ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.06.2019 Справа № 920/111/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., при секретарі судового засідання Пономаренко Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу №920/111/19

за позовом Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради, м. Суми

до відповідача Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», м. Суми

про стягнення 2 427 028,65 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача не прибув

від відповідача не прибув

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду звернулось Комунальне підприємство «Міськводоканал» Сумської міської ради з позовом, відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» 2427028,65 грн. заборгованості, у тому числі 2175485,00 грн. заборгованості за послуги з централізованого постачання холодної води згідно умов договору № 3906 від 01.07.2015, 162662,22 грн. пені, 16063,00 грн. суму 3% річних, 72818,43 грн. інфляційних нарахувань; покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в прохальній частині якого просив суд, зокрема, витребувати у позивача оригінали установчих документів та/або інших документів, що підтверджують право ОСОБА_1 підписувати позови від імені КП «Міськводоканал» СМР без довіреності; витребувати у позивача оригінали письмових доказів, доданих до позовної заяви.

Ухвалою суду від 02.04.2019 клопотання відповідача, викладені ним в прохальній частині відзиву на позовну заяву від 14.03.2019 № 18-7/258 (вх № 2039 від 15.03.2019), судом задоволено, витребувано вказані у відзиві документи.

Позивач подав відповідь на відзив, наполягає на задоволенні позовних вимог та фактично збільшує суму позовних вимог за рахунок допущеної арифметичної помилки в розрахунках пені та просить стягнути з відповідача 2175485,00 грн. заборгованості за послуги з централізованого постачання холодної води згідно умов договору № 3906 від 01.07.2015, 167402,42 грн. пені, 16063,00 грн. суму 3% річних, 72818,43 грн. інфляційних нарахувань; покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. Зазначена заява прийнята судом до розгляду.

02.05.2019 до суду від відповідача надійшло клопотання № 18-7/415, у якому він повідомив суд, що станом на 02.05.2019 повністю погашено заборгованість за договором № 3906 від 01.07.2015 за період з травня по грудень 2018 року, проте відповідних доказів суду не надав, а також просив суд зменшити нараховану пеню за несвоєчасні розрахунки на 90 % (до 16266,22 грн.).

Ухвалою суду від 02.05.2019 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у судове засідання на 23.05.2019.

21.05.2019 до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення щодо збільшення позовних вимог та додаткова сплата судового збору з доказом отримання цих пояснень відповідачем.

23.05.2019 від представника відповідача до суду надійшли пояснення щодо нарахованих сум інфляційних збитків, а також клопотання про долучення до матеріалів справи доказів сплати суми основної заборгованості.

У судове засідання 20.06.2019 представники сторін не прибули, про причини неявки суд не повідомили.

20.06.2019 до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача щодо повноважень особи, яка підписала позов та щодо збільшення позивачем розміру позовних вимог.

Суд, розглянувши викладені представником відповідача заперечення щодо наявності повноважень у ОСОБА_1 на підписання позовної заяви, а також заперечення щодо подання позивачем заяви про збільшення позовних вимог, зазначає наступне.

Відповідач наполягає, що позовна заява у даній справі підписана в.о. директора КП «Міськводоканал» Сумської МР Тисівським Й.В. за відсутності доказів, які б підтверджували його повноваження на вчинення вказаної процесуальної дії.

Як вбачається з матеріалів справи, позов складено й підписано в.о. директора підприємства Тисівським Й.В., призначеним згідно розпорядження міського голови м. Суми № 6-ВД від 14.01.2019 «Про відрядження ОСОБА_2 ».

Згідно з п 1.2 Статуту КП «Міськводоканал» Сумської МР (нова редакція) підприємство у своїй діяльності керується, зокрема, актами Сумського міського голови та виконавчого органу Сумської міської ради, а згідно з п. 5.2 Статуту підприємства рішення власника, виконавчого комітету Сумської міської ради, акти Сумського міського голови та Уповноваженого органу є обов`язковими до виконання підприємством.

Як зазначав позивач, на підприємстві відсутні заступники директора КП «Міськводоканал» Сумської МР, у зв`язку з чим з метою дотримання принципу безперервності господарської діяльності позивача, обов`язки директора підприємства було покладено на головного інженера підприємства Тисівського Йосипа Васильовича.

Повноваження міського голови щодо призначення на посади та звільнення з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладі передбачене положеннями пункту 10 частини 4 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування».

