ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року

м. Київ

Справа № 905/198/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Міщенка І.С., Сухового В.Г.,

секретар судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Національного банку України - Гончара В.М.,

Сільськогосподарського товариства з обмеженою

відповідальністю "Племптахорепродуктор Зугреський" - Чугунова М.В.,

Публічного акціонерного товариства

"Комерційний банк "Фінансова ініціатива" - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Племптахорепродуктор Зугреський"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 (у складі колегії суддів: Білоусова Я.О. (головуючий), Фоміна В.О., Шевель О.В.)

та рішення Господарського суду Донецької області від 21.06.2018 (суддя Матюхін В.І.)

у справі № 905/198/18

за позовом Національного банку України

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Племптахорепродуктор Зугреський",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива",

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року Національний банк України (далі - НБУ) звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Племптахорепродуктор Зугреський" (далі - СТОВ "Племптахорепродуктор Зугреський"), у якому, з урахуванням заяви про уточнення позивних вимог, просив:

- у рахунок часткового погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" (далі - ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива") за кредитним договором від 04.06.2014 № 12/09/6 з додатковими договорами, а саме: від 01.12.2014, від 23.12.2014, від 26.02.2014, перед НБУ в загальній сумі заборгованості (станом на 24.06.2015) 2 135 863 013,70 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом - 2 000 000 000,00 грн; заборгованість за процентами - 135 863 013,70 грн, звернути стягнення на предмети іпотеки за іпотечними договорами від 10.06.2014, укладеними між НБУ та СТОВ "Племптахорепродуктор Зугреський", згідно з переліком, наведеним у позовній заяві.

- встановити спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження": будівель і споруд загальною площею 5 631,6 кв. м, що знаходяться за адресою: Донецька обл., Шахтарський р-н, с/р Садівська та Донецька обл., м. Харцизьк, м. Зугрес, вул. Ленінградська, 17 а, за початковою ціною 2 684 200,00 грн; будівель і споруд майнового комплексу загальною площею 11 880,9 кв. м, що знаходяться за адресою: Донецька обл., м. Харцизьк, смт Шахтне, Племптахорепродуктор, б/н, за початковою ціною 2 510 800,00 грн; будівель і споруд майнового комплексу загальною площею 16 498,70 кв. м, що знаходяться за адресою: Донецька обл., м. Харцизьк, м. Зугрес, сщ. Першотравневе, за початковою ціною З 272 200,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що внаслідок невиконання ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" зобов'язань за кредитним договором від 04.06.2014 № 12/09/6 (з урахуванням додаткових договорів) у частині повернення кредитних коштів, у останнього станом на 24.06.2015 наявна заборгованість у загальній сумі 2 135 863 013,70 грн. Оскільки вимоги НБУ за цим кредитним договором забезпечено іпотечними договорами, укладеними з СТОВ "Племптахорепродуктор Зугреський", позивач з метою задоволення вимог щодо погашення кредитної заборгованості просив звернути стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 22.03.2018 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива".

Рішенням Господарського суду Донецької області від 21.06.2018, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.11.2018, позов задоволено в повному обсязі.

Судові рішення мотивовано тим, що позивачем доведено прострочення кредитних зобов'язань ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" та настання правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, у березні 2019 року СТОВ "Племптахорепродуктор Зугреський" подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати постановлені у справі судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу СТОВ "Племптахорепродуктор Зугреський" обґрунтовує тим, що судами попередніх інстанцій при вирішенні справи не в повному обсязі досліджено і оцінено обставини, що мають значення для справи, отже, допущено порушення статей 13, 77, 99, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), зокрема, безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання відповідача щодо призначення експертизи; не досліджено надані відповідачем рецензії на звіт про оцінку майна, наданий НБУ, а також сам звіт про оцінку майна, наданий відповідачем; висновок суб'єкта оціночної діяльності, наданий позивачем, є неналежним і недопустимим доказом; початкову ціну іпотечного майна для продажу суди в порушення вимог процесуального права визначили на підставі недопустимого доказу; судами допущено порушення статті 6 Закону України "Про судовий збір" та статті 43 Закону України "Про іпотеку" щодо визначення ціни позову та розміру судового збору; судами не враховано положення статті 9 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" при вирішенні питання звернення стягнення на майно, яке знаходиться на території проведення антитерористичної операції.

