РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.06.2019Справа № 910/3198/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гор.Інвест Агро»

до 1. Фізичної особи - підприємця Гораєвського Ігоря Леонідовича

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинська аграрна компанія»

про визнання недійсним договору № 2 від 31.08.2018 та зобов`язання повернути

документи

Суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Кимлик Ю.В.

За участю представників сторін:

від позивача Питель Л.С., адвокат за довіреністю № б/н від 13.05.2019

від відповідача-1 не з`явився

від відповідача-2 Гораєвська А.В., директор за наказом № 1 від 27.11.2018

СУТЬ СПОРУ:

14.03.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Гор.Інвест Агро» до Фізичної особи - підприємця Гораєвського Ігоря Леонідовича та Товариства з обмеженою відповідальністю «Горбулівське» про визнання недійсним договору № 2 від 31.08.2018 та зобов`язання повернути документи.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 31.08.2108 між ТОВ «Гор.Інвест Агро» в особі директора Гораєвського І.Л., ФОП Гораєвським І.Л. та ТОВ «Волинська аграрна компанія» укладено договір про відступлення права вимоги № 2. За вказаним договором позивач, як первісний кредитор передав, а ФОП Гораєвський І.Л., як новий кредитор прийняв право вимоги замість первісного кредитора заборгованості ТОВ «Волинська аграрна компанія» перед первісним кредитором, яка виникає з видаткових накладних № 6 від 18.07.2016, № 4 від 26.08.2016 та з акту виконаних робіт № ГА-000004 від 17.08.2018, на загальну суму 1.691.700,00 грн, що еквівалентно 51.163,93 Євро. Перелічені первинні бухгалтерські документи передано ФОП Гораєвському І.Л. за актом приймання-передачі, який позивачем підписано не було. Пунктом 8.3.4 статуту позивача передбачено, що директор товариства вирішує всі питання діяльності товариства, крім тих, які віднесені до компетенції загальних зборів товариства, а саме - директор від імені товариства без довіреності вчиняє будь-які правочини, у тому числі договори дарування, договори купівлі-продажу на користь фізичних та юридичних осіб, укладає угоди, договори, контракти та вчиняє інші юридичні акти на суму, що не перевищує 5,000 Євро. Проте відповідного рішення загальних зборів учасників ТОВ «Гор.Інвест Агро» про укладення спірного договору не приймалось. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № 2 від 31.08.2018 та про зобов`язання Фізичної особи - підприємця Гораєвського Ігоря Леонідовича повернути первинні бухгалтерські документи отримані ним за договором про відступлення права вимоги № 2 від 31.08.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/3198/19 від 18.03.2019 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

26.03.2019 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2019 відкрито провадження у справі № 910/3198/19; прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 25.04.2019.

Даною ухвалою зобов`язано відповідачів протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 01.04.2019 було направлено відповідачу-1 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 321 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1 , яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача-1.

Відповідач-1 ухвалу суду від 01.04.2019, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 05.04.2019, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення № 321, а отже відповідач-1 мав подати відзив на позовну заяву у строк до 22.04.2019 включно.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 01.04.2019 було направлено відповідачу-2 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 410 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: АДРЕСА_2 , яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача-2.

Відповідач-2 ухвалу суду від 01.04.2019, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 09.04.2019, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення № 410, а отже відповідач-2 мав подати відзив на позовну заяву у строк до 24.04.2019 включно.

18.04.2019 від відповідача-1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач-1 проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що сторонами не узгоджені умови щодо предмету та підстав набуття будь-якої правової вимоги новим кредитором (відповідачем-1) до боржника (відповідача-2), та відсутні належні та допустимі докази передачі від позивача та отримання відповідачем-1 цивільно-правових зобов`язань на свою користь від відповідача-2. Таким чином, правові підстави визнання спірного договору відступлення права вимоги № 2 від 31.08.2018 недійсним відсутні, так як він є неукладеним та не породжує жодних юридичних наслідків. Вимоги про зобов`язання повернути бухгалтерські документи є безпідставними, оскільки спірний договір не містить предмету договору й фактично не укладений, а отже не може свідчити які саме бухгалтерські документи могли бути передані за ним. Позивач у позові сам фактично вказує на не підписання ним акту приймання-передачі за спірним договором. До того ж у цьому акті також не міститься чіткого визнання договорів, не вказано між ким вони були укладені, у деяких навіть не зазначено номер та дату. Стосовно листа бухгалтера позивача, за яким ніби відповідачу-1 були передані бухгалтерські документи, то він взагалі містить вказівку на договір відступлення від 14.08.2018, підписаний одноособово та не є належним доказом отримання відповідачем-1 від позивача документів.

