СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2019 р. Справа № 922/1450/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Лакіза В.В., суддя Шутенко І.А.,

за участю секретаря судового засідання Черкас В.М.,

представники сторін не з`явились;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства «Магніт+», м. Харків,

на рішення Господарського суду Харківської області від 16.01.2019 (суддя Калантай М.В.), ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області у м. Харкові, повний текст якого складений 28.01.2019,

у справі №922/1450/18

за первісним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ФУДКОМ", м.Київ

до відповідача: Приватного підприємства "Магніт +", м. Харків,

про стягнення 426486,87грн,

та за зустрічним позовом: ПП "Магніт +", м. Харків,

до відповідача: ТОВ "ФУДКОМ", м. Київ,

про розірвання договору,

ВСТАНОВИЛА:

24.05.2018 ТОВ "ФУДКОМ" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до ПП «Магніт+» про стягнення 426486,87 грн, з яких: 328092,85грн - сума неповернутого авансу, 82516,57грн штрафу, 12750,60грн інфляційних втрат , 3126,85грн 3% річних (т.1, а.с. 4-126).

13.07.2018 ПП «Магніт+» звернулося до Господарського суду Харківської області із зустрічним позовом до ТОВ «ФУДКОМ» про розірвання договору поставки від 28.02.2017 №F, укладеного між ТОВ «ФУДКОМ» та ПП «Магніт+» (т.1, а.с.130-139).

Ухвалою від 23.07.2018 прийнято зустрічну позовну заяву ПП "Магніт +" до спільного розгляду з первісним позовом у справі №922/1450/18. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом (т.1, а.с. 127,128).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 16.01.2019 первісний позов задоволено частково; стягнуто з ПП "Магніт+" на користь ТОВ " ФУДКОМ" 328092,85грн суми неповернутого авансу, 82516,57грн штрафу, 6159,14грн судового збору; в іншій частині первісного позову відмовлено; у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог мотивоване обґрунтованістю позовних вимог щодо стягнення передоплати у сумі 328092,85грн, перерахованої позивачем за первісним позовом за договором поставки від 28.02.2017 NF, у зв`язку з порушенням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань з поставки товару. Крім того, місцевий господарський суд, з урахуванням приписів 6.2 договору поставки від 28.02.2017 №F та наявності письмової вимоги позивача за первісним позовом про повернення передоплати дійшов висновку про правомірність нарахування штрафу у сумі 82516,57грн від загальної суми заборгованості, яка виникла станом на 31.12.2017 у розмірі 412582,85грн.

В частині відмови у стягненні інфляційних втрат та 3% річних рішення суду мотивоване тим, що стягнення з відповідача за первісним позовом суми попередньої оплати не є наслідком порушення ним грошового зобов`язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав - повернення сплаченої попередньої оплати за непоставлений товар, у зв`язку з чим дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень статті 625 ЦК України.

Рішення місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову з посиланням на статтю 651 ЦК України, статтю 188 ГК України мотивовано недоведеністю ПП "Магніт+" своїх позовних вимог. При цьому суд зазначив, що відповідачем за зустрічним позовом не надано доказів існування форс-мажорних обставин та доказів звернення до позивача за первісним позовом з пропозицією про розірвання договору.

20.03.2019 ПП «Магніт+» з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Харківської області в частині задоволення первісного позову та в частині відмови у задоволенні зустрічного позову і прийняти нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити у повному обсязі, зустрічний позов задовольнити.

26.04.2019 ПП «Магніт+» подано заяву про відкликання апеляційної скарги у справі №922/1450/18 в частині непогодження відповідача з рішенням суду щодо задоволення первісного позову. Також зазначено, що в іншій частині вимоги апеляційної скарги відповідач за первісним позовом підтримує та просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та прийняти в цій частині нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.05.2019 у даній справі задоволено заяву Приватного підприємства «Магніт+» (вх. №4319) про відкликання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Харківської області від 16.01.2019 у справі №922/1450/18 в частині задоволення первісного позову (т.2, а.с.115-117).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги в частині вимог, що є предметом оскарження, відповідач за первісним позовом вказує на те, що продавець не відмовляється передати покупцеві товар, що становить предмет договору, але внаслідок настання форс-мажорних обставин на момент подання апеляційної скарги товар не відвантажений. Також зазначає, що ТОВ «Фудком» ставиться питання щодо повернення передплати за договором купівлі-продажу від 21.11.2017 №3289, а отже договір підлягає розірванню в судовому порядку відповідно до статей, визначених скаржником у розділі 4 апеляційної скарги. Крім того, скаржник зазначає, що справа розглянута без належного його повідомлення, оскільки ухвала суду першої інстанції про поновлення провадження у справі після її зупинення йому не надходила, про розгляд справи стало відомо з рішення суду.

