січня 2016 року по серпень 2018 року.

Не погодившись із рішенням суду, ТОВ "Компанія МТД" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення змінити в частині часткового задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині рішення про стягнення з відповідача 4071633,16 грн інфляційних втрат, 485958,22 грн. 3% річних, а також 68363,90 грн витрат зі сплати судового збору, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного визначення правовідносин щодо застосування строку позовної давності. Так, скаржник вказав, що в порушення ч. 3 ст. 169, п.п. 3, 6, 10 ч. 2 ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд не вирішив питання щодо поданої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності, а також зазначив про зупинення перебігу строку позовної давності з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити оскаржуване рішення суду без змін, а апеляційна скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні 24.06.2019 представник відповідача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишивши оскаржуване рішення без змін. Позивач не скористався своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 12.06.2007 у справі №3/26/07 стягнуто з Відкритого акціонерного товариства "ЮЖЕНЕРГОБУД", правонаступником якого є відповідач, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія МТД":

- 2830205,84 грн. - основного боргу за виконані роботи згідно договору № 01-06-2005/195-2005 від 06.06.2005 на виконання будівельно-монтажних робіт;

- 21224,30 грн. - 3% річних,

- 25500 грн. - державного мита,

- 118,00 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення (ІТЗ).

Вказане рішення суду залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.09.2007.

05.09.2018 рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.06.2007 у справі №3/26/07 відповідачем виконано, що підтверджується випискою з рахунку позивача та не заперечується сторонами (а.с. 25-26).

Посилаючись на фактичне виконання вказаного рішення 07.09.2018, ТОВ "Компанія МТД" на підставі ст. 625 ЦК України нарахувало на суму 2855823,84 грн. (основний борг 2830205,84 грн. + державне мито 25500 грн. + ІТЗ 118 грн.) 4071633,16 грн. інфляційних втрат за період з січня 2013 року по серпень 2018 року та 485958,22 грн. 3% річних за період з 01.01.2013 по 07.09.2018.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вище зазначалось, позивачем нараховано інфляційні втрати за період з січня 2013 року по серпень 2018 року в сумі 4071633,16 грн. та 3% річних за період з 01.01.2013 по 07.09.2018 в сумі 485958,22 грн. (детальні розрахунки наявні у матеріалах справи).

28.02.2019 до місцевого господарського суду від відповідача надійшла заява про застосування позовної давності (а.с. 58-59).

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Приписами ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 3 ст. 267 цього Кодексу позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки невиконання рішення суду у період з 01.01.2013 по 04.09.2018 включно є триваючим порушенням, позивач має право на нарахування інфляційних втрат та 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України, за кожний місяць порушення грошового зобов`язання. Однак, враховуючи приписи ст. 527 ЦК України, стягненню підлягають 3% річних та інфляційні втрати, нараховані в межах позовної давності.

З даним позовом позивач звернувся 29.12.2018, отже, стягненню з відповідача підлягають 3% річних, нараховані у період з 30.12.2015 по 04.09.2018 включно, а також інфляційні втрати, нараховані з січня 2016 року по серпень 2018 року.

Господарським судом першої інстанції здійснено самостійних розрахунок, перевірений судом апеляційної інстанції, згідно з яким розмір 3% річних за період з 30.12.2015 по 04.09.2018 включно (980 днів) склав 229796,02 грн., а розмір інфляційних втрат з січня 2016 року по серпень 2018 року включно - 924316,74 грн., всього - 1154112,76 грн.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд обґрунтовано задовольним позовні вимоги частково, стягнувши з відповідача на користь позивача інфляційні втрати та 3% річних у вказаних вище розмірах, в іншій частині позову правомірно було відмовлено. Що стосується доводів скаржника про те, що в порушення ч. 3 ст. 169, п.п. 3, 6, 10 ч. 2 ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд не вирішив питання щодо поданої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 цього Кодексу позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Заява про застосування позовної давності подана відповідачем до суду першої інстанції до початку розгляду справи по суті та до винесення ним рішення, що узгоджується з приписами вказаної норми.

Стосовно тверджень скаржника, що судом не встановлено обставин, які впливають на зупинення перебігу строку позовної давності з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України, судова колегія зазначає наступне.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом.

Так, як встановлено судом апеляційної інстанції, ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 31.03.2003 порушено провадження у справі №5/81 про банкрутство ПрАТ «Юженергобуд». У той же день введено мораторій на виконання боржником своїх зобов`язань, строк виконання яких настав до дня введення мораторію. Однак, грошові вимоги ТОВ "Компанія МТД" виникли після порушення справи про банкрутство та після введення мораторію на виконання боржником своїх зобов`язань.

Статтею 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, чинній до 18.01.2013) визначено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до ч.ч. 4-7 ст. 12 названого Закону мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів). Мораторій на задоволення вимог кредиторів застосовується до вимог кредиторів щодо відшкодування збитків, що виникли у зв`язку з відмовою боржника від виконання зобов`язань, у порядку, передбаченому частиною десятою статті 17 цього Закону. Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, авторської винагороди, на невикористані та своєчасно не повернуті кошти Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів, що здійснюється боржником у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону, або керуючим санацією згідно з планом санації, затвердженим господарським судом, або ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому статтею 31 цього Закону. Дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство.

У пункті 5.4 рекомендації Президії ВГСУ від 04.06.2004 N 04-5/1193 «Про деякі питання практики застосування Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" роз`яснено, що у вирішенні питання про те, на які вимоги кредиторів поширюється мораторій, слід виходити з такого. Мораторій поширюється на задоволення вимог конкурсних кредиторів за грошовими зобов`язаннями та зобов`язаннями щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також на задоволення вимог кредиторів щодо відшкодування збитків, які виникли у зв`язку з відмовою боржника від виконання зобов`язань, у порядку, передбаченому частиною 10 статті 17 Закону (частини 6 та 24 статті 1, частина 5 статті 12 Закону). Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог поточних кредиторів та виплату (стягнення) заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, авторської винагороди (частини 6 та 24 статті 1, частина 6 статті 12 Закону).

Відтак, дія мораторію не поширюється на задоволення вимог поточних кредиторів, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, а так як ТОВ "Компанія МТД" є поточним кредитором ПрАТ "ЮЖЕНЕРГОБУД", дія мораторію не поширюється на задоволення вимог позивача.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281-284 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ "Компанія МТД" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.03.2019 у справі №915/1911/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 01.07.2019.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя К.В. Богатир