На підставі наведеного, суд зазначає, що розпорядження про покладення на ОСОБА_1 повноважень керівника є належним доказом на підтвердження повноважень останнього щодо звернення до суду з позовною заявою.

Заперечення відповідача щодо прийняття до розгляду заяви позивача про збільшення позовних вимог суд також відхиляє, оскільки відповідно до судової ухвали від 02.05.2019 заява позивача про стягнення з відповідача 2175485,00 грн. заборгованості за послуги з централізованого постачання холодної води згідно умов договору № 3906 від 01.07.2015, 167402,42 грн. пені, 16063,00 грн. суму 3% річних, 72818,43 грн. інфляційних нарахувань та витрат по сплаті судового збору прийнята судом до розгляду на стадії підготовчого провадження, що підтверджено змістом вказаної ухвали суду.

Таким чином, суд вважає за можливе продовжувати розгляд справи по суті на підставі наявних у матеріалах справи доказів за відсутності представників сторін.

У ході судового засідання судом були встановлені обставини справи, досліджено докази, надані сторонами на підтвердження своїх позицій по суті спору, а також вчинено інші необхідні дії, встановлені Главою 6 «Розгляд справи по суті» Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив:

01.07.2015 між КП «Міськводоканал» Сумської міської ради (виконавець за договором, позивач у справі) та ПАТ «СМНВО ім. М.В.Фрунзе», яке у подальшому було перейменовано у ПАТ «СМНВО» (споживач за договором, відповідач у справі) був укладений договір на надання послуг з централізованого постачання холодної води №3906.

Відповідно до п. 1.1., п. 4.2.1 договору № 3906 виконавець КП «Міськводоканал» Сумської міської ради взяв на себе зобов`язання своєчасно надавати споживачу ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води, а споживач зобов`язався своєчасно оплачувати надані йому послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені Договором.

Згідно з п.п. 3.1., 3.2. вищезазначеного договору розрахунковим періодом по договору є календарний місяць. Між сторонами застосовується щомісячна система оплати послуг з централізованого постачання холодної води, платежі вносяться споживачем не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим. Послуги оплачуються у безготівковій формі на банківський рахунок Виконавця.

Відповідно до п.п. 3.5-3.8 вищезазначеного договору інформація про фактичний обсяг поставленої кінцевим споживачам, у звітному періоді, гарячої води передається Споживачем на адресу Виконавця у строк до 27 числа поточного місяця. Зазначена інформація є підставою для складання Сторонами актів приймання-передачі послуг з централізованого постачання холодної води у розрахунковому періоді.

На підставі отриманої від Споживача інформації, Виконавець складає двосторонній акт приймання-передачі послуг з централізованого постачання холодної води, який є підставою для проведення розрахунків та відображення даних у бухгалтерському та податковому обліку Сторін.

Виконавець на пізніше 3-го числа місяця, наступного за розрахунковим, надає Споживачу підписаний зі своєї сторони та скріплений печаткою акт звіряння розрахунків та акт приймання-передачі наданих послуг. Споживач протягом 3-х робочих днів з дати одержання зазначених у цьому пункті документів, підписує, скріплює печаткою та повертає Виконавцю по одному примірнику підписаних актів.

У разі незгоди з кількістю (обсягом) та вартістю наданих послуг, визначених в актах, Споживач зобов`язаний у триденний термін з дати їх отримання, надати Виконавцю обґрунтовані письмові заперечення.

Судом встановлено, що на виконання умов договору сторонами підписано акти приймання-передачі послуг з централізованого постачання холодної води від 31.05.2018 № 3906 на суму 421 521 грн. 59 коп., від 27.06.2018 № 3906 на суму 375 787 грн. 56 коп., від 31.07.2018 № 3906 на суму 310 177 грн. 79 коп., від 31.08.2018 № 3906 на суму 291531 грн. 44 коп., від 28.09.2018 № 3906 на суму 378120 грн. 76 коп., від 25.10.2018 № 3906 на суму 347437 грн. 43 коп., від 30.11.2018 № .3906 на суму 311512 грн. 07 коп., від 29.12.2018 № 3906 на суму 405183 грн. 92 коп. та виставлено відповідні рахунки від 31.05.2018 № 3906, від 27.06.2018 № 3906, від 31.07.2018 № 3906, від 31.08.2018 № 3906, від 28.09.2018 № 3906, від 25.10.2018 № 3906, від 30.11.2018 № 3906, від 29.12.2018 № 3906.