У відзиві на касаційну скаргу НБУ зазначає про правильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні справи, тому просить залишити оскаржені судові рішення без змін.

У письмових поясненнях СТОВ "Племптахорепродуктор Зугреський" на відзив НБУ наведено аргументи, які аналогічні доводам, викладеним у касаційній скарзі.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.06.2019 заяву СТОВ "Племптахорепродуктор Зугреський" про відвід суддям Берднік І.С., Міщенку І.С., Суховому В.Г. залишено без розгляду, визнавши дії представника СТОВ "Племптахорепродуктор Зугреський" зловживанням процесуальними правами.

ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в судове засідання свого представника не направило, хоча було повідомлено про дату, час і місце судового засідання належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Ураховуючи наведене, те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов'язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, Верховний Суд у складі колегії суддів дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності зазначеного представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

При вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що 04.06.2014 між НБУ (кредитор) і ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" (позичальник) укладено кредитний договір № 12/09/6, за умовами якого кредитор надав позичальнику кредит на суму 2 000 000 000,00 грн на строк з 04.06.2014 до 30.12.2016 (включно) шляхом збільшення ліміту за відкритою кредитною лінією відповідно до кредитного договору від 16.02.2009 № 12/09. Умовами договору встановлено, що процентна ставка за користування кредитом не підлягає коригуванню, її розмір встановлюється на рівні півтори облікової ставки НБУ та становить 14,25 % річних (облікова ставка НБУ станом на 04.06.2014 становить 9,5 %).

04.06.2014 на виконання умов договору НБУ перераховано ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" 2 000 000 000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером № , копія якого наявна у матеріалах справи, та не заперечується третьою особою.

До зазначеного кредитного договору між сторонами було укладено додаткові договори від 01.12.2014 № 1, від 23.12.2014 № 2, від 26.02.2015 № 3, за умовами яких сторони внесли зміни в частині нарахування процентів і термінів їх сплати.

10.06.2014 між НБУ (іпотекодержатель) і СТОВ "Племптахорепродуктор Зугреський" (іпотекодавць), у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 04.06.2014 № 12/09/6, укладено іпотечні договори № 1142, № 1141, № 1139, які посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №№ 4216, 4203, 1519.

Відповідно до пункту 5 договору іпотеки від 10.06.2014 № 1142 СТОВ "Племптахорепродуктор Зугреський" надало в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно (нежитлові будівлі), що знаходиться за адресою: Донецька обл., м. Харцизьк, смт Шахтне, Племптахорепродуктор, перелік якого згідно з договором наведено у судових рішеннях попередніх інстанцій. Сторони цього договору оцінили предмет іпотеки в сумі 86 129 717,00 грн.

Відповідно до пункту 5 договору іпотеки від 10.06.2014 № 1141 СТОВ "Племптахорепродуктор Зугреський" надало в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, що знаходиться за адресою: Донецька обл., Шахтарський р-н, с/р Садівська Племптахорепродуктор, та Донецька обл., м. Харцизьк, м. Зугрес, вул. Ленінградська, 17 а, перелік якого згідно з договором наведено у судових рішеннях попередніх інстанцій. Сторони цього договору оцінили предмет іпотеки в сумі 39 927 669,00 грн.

Відповідно до пункту 5 договору іпотеки від 10.06.2014 № 1139 СТОВ "Племптахорепродуктор Зугреський" надало в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно (нежитлові будівлі), що знаходиться за адресою: Донецька обл., м. Харцизьк, м. Зугрес, сщ. Першотравневе, б/н, перелік якого згідно з договором наведено у судових рішеннях попередніх інстанцій. Сторони цього договору оцінили предмет іпотеки в сумі 119 603 221,00 грн.

У пункті 14.8.1 договорів іпотеки від 10.06.2014 передбачено, що іпотекодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

Згідно з пунктом 14.9 договорів іпотеки від 10.06.2014 сторони дійшли згоди про те, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки за умовами цього договору іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи проценти та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмета іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог.

ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" зобов'язання за кредитним договором від 04.06.2014 № 12/09/6 не виконало, внаслідок чого загальна заборгованість за кредитним договором станом на 24.06.2015 складає 2 135 863 013,70 грн.

Зазначені обставини стали підставою для звернення НБУ до суду з відповідним позовом.

За змістом статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 33 цього Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина 1). Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина 3).