У письмових поясненнях від 21.06.2019 ТОВ «ФУДКОМ» заперечує проти вимог апеляційної скарги. Просить залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому зазначає, що відповідач за первісним позовом належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що вбачається зі змісту оскаржуваного рішення. Крім того, вказує на те, що ПП «Магніт+» не надано жодного належного та допустимого доказу в підтвердження своїх вимог.

Одночасно ТОВ «ФУДКОМ» просить розглянути справу без участі його представника.

Вказане клопотання підлягає задоволенню, як таке, що не суперечить вимогам Господарського процесуального кодексу України.

ПП «Магніт+» належним чином було повідомлене про час та місце розгляду справи, про що свідчать відтиск штампу на звороті останнього аркушу ухвали суду апеляційної інстанції від 04.06.2019, довідка ПАТ «Укрпошта» за формою ф.20 з відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язок щодо пересилання поштового відправлення».

Крім того, з інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті «Укрпошта» вбачається, що поштове відправлення (ухвала суду апеляційної інстанції від 04.06.2019) надіслана на адресу, визначену в ЄДРПОУ ПП «Магніт+» (№325) та повернуто за зворотною адресою.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвала Східного апеляційного господарського суду від 04.06.2019 про відкладення розгляду справи також розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, та оскільки, саме відповідачем за первісним позовом подана апеляційна скарга, він мав належним чином користуватися своїми правами та ознайомитись зі змістом ухвали і датою слухання справи.

Таким чином, судом апеляційної інстанції вчинені всі дії, визначені вимогами процесуального законодавства, з метою належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, проте сторони не скористалися своїм правом на участь у судовому засіданні.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, а також те, що явка представників сторін не була визнана судом обов`язковою, та зважаючи на відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

28.02.2017 між ТОВ "Фудком" (покупцем) та ПП "Магніт +" (постачальником) укладений договір поставки №F, п.1.1 якого встановлено, що постачальник зобов`язався поставляти товари по цінах і в асортименті, вказаних в специфікації, разом з товаросупровідною документацією, відповідно до поданих покупцем та підтверджених постачальником замовлень, а покупець зобов`язався приймати такі товари і оплачувати (т.1,а.с.24-26).

Відповідно до пункту 2.1 цього договору ціни на товари, що поставляються, вказуються у специфікації і товарних накладних, які з моменту їх підписання є невід`ємною частиною договору.

Згідно з пунктом 4.6 цього договору поставка товару здійснюється в строк до 31.12.2017.

Пунктами 6.1, 6.2 цього договору встановлено, що загальна сума даного договору обумовлюється сумами, зазначеними у накладних (товарно-транспортних або видаткових накладних) на кожну партію товару. Покупець здійснює 100% попередню оплату від вартості товару, що визначена в рахунку-фактурі. У разі не поставки товару у встановлені строки, постачальник зобов`язується протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання вимоги від покупця повернути здійснену передплату та сплатити штраф у розмірі 20% від вартості непоставленого товару.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017. Припинення дії договору не звільняє сторони від виконання своїх зобов`язань, передбачених договором та невиконаних на момент припинення дії договору, в тому числі і зобов`язань, пов`язаних з поверненням товару згідно з умовами цього договору, а також від відповідальності за невиконання таких зобов`язань. Договір вважається пролонгованим на один календарний рік, якщо жодна із сторін не попередила іншу сторону про припинення його дії за один календарний місяць до закінчення зазначеного терміну (п.п.9.1, 9.2 цього договору).

Відповідно до п.9.3 кожна сторона має право достроково розірвати договір, письмово повідомивши про це за 30 календарних днів до запланованої дати розірвання.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, на виконання умов договору поставки від 28.02.2017 №F сторонами узгоджено та підписано відповідну специфікацію щодо товару (т.1, а.с.27,28).