Вищезазначені рахунки на оплату послуг направлено відповідачу супровідними листами від 07.06.2018 № 24/4048 (отримано 07.06.2018 вх. № 3886), від 16.07.2018 № 24/4914 (отримано 17.07.2018 вх. № 5190), від 08.08.2018 № 24/5395 (отримано 09.08.2018 вх. № 4635), від 10.09.2018 № 24/6148 (отримано 11.09.2018 вх. № 8641), від 09.10.2018 № 24/6953 (отримано 10.10.2018 вх. № 10614), від 08.11.2018 № 24/7675 (отримано 1.3.11.2018), від 07.12.2018 №24/8286 (отримано 10.12.2018 вх. № 13323) та від 29.12.2018 № 24/8758 (отримано 03.01.2019 вх. № 14), які вручені через канцелярію ПАТ «Сумське МНВО».

Як вказує позивач, заборгованість ПАТ «Сумське МНВО» за договором про надання послуг з централізованого постачання холодної води від 01.07.2015 № 3906, за період з травня 2018 року по грудень 2018 року складає 2175485 грн. 00 коп. та станом на 23.01.2019 (дату складання позову) є несплаченою.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Протягом розгляду справи відповідач визнав, що ним було несвоєчасно здійснено частину розрахунків по Договору, проте відзначав, що станом на дату подання позову по даній справі заборгованість ПАТ «Сумське ПВО» за Договором за період травень 2018 року - грудень 2018 року вже була частково добровільно погашена. Прострочення оплат за Договором з боку Товариства було пов`язано лише з надзвичайно складними економічними обставинами, у яких опинилося підприємство, та наявністю значної заборгованості перед Товариством його контрагентів, у тому числі, споживачів послуг Товариства з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Так, оплата за актами приймання-передачі послуг з централізованого постачання холодної води від 31.05.2018 № 3906, від 27.06.2018 № 3906, від 31.07.2018 № 3906 була проведена відповідачем у повному обсязі до відкриття провадження по даній справі, крім того, до моменту відкриття провадження по справі Товариством було частково, на суму 58300,62 грн., оплачено послуги за актом приймання-передачі послуг з централізованого постачання холодної води від 31.08.2018 № 3906.

Після відкриття провадження но справі Товариством станом на 02.05.2019 було повністю погашено заборгованість за договором № 3906 від 01.07.2015 за період з травня 2018 по грудень 2018 року.

Відповідні докази були надані суду відповідачем за клопотанням від 23.05.2019 (вх. № 4027).

Таким чином, враховуючи, що на день ухвалення рішення у даній справі щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2175485,00 грн. основного боргу, відсутній предмет спору у зв`язку з повною сплатою вказаної суми, провадження у справі в цій частині підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Крім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення 167402,42 грн. пені за несвоєчасні розрахунки, 16063,00 грн. 3% річних та 72818,43 грн. інфляційних нарахувань.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Частина перша статті 612 названого Кодексу визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Враховуючи те, що розрахунки за договором № 3906 від 01.07.2015 відповідачем проводились несвоєчасно, що є неналежним виконанням господарського зобов`язання, позивачем була нарахована йому пеня у розмірі 167402,42 грн. (з урахуванням поданої позивачем заяви щодо коригування суми нарахованої пені), а також 3% річних у сумі 16063,00 грн. та інфляційні втрати у сумі 72801,43 грн.

Відповідно до п. 5.2.2. договору на надання послуг з централізованого постачання холодної води від 01.07.2015 № 3906 та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» за несвоєчасне внесення платежів за послуги споживач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Зі змісту ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» вбачається, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом перевірено розрахунок пені, виконаний позивачем та встановлено, що штрафна санкція розрахована в розмірі, що не суперечить вимогам ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та в межах строків, передбачених ч. 6. ст. 232 ГК України.

В той же час, суд приймає до уваги те, що відповідачем було подане клопотання про зменшення розміру пені на 90%, посилаючись на те, що станом на сьогоднішній день підприємство перебуває у надзвичайно складному фінансовому становищі. У відповідності до бухгалтерської звітності Товариства, чистий збиток ПАТ «Сумське НВО» за 2018 рік склав 2 157 985 00 (два мільярди сто п`ятдесят сім мільйонів дев`ятсот вісімдесят п`ять тисяч) грн. (копія звіту ПАТ «Сумське НВО» про фінансові результати за 2018 рік долучена до матеріалів справи).

Також відповідач зазначає, що починаючи з 10.07.2018 ПАТ «Сумиобленерго» припинено постачання електричної енергії Товариству до моменту здійснення розрахунків за поставлену електричну енергію (копія акту про відключення додавалася до відзиву на позовну заяву).

