ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2019 р. м. Київ Справа№ 910/14673/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Вайнер Є.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2019 (повний текст підписано 17.01.2019)

у справі №910/14673/18 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс"

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

про стягнення 152 614,59 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення 152 614,59 грн. передоплати вартості теплової енергії за Договором № 530289 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 25.11.2008, яка залишилась невикористаною у зв`язку з припиненням дії договору.

Позов обґрунтований невиконанням відповідачем обов`язку щодо повернення суми невикористаної передоплати за договором та припиненням між сторонами договірних відносин.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.01.2019 у справі №91014673/18 позов задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Київенерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс" 152 614,59 грн. боргу та 2 289,22 грн. судового збору.

Рішення мотивовано доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог, крім того, суд дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин ст. 693 ЦК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач 06.02.2019 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права (ст. 125 Конституції України, ст.ст. 7, 13, 236 ГПК України, ст.ст. 549-552, 611, 625, 626, 628 ЦК України, ч. 6 ст. 19, ст. 20 Закону України «Про теплопостачання», ст. 193, ч. 1 ст. 198 ГПК України).

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не було повно досліджено обставини справи за відсутності в матеріалах справи повного тексту договору №530289 від 25.11.2008 та додатків до нього, та, на думку скаржника, суд вказавши про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України, як заявлено позивачем у позові, визначив спосіб захисту порушеного права позивача, вказавши, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення ст.693 ЦК України, чим вийшов за межі заявлених позовних вимог.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін з підстав, викладених у ньому.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача 13.02.2019 передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2019 у справі №910/14673/18 відкрито апеляційне провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

25 листопада 2008 між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (правонаступником прав і обов`язків якої є Акціонерне товариство "Київенерго") (енергопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс" (абонент) укладено Договір № 530289 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - Договір), предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим договором.

За умовами підп. 2.3.2. п. 2.3. Договору абонент зобов`язувався виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в Додатку № 4 до Договору.

Договір складено у двох примірниках, які мають однакову юридичну силу. Один з них зберігається в енергопостачальної організації, а інший - в абонента. Додатки до Договору №№ 1, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 11 є невід`ємною частиною договору (п. 9.8. Договору).

Відповідно до наявної у матеріалах справи Довідки про дані по будинках (спорудах) ТОВ "Сервіс", опалення і гаряче водопостачання яких здійснюється від теплових мереж "Постачальника", станом на 25.11.2008 (Додаток до Договору) теплова енергія за укладеним між сторонами договором постачалась для потреб адміністративного будинку та паркінгу по вул. Антоновича, 172 в Голосіївському районі м. Києва.

Як вказує позивач, ним на виконання умов договору було перераховано відповідачеві суму грошових коштів у розмірі 300 000,00 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 344 від 02.04.2018 на вказану суму з призначенням платежу - передоплата за теплову енергію за квітень 2018, згідно договору 530289 від 25.11.2008 у т.ч. ПДВ 50 000,00 грн.

Як свідчить наявний у матеріалах справи підписаний обома сторонами та скріплений їхніми печатками акт № 4/2018-530289 приймання-передавання товарної продукції за квітень 2018 від 30.04.2018, вартість відвантаженої відповідачем продукції на умовах договору складає 137 884,27 грн.

Згідно наявного у матеріалах справи підписаного обома сторонами та скріпленого їхніми печатками акту звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.05.2018, сальдо розрахунків на користь позивача за теплову енергію з урахуванням ПДВ станом на 01.06.2018 складає 161 854,57 грн.

Згідно наявного у матеріалах справи підписаного обома сторонами та скріпленого їхніми печатками акту звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.07.2018, сальдо розрахунків на користь відповідача за теплову енергію з урахуванням ПДВ станом на 01.08.2018 складає 9 239,98 грн.

У листі вих. № 74 від 11.06.2018, який отриманий відповідачем 18.06.2018, позивач просив відповідача повернути грошові кошти у сумі 161 854,57 грн.