28.04.2017 покупець перерахував постачальнику суму попередньої оплати в розмірі 1487752,85грн, про що свідчить платіжне доручення від 28.04.2017 №2399718 (т.1, а.с.19).

Відповідно до вимог пункту 4.6 цього договору відповідач за первісним позовом мав поставити товар в строк до 31.12.2017, однак свої зобов`язання виконав не в повному обсязі, здійснивши за період з 02.06.2017 по 27.12.2017 поставку товару на загальну суму 1075170,00грн, що підтверджується наявними у справі видатковими накладними, які підписані представниками обох сторін (т.1, а.с.39-54).

Таким чином, станом на 31.12.2017 вартість недопоставленого товару становила 412582,85грн.

У листі від 14.09.2017 № 14/09 ТОВ " ФУДКОМ " просило ПП «Магніт+» в добровільному порядку поставити товар в кількості 74000штук, протягом 2-х днів з дня отримання листа (т.1, а.с.62-66).

У листі від 22.11.2017 №22/11 ТОВ " ФУДКОМ" просило ПП «Магніт+» в добровільному порядку поставити товар у строк до 30.11.2017 або здійснити повернення коштів та сплатити штраф (т.1,а.с.67,68).

Листами від 10.01.2018 №01/10/18 та від 24.01.2018 №24/01 ТОВ " ФУДКОМ" просило ПП "Магніт +" повернути суму попередньої оплати та сплатити штраф у розмірі 20% від вартості непоставленого товару (т.1,а.с.55-59).

06.02.2018 на виконання умов спірного ПП "Магніт +" поставило ТОВ "ФУДКОМ" товар на суму 44490,00грн, що підтверджується видатковою накладною від 06.02.2018 №19 (т.1,а.с.38).

Також, 06.02.2018, ПП «Магніт +» здійснило часткове повернення коштів у сумі 40000грн ТОВ «ФУДКОМ», що підтверджено позивачем у позовній заяві та вбачається з інформації про надходження коштів на рахунки ТОВ «ФУДКОМ», яка надана як додаток до довідки ПАТ «Державний ощадний банк» від 26.04.2018 на запит ТОВ «ФУДКОМ» (т.1,а.с.21,22).

У зв`язку з невиконанням ПП "Магніт +" своїх зобов`язань ТОВ "ФУДКОМ" звернулось до місцевого господарського суду з позовом до ПП «Магніт+» про стягнення 328092,85грн неповернутого авансу, 82516,57грн штрафу, 12750,60грн інфляційних втрат, 3126,85грн 3% річних (т.1,а.с.4-8).

13.07.2018 ПП «Магніт+» подано до місцевого господарського суду зустрічний позов до ТОВ "ФУДКОМ" про розірвання договору поставки від 28.02.2017 №F. В обґрунтування позовних вимог з посиланням на статтю 651 ЦК України позивач за зустрічним позовом вказує на те, що: ТОВ «ФУДКОМ» ініційовано позов про стягнення суми попередньої оплати за спірним договором, який відповідно до п.9.1 цього договору діє до 31.12.2018; ПП «Магніт+» не відмовляється передати товар, який є предметом цього договору, але внаслідок форс-мажорних обставин товар на адресу ТОВ " ФУДКОМ" не відвантажений. У зв`язку із необхідністю незначного відтермінування постачання з підстав, що не залежать від волі ПП «Магніт+», на адресу ТОВ " ФУДКОМ " надіслано певний обсяг повідомлень та звернень, однак жодної відповіді щодо розірвання договору позивачеві за зустрічним позовом не надійшло, що стало підставою для звернення з цим позовом (т.1,а.с.121-124,130-133).

16.01.2019 місцевим господарським судом ухвалене оскаржуване рішення з підстав, зазначених вище (т.2, а.с.35-42).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Спірні правовідносини сторін, які є предметом апеляційного перегляду, регулюються умовами цього договору, нормами ЦК України з урахуванням особливостей, встановлених ГК України.