24.04.2019 від відповідача-2 до суду надійшла телеграма, в якій відповідач-2 просить суд відкласти розгляд справи, у зв`язку з неможливістю направити повноважного представника в судове засідання та можливістю врегулювання спору мирним шляхом.

В підготовчому засіданні 25.04.2019 відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 14.05.2019.

26.04.2019 від відповідача-2 до суду надійшов відзив на позовну заяву (поданий до поштового відділення зв`язку 23.04.2019), відповідно до якого відповідач-2 проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на наступне. Відповідач-2 спірний договір в особі Гораєвської А.В. не підписував, наміру укладати цей договір не мав, оскільки жодних договірних відносин з приводу отримання будь-яких послуг або товарів від позивача не мав, а отже не мав жодних грошових зобов`язань перед позивачем, які могли бути відступлені новому кредитору. Відповідач-2 зазначає, що у спірному договорі не визначено предмет (правочин), за яким відступається право; не зазначено на якій правовій підставі виникло право вимоги у первісного кредитора; не вказано ідентифікуючої ознаки або підстави для права вимоги первісного кредитора, не визначено конкретний обсяг прав, які передані. Зазначає, що грошові кошти в сумі 1.691.700,00 грн (надані послуги та будь-які товари) відповідач-2 від позивача не отримував, що підтверджується актом звірки розрахунків від 21.12.2018 між позивачем та відповідачем-2. Вважає, що спірний договір є неукладеним. Зазначає, що недійсним може бути визнаний лише укладений сторонами правочин. Якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору такий договір є неукладеним, відповідно не може бути визнаний недійсним у зв`язку з відсутністю самого об`єкту.

26.04.2019 позивачем до суду подано клопотання про надання матеріалів справи для ознайомлення.

13.05.2019 від відповідача-1 до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю з`явитись у судове засідання, оскільки перебуватиме у відрядженні.

14.05.2019 відповідачем-2 до суду подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, оскільки на думку відповідача-2 позовна заява підписана не уповноваженою на те особою. Відповідач-2 зазначає, що договір про надання правової допомоги адвоката № Ю-17/6 від 01.08.2017 підписана від імені позивача нібито директором Гораєвським Л.Ю. 01.08.2017, проте копія наказу про призначення директором останнього датована 18.01.2019. Крім того, зазначає, що цей договір датований 01.08.2017, тобто до набрання чинності Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 і майже за півтора роки до подачі позову. З ордеру вбачається, що органом у якому надається правова допомога зазначено Північно-західний апеляційний господарський суд, що свідчить про обмеження прав адвоката Василюка М.М. та не є належним доказом підтвердження повноважень останнього на підписання та подання до господарського суду міста Києва позову від імені ТОВ «Гор. Інвест Агро».

В підготовчому засіданні 14.05.2019 відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 23.05.2019.

22.05.2019 позивачем до суду подано заперечення щодо клопотання про залишення позову без розгляду.

В підготовчому засіданні 23.05.2019 відповідачем-2 подано клопотання про оголошення в засіданні суду перерви; про зобов`язання позивача подати суду та сторонам у справі відповідь на відзив на позовну заяву; про зобов`язання позивача надити письмове підтвердження щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; про зобов`язання позивача надати для огляду усі оригінали доданих до позовної заяви документів.