У листі вих. № 102 від 21.08.2018 (докази направлення та/або отримання названого листа відповідачем у матеріалах справи відсутні) позивач просив відповідача повернути грошові кошти у сумі 152 614,59 грн.

Спір у даній справі виник внаслідок того, що на думку позивача, у зв`язку з припиненням дії Договору сума передоплати вартості теплової енергії за Договором №530289 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 25.11.2008 у розмірі 152 614,59 грн., яка залишилась невикористаною, підлягає поверненню позивачеві на підставі ст. 1212 ЦК України.

Натомість, відповідач вважає, що позивачем належними засобами доказування не доведено, що сплачені грошові кошти на умовах передоплати є виконанням зобов`язань за договором, помилковими є доводи позивача і про припинення дії договору, на думку відповідача, зобов`язання припинились на підставі ст. 607 ЦК України та ст. 205 ГК України у зв`язку з неможливістю його виконання, оскільки має місце обставина, за яку жодна зі сторін не відповідає, проте припинення зобов`язання не має наслідком припинення договору в цілому, відповідач також вважає безпідставними посилання позивача на положення ст. 1212 ЦК України для повернення названих коштів.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Внаслідок укладення Договору № 530289 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 25.11.2008 в силу положень п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України у сторін виникли цивільні права та обов`язки.

За змістом ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до норм ч.ч. 6, 7 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

За змістом ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" визначено підприємством, за яким буде закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що буде повернуто з володіння та користування ПАТ "Київенерго" після припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго".

Відповідно до розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 10.04.2018 за № 591 Комунальному підприємству "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях, когенераційних установках, та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), крім виробництва теплової енергії за нерегульованим тарифом;на право провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії, крім постачання теплової енергії за нерегульованим тарифом.

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (КМДА) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" внесено до Переліку суб`єктів природних монополій міста Києва, що підтверджує Зведений перелік природних монополій, який згідно ч.2 ст.5 Закону України "Про природні монополії" складається та ведеться Антимонопольним комітетом України відповідно до його повноважень (Розпорядження АМКУ від 28.11.2012 № 874-р).

На офіційному сайті відповідача було розміщено повідомлення, згідно із яким з 01.05.2018 ПАТ "Київенерго" припиняє діяльність у сфері теплопостачання та повідомляє про припинення дії пропозиції (публічної оферти) мешканцям житлових будинків м. Києва відносно укладення Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню.

З огляду на зазначене, ПАТ "Київенерго" позбавлено права на провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам м. Києва та можливості в подальшому виконувати покладені на нього обов`язки згідно Договору № 530289 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 25.11.2008.

Вказані обставини визнаються обома сторонами та в силу ч. 1 ст. 75 ГПК України не підлягають доказуванню.

Судом першої інстанції встановлено факт перерахування позивачем на рахунок відповідача на умовах передоплати (згідно призначення платежу у платіжному дорученні) вартості теплової енергії за квітень 2018 суми грошових коштів у розмірі 300 000,00 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 344 від 02.04.2018.

Ці обставини (факт внесення позивачем грошових коштів) відповідачем не заперечуються, натомість заперечення останнього зводяться до того, що позивачем не доведено, що сплата цих коштів на умовах передоплати була здійснена позивачем у якості виконання своїх зобов`язань за договором.

При розгляді даної справи, зважаючи на положення ст.ст. 6, 627 - 628, 638 ЦК України, ст.ст. 42, 180 ГК України, з яких випливає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства, зважаючи на факт виконання сторонами зобов`язань по договору, про що сторонами не заперечується, суд дійшов до висновку про укладення між сторонами договору, додатків до нього з погодженням всіх їх умов, які обумовлюються.

Місцевим господарським судом взято до уваги доводи відповідача про типовість укладеного між сторонами договору, факт виконання зобов`язань за договором (сплата коштів позивачем, підсипання між сторонами, зокрема, акту приймання-передавання товарної продукції за квітень 2018 від 30.04.2018, актів звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.05.2018 та від 31.07.2018), у зв`язку з чим відповідачеві відомі умови договору, у тому числі й щодо порядку розрахунків за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно акту № 4/2018-530289 приймання-передавання товарної продукції за квітень 2018 від 30.04.2018 вартість відвантаженої відповідачем продукції на умовах договору складає 137 884,27 грн.