Згідно з пунктом 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 28.02.2017 між ТОВ "Фудком" (покупцем) та ПП "Магніт +" (постачальником) укладений договір поставки №F, п.1.1 якого встановлено, що постачальник зобов`язався поставляти товари по цінах і в асортименті, вказаних в специфікації, разом з товаросупровідною документацією, відповідно до поданих покупцем та підтверджених постачальником замовлень, а покупець зобов`язався приймати такі товари і оплачувати (т.1,а.с.24-26).

28.04.2017 покупець перерахував постачальнику суму попередньої оплати в розмірі 1487752,85грн, про що свідчить платіжне доручення від 28.04.2017 №2399718 (т.1, а.с.19).

Відповідно до вимог пункту 4.6 цього договору ПП «Магніт+» мав поставити товар в строк до 31.12.2017, однак свої зобов`язання виконав не в повному обсязі, здійснивши за період з 02.06.2017 по 27.12.2017 поставку товару на загальну суму 1075170,00грн, та 06.02.2018 - на суму 44490,00грн, та цього ж дня здійснив повернення коштів на суму 40000,00грн, що вбачається з матеріалів справи та не є предметом оскарження (т.1,а.с.21,22, 38-54).

Відповідно до статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Частиною 1 статті 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.9.3 договору поставки від 28.02.2017 кожна сторона має право достроково розірвати договір, письмово повідомивши про це за 30 календарних днів до запланованої дати розірвання.

Матеріали справи не містять доказів звернення ПП «Магніт+» до ТОВ «ФУДКОМ» з повідомленням про розірвання договору.

Згідно із частиною 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Як встановлено місцевим господарським судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами спору, ТОВ «ФУДКОМ» на виконання умов договору поставки від 28.02.2017 №F перерахував ПП "Магніт +" суму попередньої оплати, тоді як останній своїх зобов`язань за договором у строк, встановлений цим договором, не виконав. При цьому не надав будь-яких доказів, які б підтверджували неможливість виконання ним своїх зобов`язань, у тому числі з підстав настання форс-мажорних обставин, що підтверджувалось б належним доказом, а саме рішенням Торгово-промислової палати у відповідності до вимог статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Таким чином, ПП «Магніт+» не доведено істотного порушення умов договору з боку ТОВ «ФУДКОМ», яке спричинило завдання йому такої шкоди, внаслідок чого позивач за зустрічним позовом був позбавлений у значній мірі того, на що він сподівався укладенням спірного договору. Суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріалами справи навпаки встановлено порушення умов договору саме ПП «Магніт+».

Отже, в порушення вимог процесуального закону ПП «Магніт+» не доведено, а судом не встановлено наявності умов, визначених статтею 651 ЦК України як підстави для розірвання договору.

Крім того, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити, що в силу статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, підставою звернення до господарського суду з позовом є порушення, невизнання або оспорення прав чи законних інтересів особи, яка звертається з таким позовом. При цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, позивач визначає зміст свого порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб`єктивного уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або законних інтересів, а також визначає спосіб захисту такого права.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Таким чином, вирішуючи спір, суд має перевірити наявність у особи, яка звертається з позовом, порушеного права чи охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано цей позов, з`ясувати, у чому полягає порушення цих прав та інтересів. При цьому обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, становлять підставу позову, предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої позивач просить прийняти судове рішення.

ПП «Магніт+» не доведено порушення його права та охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано цей позов, а також не доведено істотного порушення умов договору з боку ТОВ «ФУДКОМ», яке спричинило завдання йому такої шкоди, внаслідок чого ПП «Магніт+» було позбавлено у значній мірі того, на що воно сподівалося укладенням спірного договору. Отже, в порушення вимог процесуального закону ПП «Магніт+» не доведено а ні порушення його права, а ні істотного порушення умов договору ТОВ «ФУДКОМ ».

Разом з тим, відповідно до пункту 3 частини 3 статті 277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.01.2019 у справі №922/1450/18 призначено судове засідання на 16.01.2019 о 12:30 (т.2,а.с.13,14). Вказана ухвала надіслана сторонам, про що свідчить відтиск штампу суду на звороті останнього аркуша цієї ухвали.

16.01.2019 місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення. Однак, ухвалу Господарського суду Харківської області від 08.01.2019 у цій справі скаржник отримав лише 05.02.2019, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (т.2,а.с.52), тобто після прийняття рішення суду, що свідчить про неналежне повідомлення ПП «Магніт+» про дату, час і місце засідання суду.

