ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/799/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Лепенець К.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Балкер" (65045, м. Одеса, вул. Троїцька, б. 3)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська ливарна компанія" (61089, м. Харків, пр. Московський, 277)
про стягнення коштів
за участю представників :

позивача - Дегтярь П. О., адвокат;

відповідача -не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Балкер" звернулось до господарського суду Харківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська ливарна компанія", в якій просить суд стягнути з останнього грошові кошти в сумі 40 000,0грн.

В обґрунтування позову вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №29д/к від 25.03.2016 року в частині повної та своєчасної наданих послуг. В якості правових підстав позову вказує на норми статей 20, 173-175, 193, ГК України, статті 11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 629 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/799/19; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін; підготовче засідання призначено на "16" квітня 2019 р. о(об) 12:30 год.

15.04.2019 позивачем до канцелярії суду подано заяву (вх. № 9227) про відкладення розгляду справи, яка долучена судом до матеріалів справи.

15.04.2019 відповідачем до канцелярії суду подано клопотання (вх. № 9206) про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.04.2019 задоволено заяву позивача та клопотання відповідача щодо відкладення розгляду справи. Підготовче засідання відкладено на 15.05.2019 о 10:30 год.

17.04.2019 відповідачем до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву (вх. № 9525), в якому відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі, визнати суму основного боргу у сумі 29000,00 грн.

Відзив долучений до матеріалів справи.

В призначене судове засідання 15.05.2019 з`явився представник позивача, який надав заяву про збільшення позовних вимог (вх.№ 11721), в якій, окрім суми основного боргу у розмірі 40000,00 грн., позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 3551,76 грн., інфляційні втрати у розмірі 14675,97 грн., витрати на послуги адвоката у розмірі 10500,00 грн. та судовий збір.

Ухвалою господарського суду від 15.05.2019 року , прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Балкер" (вх. № 11721 від 15.05.2019) про збільшення позовних вимог в порядку ст.46 ГПК України. Постановлено розгляд справи здійснювати з урахуванням збільшених позовних вимог.

Протокольною ухвалою суду від 15.05.2019 року, на підставі ст. 42, ст. 183, ст. 232 ГПК України, відкладено підготовче засідання на 29 травня 2019 року о(б) 11:30 год.

28.05.2019 року відповідачем до канцелярії суду подано заперечення на заяву про збільшення позовних вимог (вх. № 13069), в якому відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі, визнати суму основного боргу у сумі 29000,00 грн., а також заперечував проти стягнення з останнього 10500,0грн. витрат на правову допомогу .

Протокольною ухвалою суду від 29.05.2019 року, на підставі ст. 42, ст. 183, ст. 232 ГПК України, відкладено підготовче засідання на 12 червня 2019 року о(б) 10:30 год.

12.06.2019 позивачем до канцелярії суду подано відповідь (вх. № 14377) на заперечення до заяви про збільшення позовних вимог, в якій не заперечував про часткову оплату відповідачем основного боргу в сумі 11 000,0 грн., після звернення позивача до суду з відповідним позовом, що підтверджує платіжним дорученням №268 від 15.04.2019 року.

В судовому засіданні 12.06.2019 постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи у судовому засіданні по суті на 26.06.2019 об 12:00 год.

В порядку статей 120-121 Господарського процесуального кодексу України сторони повідомлені про дату та час судового засідання по суті ухвалами суду від 12.06.2019.

В призначене судове засідання 26.06.2019 з`явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про причину неявки суд не повідомив.

В ході розгляду даної справи, господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутні в судовому засіданні представники позивача та відповідача погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 26.06.2019, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

25 березня 2016 року товариством з обмеженою відповідальністю «БАЛКЕР» було укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська Ливарна Компанія» Договір № 29 д/к.

Згідно умов Договору Позивач зобов`язувавсь передати у власність Відповідача брухт чорних металів, а Відповідач в свою чергу зобов`язався прийняти та оплати поставлений брухт чорних металів.

Позивачем та Відповідачем була підписана Специфікація № 2 від 13 квітня 2016 року.