Аналогічні за змістом умови містяться і у договорах іпотеки, укладених між сторонами у справі, отже, зважаючи на встановлену статтею 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) і не спростовану при вирішенні цієї справи в порядку статті 215 ЦК презумпцію правомірності укладених між сторонами договорів іпотеки, суди першої та апеляційної інстанцій правомірно вважали ці договори належною у розумінні статей 11, 509 ЦК і статей 173, 174 Господарського кодексу України підставою для виникнення та існування обумовлених такими договорами прав і обов'язків сторін.

Надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суди встановили прострочення ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" кредитних зобов`язань за кредитним договором від 04.06.2014 № 12/09/6 перед позивачем та настання підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки за договорами іпотеки від 10.06.2014.

При цьому судами встановлено, що між сторонами немає спору з приводу розміру кредитної заборгованості ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" за договором від 04.06.2014 № 12/09/6 перед позивачем.

Ураховуючи зазначене, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Водночас слід зауважити, що у касаційній скарзі відповідач також не оспорює наявності у ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" заборгованості перед позивачем за кредитним договором від 04.06.2014 № 12/09/6.

Предметом касаційного оскарження є рішення місцевого господарського суду та постанова суду апеляційної інстанції в частині визначення судами початкової ціни реалізації предмета іпотеки.

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, чинній на час вирішення спору у суді першої інстанції) у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно зі статтею 41 Закону України "Про іпотеку" реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

За змістом частини 2 статті 43 Закону України "Про іпотеку" початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Судами попередніх інстанцій установлено, що Товариством з обмеженою діяльністю "Увекон" (далі - ТОВ "Увекон"), яке має сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 583/16, виданий 01.08.2016 Фондом державного майна України, на замовлення НБУ проведено оцінку предмета іпотеки з метою визначення вартості заставного майна для подальшої реалізації прав іпотекодержателя, у тому числі для реалізації заставного майна на публічних торгах за рішенням суду.

Відповідно до висновку ТОВ "Увекон" станом на 17.05.2017 ринкова вартість об'єктів іпотеки: будівель і споруд загальною площею 5 631,6 кв. м, розташованих за адресою: Донецька обл., Шахтарський р-н, с/р Садівська та Донецька обл., м. Харцизьк, м. Зугрес, вул. Ленінградська, 17 а, становить з округленням до сотень без ПДВ 2 684 200,00 грн; будівель і споруд майнового комплексу загальною площею 11 880,9 кв. м, розташованих за адресою: Донецька обл., м. Харцизьк, смт Шахтне, Племптахорепродуктор, б/н, становить з округленням до сотень без ПДВ 2 510 800,00 грн; будівель і споруд майнового комплексу загальною площею 16 498,70 кв. м, розташованих за адресою: Донецька обл., м. Харцизьк, м. Зугрес, сщ. Першотравневе,, становить з округленням до сотень без ПДВ 3 272 200,00 грн. Загальна вартість заставного майна становить 8 467 200,00 грн.

У звітах зазначено, що при аналізі варіантів найбільш ефективного використання об'єкта оцінки враховано, зокрема, той факт, що будівлі та споруди, що входять до складу об'єкта оцінки, знаходяться у м. Зугрес, сщ. Першотавневе, смт Шахтне, які відносяться до окремих районів Донецької і Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування. Також зазначено, що звіт про оцінку та висновок про вартість майна дійсні 12 місяців за умови незмінності економічної і політичної ситуації в Україні.

Виходячи із положень Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", зокрема зі змісту статей 3, 12 цього Закону, звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов'язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання висновки та його дії стосовно реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань, що унеможливлює здійснення судового розгляду справ у спорах про визнання такого звіту недійсним. Зазначений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі 914/881/17.

За результатами вирішення спору, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, встановивши наявність заборгованості третьої особи перед позивачем за кредитним договором, урахувавши положення іпотечного договору, прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 8 467 200,00 грн, встановленою суб'єктом оціночної діяльності ТОВ "Увекон" у звітах про оцінку, чинних на час звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Доводи касаційної скарги відповідача про те, що суди попередніх інстанцій безпідставно не врахували, що наданий позивачем звіт ТОВ "Увекон" про оцінку предмета іпотеки не може бути належним доказом визначення його початкової вартості для продажу на прилюдних торгах, оскільки таку оцінку не було актуалізовано на час ухвалення рішення судом першої інстанції, само по собі не може бути підставою для скасування рішень попередніх судових інстанцій у касаційному порядку з огляду на таке.