Судом першої інстанції встановлено факт підписання між сторонами акту звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.05.2018, сальдо розрахунків на користь позивача за теплову енергію з урахуванням ПДВ станом на 01.06.2018 складає 161 854,57 грн. та акту звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.07.2018, сальдо розрахунків на користь відповідача за теплову енергію з урахуванням ПДВ станом на 01.08.2018 складає 9 239,98 грн. Ці обставини відповідачем також не заперечуються.

У відзиві на позов відповідач вказує на те, що укладений між сторонами договір є пролонгованим на 2018-2019 роки, на думку відповідача зобов`язання припинились на підставі ст. 607 ЦК України та ст. 205 ГК України у зв`язку з неможливістю його виконання, оскільки має місце обставина, за яку жодна зі сторін не відповідає, проте припинення зобов`язання не має наслідком припинення договору в цілому.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, факт пролонгації чи припинення договору не має вирішального значення для вирішення спору, оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли у період дії договору і матеріали справи не містять доказів зворотного.

Зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

За загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України, ст. 202 ГК України). Ці підстави наведено у ст.ст. 599 - 601, ст.ст. 604-609 ЦК України.

За змістом ст. 607 ЦК України зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Таким чином, неможливість виконання зобов`язання з боку відповідача полягає у позбавленні відповідача права на провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам м. Києва та можливості в подальшому виконувати покладені на нього обов`язки згідно Договору № 530289 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 25.11.2008. Відтак, відповідач з 01.05.2018 втратив підстави виступати стороною в Договорі.

При розгляді цієї справи, судом першої інстанції вірно встановлено факт наявності переплати позивачем вартості теплової енергії за договором на суму 152 614,59 грн., ці обставини відповідачем не заперечуються.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Відповідно до змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 25.02.2015 у справі № 910/1913/14 та від 17.06.2014 у справі № 13/096-12.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Місцевим господарським судом встановлено, що, зокрема, грошові кошти у сумі 300 000,00 грн. перераховані позивачем на підставі платіжного доручення № 344 від 02.04.2018 з призначенням платежу - передоплата за теплову енергію за квітень 2018, згідно договору 530289 від 25.11.2008 у т.ч. ПДВ 50 000,00 грн. набуті відповідачем на відповідній правовій підставі (укладений між сторонами договір) та у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що правовідносини сторін регулюються нормами зобов`язального права, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позову.

У даному випадку, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин ст. 693 ЦК України, якою передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

У розумінні приписів частини 2 статті 693 ЦК України покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.

Порядок виконання відповідачем зобов`язання з поставки (відвантаження) теплової енергії визначено у підп. 2.2.1. п. 2.2. Договору.

Матеріали справи не містять доказів відвантаження відповідачем теплової енергії на суму 152 614,59 грн.

Сума невиконаного зобов`язання підтверджена відповідачем у актах звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.05.2018 та від 31.07.2018.

Відповідачем обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, належними засобами доказування не спростовано.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 ЦК України.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наявність надмірно сплачених коштів за договором №530289 від 25.11.2008 у розмірі 152 614,59 грн. та їх розмір документально підтверджений, відповідачем належними і допустимими доказами не спростований.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного позивачем в апеляційній скарзі

Посилання апелянта на вихід суду за межі позовних вимог шляхом застосування до спірних про відносин положення ст. 693 ЦК України, спростовуються наступним.

Підставою позову є фактичні обставини, що наведені у позовній заяві, тому зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватись при вирішенні спору. Таким чином, застосування матеріального закону, що регулює спірні правовідносини, є виключно прерогативою суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №679/2231/15-ц.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2019 у справі №910/14673/18.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2019 у справі №910/14673/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2019 у справі №910/14673/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/14673/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 25.06.2019 після виходу членів колегії суддів з тривалих відпусток.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б.Михальська

А.І. Тищенко