Позивач здійснив поставку металобрухту на загальну суму 82 767 гривень. Акт приймання № 18/1 від 18.04.2016 року та Акт приймання № 28/1 від 28 березня 2016 року.

Відповідач частково здійснив розрахунок за поставлений брухт, на час звернення позивача з позовом , заборгованість Відповідача складала 40 000 гривень.

11 та 18 березня 2019 року Відповідачу були направлені Претензії-вимоги з вимогою проведення остаточного розрахунку. Відповідач ніяким чином не відреагував та не здійснив ніяких дій для погашення боргу.

За даними Позивача, Відповідач претензії залишив без відповіді та задоволення.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містить ст. 712 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

12.06.2019 року від позивача до канцелярії суду подано відповідь (вх. № 14377) на заперечення до заяви про збільшення позовних вимог, в якій останній вказував про часткову оплату відповідачем основного боргу в сумі 11 000,0 грн., що підтверджує платіжним дорученням №268 від 15.04.2019 року, після звернення позивача до суду з відповідним позовом, у зв*язку із чим просив суд стягнути з останнього основного боргу у розмірі 29000,00 грн., 3% річних у розмірі 3551,76 грн., інфляційні втрати у розмірі 14675,97 грн., витрати на послуги адвоката у розмірі 10500,00 грн. та судовий збір в сумі 1921,0грн.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету ( п. 4 ст. 231 ГПК України).

Перевіривши розрахунки Позивача щодо нарахування 3 % річних, індексу інфляції, суд визнає їх обґрунтованими і такими, що відповідають обставинам справи й чинному законодавству.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 29000,00 грн., 3% річних у розмірі 3551,76 грн., інфляційні втрати у розмірі 14675,97 грн., підлягають задоволенню.

Що стосується витрат на правову допомогу, то суд при ухваленні рішення керувався таким.

Одночасно із поданням заяви про збільшення позовних вимог позивач надав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, за яким останні складають 1921,0грн. оплаченого судового збору та 10500,00 грн. - на оплату професійної правничої допомоги.

Відповідно до Додатку №1 договору на правову допомогу сторони погодили, що розмір гонорару за надання правової допомоги у суді становить 10 500,00 грн., котрий повинен бути внесений не пізніше 20.05.2019 року.

На виконання умов договору позивач перерахувало адвокату Дегтярь Петру Олександровичу за правову допомогу згідно договору 10 500,00 грн. на підставі платіжного доручення №630 від 14.05.2019 року.

В силу частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, а відтак до судових витрат. Порядок відшкодування витрат на правничу допомогу врегульовано статтею 126 Господарського процесуального кодексу України. Так, частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до частини 3статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 4 та 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У даному випадку суд приймає до уваги ті обставини, що справа не є малозначною, сума боргу заявлена до стягнення збільшувалась, що призвело до збільшення судових засідань, у яких адвокат позивача брав участь, та затрат часу адвоката на підготовку до даної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За наведеного у сукупності, суд констатує, що витрати на правничу допомогу у даній справі є співмірними із ціною позову, та відповідають категорії та складності справи. Заявлена позивачем вимога, відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню в розмірі 10 500,00 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1921,0 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 193, 218, 232 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 530, 549, 599, 610, 655, 712, 693 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 20, 73-74, 76-80, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська ливарна компанія" (61089, м. Харків, пр. Московський, 277, код 32759676) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Балкер" (65045, м. Одеса, вул. Троїцька, б. 3, код 32508612) - основного боргу у розмірі 29000,00 грн., 3% річних у розмірі 3551,76 грн., інфляційні втрати у розмірі 14675,97 грн., витрати на послуги адвоката у розмірі 10500,00 грн. та судовий збір в сумі 1921,0грн.

Провадження у справі на суму 11 000,0грн. закрити на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України .

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд Харківської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Балкер" (65045, м. Одеса, вул. Троїцька, б. 3, код 32508612).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська ливарна компанія" (61089, м. Харків, пр. Московський, 277, код 32759676).

Повне рішення складено "27" червня 2019 р.

Суддя О.О. Присяжнюк