З наведеного вбачається, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення порушені норми процесуального права, які, відповідно до статті 277 ГПК України є обов`язковою та безумовною підставою для скасування рішення у цілому, оскільки учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відповідно до частини 4 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, суд апеляційної інстанції, керуючись приписами частини 4 статті 269 ГПК України, дійшов висновку про необхідність перегляду рішення Господарського суду Харківської області в цілому, а не лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, предметом первісного позову у даній справі є стягнення передоплати за договором поставки від 28.02.2017 №NF, штрафу, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Спірні правовідносини сторін виникли з виконання договору поставки від 28.02.2017 №NF і регулюються умовами цього договору, нормами ЦК України з урахуванням особливостей, встановлених ГК України.

Відповідно до частини 2 статті 2 ГК України особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання визначаються цим Кодексом.

За приписами частини 1 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у замовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 статті 267 ГК України строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Невиконання продавцем свого обов`язку своєчасно поставити товар у визначені строки є порушенням взятих на себе зобов`язань, що спричиняє правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктами 6.1, 6.2 спірного договору встановлено, що загальна сума даного договору обумовлюється сумами, зазначеними у накладних (товарно-транспортних або видаткових накладних) на кожну партію товару. Покупець здійснює 100% попередню оплату від вартості товару, що визначена в рахунку-фактурі. У разі не поставки товару у встановлені строки, постачальник зобов`язується протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання вимоги від покупця повернути здійснену передплату та сплатити штраф у розмірі 20% від вартості непоставленого товару.

На виконання п. 6.1 договору поставки від 28.02.2017 №NF ТОВ «ФУДКОМ» перераховано на рахунок ПП «Магніт+» 1487752,85грн, що підтверджується платіжним дорученням від 28.04.2017 №23997180 (т.1, а.с.19).

Отже, матеріалами справи підтверджується факт здійснення позивачем передоплати саме за договором від 28.02.2017 №NF на суму 1487752,85грн.

Відповідно до пункту 4.6 договору поставки від 28.02.2017 поставка товару здійснюється в строк до 31.12.2017.

Однак, відповідач свої зобов`язання, визначені у п.4.6 договору поставки, виконав частково та поставив товар на суму 1119660грн, з яких на суму 1075170,00грн в період з 02.06.2017 по 27.12.2017, та 06.02.2018 - на суму 44900грн, що підтверджується наявними у справі видатковими накладними (т.1,а.с.38-54) та не заперечується сторонами спору.

Крім того, 06.02.2018 ПП «Магніт+» повернуто ТОВ «ФУДКОМ» частину попередньої оплати за договором поставки від 28.01.2017 в сумі 40000грн, що підтверджується матеріалами справи (т.1,а.с.21,22), а також позивачем за первісним позовом у позовній заяві.

За змістом положень статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частин 2,3 статті 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Можливість обрання певного визначеного варіанту правової поведінки боржника є виключним правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі.

Листами від 10.01.2018 №01/10/18 та від 24.01.2018 №24/01 ТОВ "Фудком" просило ПП "Магніт +" повернути суму попередньої оплати та сплатити штраф у розмірі 20% від вартості непоставленого товару (т.1,а.с.55-59).

Враховуючи можливість обрання позивачем способу захисту своїх порушених прав, який не може бути обмежений судом чи бажанням іншої сторони, позовні вимоги ТОВ «ФУДКОМ» в частині стягнення здійсненої попередньої оплати за договором поставки від 28.02.2017 №NF у сумі 328092,85грн є обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Як зазначалось вище, ПП «Магніт+» в порушення умов п.4.6 договору від 28.02.2017 не в повному обсязі виконало прийняті на себе зобов`язання та не поставило товар у строк до 31.12.2017 на суму 412582,85грн.

Частиною 1 статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У частині 4 статті 231ГК України зазначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 6.2 договору поставки від 28.02.2017 передбачено, що у разі не поставки товару у встановлений строк, постачальник зобов`язується протягом 5-ти робочих днів, з моменту отримання вимоги від покупця, повернути здійснену передплату, та сплатити штраф у розмірі 20% від вартості непоставленого товару.