В підготовчому засіданні 23.05.2019 відповідачем-2 подано додаткові пояснення до відзиву, в яких зазначає наступне. Акт приймання-передачі документації не підписаний позивачем, що підтверджується позивачем. В акті не міститься ідентифікуючих ознак документів, що ніби то були передані новому кредитору, а саме зазначено »п. 2 договір №___від___2016р., п. 3 договір про надання послуг №__від_____2018р.». Що стосується договору ваід 15.07.2016 та видаткової накладної від 18.07.2016 зазначає, що дійсно між позивачем та відповідачем-2 було укладено такий договір за яким відповідач-2 купив у позивача товар за ціною 79.500,00 грн. Виконання обох сторін даного договору підтверджується договором, видатковою накладною № 6 від 18.07.2016, платіжними дорученнями № 223 від 04.08.2016 та № 234 від 10.08.2016. Отже, право вимоги за договором від 15.07.2016 та видатковою накладною від 18.07.2016 ніяк не могло бути передано, оскільки договір належним чином виконаний та припинив свою дію.

В підготовчому засіданні 23.05.2019 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, про відмову в задоволенні клопотання відповідача-2 про зобов`язання позивача подати суду та сторонам у справі відповідь на відзив на позовну заяву, з огляду на те, що у відповідності до ст. 184 Господарського процесуального кодексу України вчинення відповідної дії є правом, а не обов`язком позивача.

В підготовчому засіданні 23.05.2019 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст. 226 Господарського процесуального кодексу України про відмову в задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з огляду на наступне

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Подана у даній справі позовна заява підписана адвокатом Василюк М.М., в підтвердження повноважень якого подано договір про надання правової допомоги адвокатом № Ю-17/6 від 01.08.2017, ордер серії КС № 543507 від 11.03.2019, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 4097/10 від 24.09.2009, витяг з Єдиного реєстру адвокатів України серія АІ № 000820.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 21.05.2019 станом на 01.08.2018 в реєстрі значиться, що керівником ТОВ «Гор.Інвест Агро» є Гораєвський Леонід Юліксович.

Те, що договір про надання правової допомоги адвокатом № Ю-17/6 від 01.08.2017 укладено до набрання чинності Господарського процесуального кодексу України в новій редакції та за півтори роки до подачі позовної заяви не свідчить про неправомірність укладення такого договору.

З доданого до позовної заяви ордеру серії КС № 543507 від 11.03.2019 вбачається, що він виданий на представництво інтересів в Господарському суді міста Києва, а отже не відповідають дійсності посилання відповідача на те, що доданий до позовної заяви ордер виданий на представництво інтересів в Північно-західному апеляційному господарському суді.

В підготовчому засіданні 23.05.2019 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, про відмову в задоволенні клопотання відповідача-2 про оголошення перерви в підготовчому засіданні, з огляду на відсутність підстав визначених ч. 5 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України для вчинення відповідної процесуальної дії.

В підготовчому засіданні 23.05.2019 судом зобов`язано позивача надати суду для огляду оригінали документів, копії яких додано до позовної заяви, при розгляді справи по суті.

В підготовчому засіданні 23.05.2019 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст.ст. 182, 185 Господарського процесуального кодексу України, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 06.06.2019.

06.06.2019 позивачем до суду подано клопотання про долучення доказів.

В підготовчому засіданні 06.06.2019 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, про поновлення позивачу пропущеного строку для подачі додаткових доказів.

Позивач в судовому засіданні 06.06.2019 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач-1 в судове засідання 06.06.2019 не з`явився.

Відповідач-2 в судовому засіданні 06.06.2019 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 06.06.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників учасників справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

31.08.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гор.Інвест Агро» (далі - первісний кредитор, позивач), Фізичною особою - підприємцем Гораєвський Ігор Леонідович (далі - новий кредитор, відповідач-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Волинська аграрна компанія» (далі - боржника, відповідач-2) укладено договір про відступлення права вимоги № 2 (далі - договір).

Спір виник в зв`язку з тим, що на думку позивача договір укладений з боку позивача з перевищенням повноважень, що визначені статутом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Положеннями частини 7 статті 179 Господарського кодексу України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, встановлених Господарським кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 180 Господарського кодексу України договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 3 статті 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до п. 1.1 договору первісний кредитор відступає, а новий кредитор повністю приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредитору, і стає кредитором за договором від 15.07.2016, договором №___від_______2016р., договором про надання послуг №____від_____2018р. (далі - основні договори), укладеними між первісним кредитором та боржником.

