ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.06.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/571/19

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П. А. , секретар судового засідання Кучма І. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут", вул. Ленкавського, буд.20,м. Івано-Франківськ,76010

до відповідача: Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області вул.Академіка Сахарова, буд.15,м.Івано-Франківськ,76018

про стягнення заборгованості в сумі 785 820, 33 грн.

за участю:

Від позивача: Демидюк Т.А., (довіреність № Ск-37-0119 від 04.01.19)-адвокат

Від відповідача: Брезіцький М.М., (довіреність № 26/1 від 12.02.19)-представник

вс т а н о в и в

03.06.2019 до Господарського суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява (вх.№10419) ТОВ Івано-Франківськгаз збут про стягнення з Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області коштів в сумі 785820,33грн.

03.06.2019 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі, розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 18.06.2019. Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 18.06.2019 суд постановив закрити підготовче провадження та призначив розгляд по суті на 27.06.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань, згідно договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів від 05.11.2018 № 41SBIFZ862-18 щодо оплати у встановлений строк поставленого природного газу. Позивач зазначив, що внаслідок нездійснення відповідних проплат у відповідача існує заборгованість за поставлений природний газ у розмірі 703591,06 грн. на яку, відповідно до приписів ст. 625 ЦК України нарахував 3% річних та згідно з умовами п.п. 6.2.2., 6.2.1 вказаного договору, нарахував пеню за прострочення платежів.

Відповідач подав суду відзив на позов відповідно до якого зазначає про безпідставність нарахування пені, 3% річних та інфляційних збитків. ( вх. 11216/19 від 27.06.2019)

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

Між ТОВ Івано-Франківськгаз збут (Товариство), що здійснює діяльність на підставі ліцензії на постачання природного газу за регульованим тарифом згідно рішення НКРЕКП від 14.09.2015р.№ 2303, надалі Постачальником та Головним управлінням національної поліції в Івано-Франківській області , як Споживачем було укладено Договір №41SBIFZ862-18 від 05.11.2018 року (на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів) (далі-Договір). В подальшому сторонами укладено Додаткову Угоду :

- № 4 від 28.12.2018р. до Договору № 41SBIFZ862-18 від 05.11.2018 року (на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів);

- № 5/4 від 9.01.2019р. до Договору №41SBIFZ862-18 від 05.11.2018 року (на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів);

- № 6 від 12.01.2019р. до Договору № 41SBIFZ862-18 від 05.11.2018 року (на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів);,

Додатковими угодами №4,4/5, внесено зміни до п.1.3 Договору № 41SBIFZ862-18 від 05.11.2018 року, а Додатковою угодою № 6 внесено зміни до п. п.3.2, Договору № 41SBIFZ862-18 від 05.11.2018 року

У відповідності до п. 1.1,1.3 Договору та Додаткових Угод Постачальник зобов'язується передати у власність Споживачу у 2019 році природний газ у обсягах, що передбачено вищезазначеним договором та Додатковими Угодами, а Споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором та Додатковими Угодами.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між Постачальником та Споживачем.

Відповідно до п. 4.2.3, остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Згідно п.11.1 Договору, договір набуває чинності з дати його підписання та укладається на строк до 31.12.2018, в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Протягом січня 2019 року Постачальник здійснив постачання природного газу Споживачу в обсязі 71,956 тис, куб, м., на суму 901 171,19 грн.

Факт, що підтверджує виконання Товариством договірних зобов'язань є Акт приймання-передачі природного газу до Договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №418ВІР2862-18 від 05.11.2018 року: Акт № ЗІФ89003061 за січень 2019р. на суму 901171.19 грн.

Прийнявши виконання зобов'язань, Відповідач, даний документ підписав без заперечень, проте прийняті на себе зобов'язання належним чином не виконав, заборгованість за спожитий природний газ в повному обсязі не оплатив.

Оплати для погашення даного боргу відповідачем в повному обсязі не здійснено.