Виходячи зі змісту поняття "ціна", як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України "Про іпотеку" можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною 6 статті 38 зазначеного Закону.

Згідно з частиною 3 статті 61 Закону України "Про виконавче провадження" початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

Відповідно до статей 19, 57 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Отже, у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень. Така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.03.2018 у справі № 235/3619/15-ц, Верховним Судом у постановах від 05.09.2018 у справі № 202/30076/13-ц, від 18.04.2019 у справі № 910/11361/17, від 24.04.2019 у справі 910/11364/17, від 20.05.2019 у справі № 925/53/18.

До того ж слід звернути увагу, що у чинній редакції частини 2 статті 39 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

З урахуванням наведеного, за встановлених обставин наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, що не оспорюється сторонами, відповідач не позбавлений можливості реалізувати права сторони виконавчого провадження, визначені статтями 19, 57 Закону України "Про виконавче провадження", та заявити відповідне клопотання щодо визначення вартості майна під час проведення виконавчих дій з виконання рішення суду, якщо, зокрема вартість майна змінилася.

Водночас зазначені вище доводи касаційної скарги не впливають на висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову.

Посилання скаржника на те, що судами попередніх інстанцій безпідставно відмовлено у призначенні експертизи та не враховано при вирішенні справи надані відповідачем звіт про оцінку майна та рецензію на звіт НБУ, відхиляються судом касаційної інстанції, оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції, ураховуючи договір про надання професійної правничої допомоги, укладений між відповідачем та адвокатським об'єднанням "Екселенс Креатівіті Траст Ло" від 17.04.2018, дати рецензій та звіту, відповідач не був позбавлений можливості подати ці докази на стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції та подати клопотання про призначення судової експертизи відповідно до вимог ГПК, проте, не скористався своїм правом та не обґрунтував неможливості їх подання до місцевого господарського суду в терміни, передбачені ГПК, з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Доводи СТОВ "Племптахорепродуктор Зугреський", викладені у касаційній скарзі, стосовно неправильного застосування судами попередніх інстанцій положень частини 2 статті 6 Закону України "Про судовий збір" при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат є безпідставними, оскільки, за встановлених судами обставин, судовий збір за подання позовної заяви сплачено позивачем у розмірі, виходячи із ціни заявленого позову, який носить майновий характер, а в подальшому за результатами ухвалення рішення суду про задоволення позову витрати зі сплати судового збору в порядку статті 129 ГПК було покладено на відповідача, про що зазначено у резолютивній частині рішення суду. При цьому будь-яких обставин щодо невідповідності ціни позову дійсній вартості спірного майна судами попередніх інстанцій установлено не було.

Посилання скаржника на не зазначення у резолютивній частині судового рішення місцевого господарського суду про зупинення виконання рішення суду у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах відповідно до положень статті 9 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", не може бути підставою для скасування постановлених у справі судових рішень, оскільки обставини, визначені цією нормою, не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів, а є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності (аналогічна за змістом правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 6-46цс15, від 27.05.2015 у справі № 6-57 цс15, від 16.09.2015 у справі № 6-492цс15). Водночас слід зауважити, що за наявності відповідних підстав зупинення вчинення виконавчих дій у такому випадку може бути вирішено у встановленому законом порядку.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів зазначає про те, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правомірного висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог НБУ і наявність правових підстав для задоволення позову.

Наведені у касаційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування постановлених у справі судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин.

Разом із тим, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків місцевого та апеляційного господарських судів, суд касаційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують установленого судом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації") повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, яких у цьому випадку немає.

Ураховуючи наведені положення законодавства та обставини, установлені судом, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК, колегія суддів зазначає, що оскаржені судові рішення постановлено із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому правових підстав для їх зміни чи скасування не вбачається.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Племптахорепродуктор Зугреський" залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 та рішення Господарського суду Донецької області від 21.06.2018 у справі № 905/198/18 залишити без змін.

3. Поновити виконання рішення Господарського суду Донецької області від 21.06.2018 у справі № 905/198/18.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. С. Берднік

Судді: І. С. Міщенко

В. Г. Суховий