Враховуючи викладене, зокрема, умови п.6.2 договору, надіслання позивачем за первісним позовом вимоги листами від 10.01.2018 та від 24.01.2018 про повернення передоплати та сплату штрафу, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення штрафу в розмірі 82516,57грн, нарахованого від суми непоставленого товару станом на 31.12.2018 на суму 412582,85грн.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат на 3% річних суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вимоги статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання.

Аналізуючи положення глави 47 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим зобов`язанням є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання із сплати коштів.

Відтак, грошове зобов`язання - це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як зазначено вище, відповідно до п.6.2 спірного договору поставки, у разі не поставки товару у встановлені строки, постачальник зобов`язується протягом 5-ти робочих днів, з моменту отримання вимоги від покупця повернути здійснену передплату.

З умов вказаного пункту договору вбачається, що грошове зобов`язання щодо повернення коштів виникає у відповідача у разі невиконання ним умов договору від 28.02.2017 та протягом 5-х робочих днів з дати отримання вимоги щодо повернення коштів.

12.01.2108 ТОВ «Фудком» надіслано на адресу ПП «Магніт+» вимогу від 10.01.2018 №01/10/18 про повернення попередньої оплати, що підтверджується фіскальними чеком, описом вкладення та інформацією з офіційного веб-порталу АТ «Укрпошта», яка отримана ПП «Магніт+» 01.02.2018 (т.1,а.с.55-57).

Отже, грошове зобов`язання щодо повернення коштів у сумі 328092,85грн виникло у ПП «Магніт+» 01.02.2018 (дата отримання вимоги), та яке він зобов`язаний був виконати протягом 5 робочих днів. Відлік прострочення цього зобов`язання починається зі спливом п`яти робочих днів з моменту отримання ним вимоги, тобто з 09.02.2018.

У зв`язку з цим нарахування ТОВ «ФУДКОМ» 3% річних за період з 09.02.2018 по 30.04.2018 у сумі 2184,29грн та інфляційних втрат за лютий-березень 2018 року у сумі 6561,86грн на суму заборгованості у розмірі 328092,85грн є обґрунтованими, а отже, місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку про відмову у їх стягненні.

В частині стягнення 6188,74грн інфляційних втрат та 942,56грн 3% річних в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю, оскільки до 09.02.2018 у відповідача за первісним позовом ще не виникло перед позивачем за первісним позовом грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №331/5054/15-ц.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (76 ГПК України).

Згідно із статтею 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ПП «Магніт+» підлягає частковому задоволенню, рішення Господарського суду Харківської області від 16.01.2019 у справі №922/1450/18 слід скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права, які є безумовною підставою для скасування такого рішення, та прийняти нове рішення, яким первісний позов ТОВ «ФУДКОМ» задовольнити частково. Стягнути з Приватного підприємства «Магніт+» на користь ТОВ «ФУДКОМ» 328092,85грн попередньої оплати, 82516,57грн штрафу, 2184,29грн 3% річних, 6561,86грн інфляційних втрат та 6290,33грн витрат по сплаті судового збору, в решті первісного позову в задоволенні слід відмовити. В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати у справі покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 233, 269, 270, 273, п.2 ч.1 ст. 275, п.п.3,4 ч.1, п.3 ч.3 ст. 277, ст.ст.282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Магніт+» задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Харківської області від 16.01.2019 у справі №922/1450/18 скасувати та прийняти нове рішення.

3. Первісний позов ТОВ «ФУДКОМ» до Приватного підприємства «Магніт +» задовольнити частково. Стягнути з Приватного підприємства «Магніт+» (ідентифікаційний код юридичної особи: 35970117, юридична адреса: 61075, Харківська обл., місто Харків, вул. Механізаторів, будинок 2) на користь ТОВ «ФУДКОМ» (ідентифікаційний код юридичної особи: 40982829, юридична адреса: 01103, м.Київ, Залізничне шосе, будинок 57) 328092,85грн попередньої оплати, 82516,57грн штрафу, 2184,29грн 3% річних, 6561,86грн інфляційних втрат та 6290,33грн витрат по сплаті судового збору.

4. В решті первісного позову ТОВ «ФУДКОМ» в задоволенні відмовити.

5. В задоволенні зустрічного позову Приватного підприємства «Магніт+» відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 01.07.2019.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя В.В. Лакіза

Суддя І.А. Шутенко