Наявність заборгованості також підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків , який підписаний та скріплений печатками обох сторін

Пунктом 6.2.1 Договору сторони погодили, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом ІV, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Станом на день розгляду справи сума основного боргу відповідача перед позивачем становить 703591,06 грн., отже відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання щодо оплати товару (п.6.2.1 Договору).

З метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача направлено вимогу від 22.03.2019р. про сплату в добровільному порядку заборгованості в сумі 703591,06грн.. Проте, вимога щодо сплати заборгованості залишена без відповіді та задоволення.

З огляду на вищевикладене, позивач звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області за захистом порушеного права.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Згідно ст.1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із приписами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться у строк (термін) визначений у зобов`язанні (ч. 1 ст. 530 ЦК України), оскільки зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відтак, в силу ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Договір № 41SBIFZ862-18 від 05.11.2018 року. на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (далі-Договір), укладений між сторонами в межах чинного законодавства України - є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

У пунктах 4.2.1,4.2.2. та 4.2.3. договору оплата газу здійснюється Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку: 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу , виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці ( п.4.2.1.). У разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду Споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в п'ятиденний строк після збільшення цього обсягу (п.4.2.2.). Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п.3.6.Договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу ( п.4.2.3.). Датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок Постачальника.

Вказані пункти договору узгоджується з вимогами частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, відповідно до яких покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На виконання умов договору, позивачем поставлено відповідачу газ, сума неоплаченого становить 703591,06грн., що підтверджується актом приймання-передачі. Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Фактичне здійснення господарської операції фіксується в низці первинних документів, та повинно відображатися в бухгалтерському обліку, на підставі якого складається податкова, фінансова та інші види звітності.

Для встановлення факту чи мали місце господарські операції та на яку суму їх здійснено, судом досліджено та оцінено у сукупності подані дані та встановлено, що отримання відповідачем природного газу відбулося на підставі договору поставки продукції № 41SBIFZ862-18 від 05.11.2018 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів

В порушення умов договору, відповідач прийняті на себе договірні зобов'язання належним чином не виконав, оплату за отриману продукцію провів частково в сумі 197580,13грн. Таким чином, за документальними даними, поданими позивачем заборгованість відповідача перед ТзОВ "Івано-Франківськгаз збут" за отриманий товар становить 703591,06грн..

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно пункту 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Пунктом 2 ст. 614 ЦК України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Станом на день винесення судом рішення, відповідач доказів погашення заборгованості не надав, доводи позивача не спростував.

Судом встановлено факт порушення відповідачем свого зобов'язання щодо оплати отриманого природного газу, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 703591,06грн., боргу обґрунтована та підлягає задоволенню.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В силу ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 6.2.1 договору так як покупець не здійснить оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що судом встановлено факт прострочення грошового зобов`язання відповідачем, позивачем правомірно здійснено нарахування пені та 3% річних та інфляційних втрат . Господарським судом здійснено перевірку поданого позивачем розрахунку. З огляду на обґрунтованість позовних вимог в цій частині та правильність поданих розрахунків, позовні вимоги про стягнення пені в сумі 63477,40 грн., 3% річних в сумі 5320,32грн. та 13431,55грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 1 ст. 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, позов слід задовольнити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 11787,30грн., покладаються на відповідача, у зв`язку з задоволенням позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут", вул. Ленкавського, 20, м. Івано-Франківськ до Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області про стягнення 785820,33грн. задовольнити.

Стягнути з Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області ( м.Івано-Франківськ, вул.Сахарова, 15, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут", вул. Ленкавського, 20, м. Івано-Франківськ (код 3959350) -703 591,06грн. заборгованості за спожитий газ, 63477,40грн. пені, 3% річних - 5320,32грн, індекс інфляції - 13431,55грн., та 11787,30грн. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.07.2019

СУДДЯ ШКІНДЕР П.А.