Станом на сьогоднішній день у Товариства також наявна заборгованість з виплати заробітної плати власним працівникам за період більш ніж дев`ять календарних місяців.

Вказана ситуація викликана рядом несприятливих обставин, зокрема, неналежним станом розрахунків з Товариством контрагентів та поставлені товари, виконані роботи та надані послуги та суспільно-політичною ситуацією, що склалася у державі в останні роки.

Так, послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, для потреб населення, надання яких Товариством й укладено Договір з Позивачем, не оплачуються кінцевими споживачами відповідних послуг у встановлені строки. Станом на 01.04.2018 заборгованість споживачів перед ПАТ «Сумське НВО» за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання становить більше 88,8 мільйонів гривень.

Крім того, ПАТ «Сумське НВО» відзначає, що до 2014 року основна частина продукції Товариства (більше 80%), виробленої поза межами діяльності у сфері теплопостачання, постачалася суб`єктам господарювання-резидентам Російської Федерації. У зв`язку з актами збройної агресії РФ по відношенню до України та прийняттям Верховною Радою України постанови від 27.01.2015 № 129-VI, якою Російську Федерацію визнано державою-агресором, Товариство практично припинило постачання продукції власного виробництва до вказаної держави та будь-які господарські відносини з резидентами РФ а отже втратило основний ринок збуту продукції. Так. в 2013 році, який передував початку економічної та політичної кризи в Україні. Товариством було вироблено та поставлено товарів на загальну суму 1126,1 млн. грн., тоді як в 2016 році обсяг постачання продукції скоротився до 99,0 млн. грн. Наслідком відповідних обставин стала збитковість господарської діяльності ПАТ «Сумське НВО» починаючи з 2014 року та виникнення значних ускладнень при розрахунках за поточними зобов`язаннями Товариства.

Внаслідок усіх викладених обставин у Товариства виникла заборгованість перед значною кількістю контрагентів та працівниками ПАТ «Сумське НВО». Стягнення з Товариства повної суми заявленої по справі неустойки призведе лише до неможливості перерахування відповідної грошової суми на погашення боргів Товариства перед постачальниками або власними працівниками та подальшого погіршення фінансового стану підприємства.

Згідно з ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Пунктом 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачено, що вирішуючи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 42 інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» від 07.04.2008 N 01-8/211, при застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття «значно» та «надмірно» є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що стягнення з відповідача неустойки у розмірі 167402,42 грн. спотворить дійсне правове призначення неустойки, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання, стягнення штрафних санкцій перетвориться на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором, що не відповідає вимогам справедливості, добросовісності та розумності.

Наведене безумовно свідчить про те, що нарахована позивачем неустойка (пеня) у розмірі 167402,42 грн. не відповідає наслідкам порушення відповідачем зобов`язання за договором.

Крім того, як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій, так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду. На підставі аналізу поданих сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень доказів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки за прострочення виконання грошового зобов`язання на 75%.

За таких обставин, враховуючи надане законом право суду на зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення, а також приймаючи до уваги ступінь виконання основного зобов`язання по договору, відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем строків виконання договірного зобов`язання та враховуючи інтереси обох сторін, суд дійшов до висновку про доцільність зменшення розміру стягуваної неустойки (пені) на 75 %.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 41850,61 грн. пені.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таку правову позицію висвітлено у постанові Верховного Суду України від 23.01.2012 у справі № 37/64.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних збитків, суд дійшов висновку, що нараховані 3% річних та інфляційні збитки підлягають задоволенню та стягненню в межах заявлених позивачем сум.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 72818,43 грн. інфляційних збитків, 16063,00 грн. 3% річних за неналежне виконання умов договору № 3906 на надання послуг з централізованого постачання холодної води.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру, ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору в сумі 36476,53 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 231, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (40004, м. Суми, вул. Горького, 58; ) на користь Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради (40009, м. Суми, вул. Білопільський шлях, 9; ) 41850,61 грн. пені, 72818,43 грн. інфляційних збитків, 16063,00 грн. 3% річних, нарахованих за порушення зобов`язань за договором на надання послуг з централізованого постачання холодної води № 3906 від 01.07.2015; 36476,53 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Провадження у справі в частині стягнення 2175485,00 грн. основної заборгованості закрити.

4. В іншому відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Повний текст рішення складено 26.06.2019.

Суддя В.Л. Котельницька