Згідно з п. 1.2 договору новий кредитор повністю одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за основними договорами у сумі 1.691.700,00 грн.

Відповідно до п. 1.3 договору право вимоги первісного кредитора до боржника на суму 1.691.700,00 грн за основним договором підтверджується видатковою накладною № 6 від 18.07.2016 на суму 330.000,00 грн, видатковою накладною № 4 від 26.08.2016 на суму 379.920,00 грн. та актом виконаних робіт № ГА-0000004 від 17.08.2018 на суму 1.072.000,00 грн, які є невід`ємною частиною цього договору і передаються первісним кредитором новому кредитору в момент підписання сторонами цього договору.

Згідно з п. 2.1 договору підписанням цього договору сторони підтверджують передачу первісним кредитором новому кредитору всіх оригіналів документів на підтвердження права вимоги за основними договорами.

В матеріалах наявний акт приймання-передачі документів від 31.08.2018 відповідно до якого позивач передає, а відповідач-1 приймає наступні документи:

1. Договір від 15.07.2016;

2. Договір №____від__________2016р.;

3. Договір про надання послуг №____від ______2018р.;

4. Видаткова накладна №___від 18.07.2016;

5. Видаткова накладна № 4 від 26.08.2016;

6. Акт виконаних робіт № ГА-0000004 від 17.08.2018.

Проте, з боку позивача вказаний акт лише скріплений печаткою та не підписаний будь-якою іншою уповноваженою особою позивача або особою, яка зазначена в реквізитах - Гол.Бух. ____________ Краснобока Л.М.

Позивачем поданий лист, підписаний Гол.бух. Краснобока Л.М., в якому остання зазначає, що згідно договору про відступлення права вимоги № 2 від 14.08.2018 ТОВ «Гор.Інвест Агро» передало оригінали документів ФОП Гораєвський І.Л. 27.11.2018, а саме:

1. Договір купівлі-продажу від 15.07.20

2. Накладна № 6 від 18.07.2016 - 330.000,00 на сепаратор

3. Накладна № 8 від 26.08.2016 - 380.000,00 пшениця 6 кл.

4. Форвардний договір від 27.04.2008

5. Договір про надання послуг від 30.07.2

6. Накладна № 3 від 05.07.2018 - 200.000,00

7. Накладна № 6 від 15.08.2018 - 202.800,00

8. Накладна на повернення покупцю № 1 від 15.08.2018 насіння пшениці - 202.800,00

9. Акт виконаних робіт № 4 від 17.08.2018 сприскування кукурудзи - 1.072.000,00 по ТОВ «Волинська аграрна компанія».

Даний лист не підписаний та не скріплений печатками позивача та відповідача-1, в ньому відсутнє посилання на спірний договір, що датований 31.08.2018, а отже не є належним доказом в підтвердження передачі позивачем відповідачу-1 вказаних документів за спірним договором.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Частиною 1 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріали справи містять копію договору купівлі-продажу від 15.07.2016, що укладений між позивачем (як продавцем) та відповідачем-2 (як покупцем), предметом якого сепаратор вібровідцентрований зерновий самопередвижного типу БЦС-25 б/у (товар) вартістю 79.500,00 грн.

Згідно накладної № 6 від 18.07.2016 позивач передав, а відповідач-2 прийняв визначений договором товар вартістю 79.500,00 грн.

Відповідно до платіжних доручень № 223 від 04.08.2016 та № 234 від 10.08.2016 відповідач-2 розрахувався з позивачем за переданий товар в повному обсязі.

Отже, право вимоги за договором від 15.07.2016 не могло передаватись оскільки зобов`язання за вказаним договором виконано в повному обсязі.

Приписи ст. 517 Цивільного кодексу України передбачають, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відтак, законодавцем визначено, що при укладенні договору відступлення права вимоги, окрім загальних істотних умов, що притаманні будь-якому правочину, сторони зобов`язані визначити особливі умови, що характеризують саме договір відступлення права вимоги, а саме:

- які документи, що підтверджують право вимоги, передаються первісним кредитором новому;

- боржника, до якого пред`являється право вимоги;

- договір, з якого випливає право вимоги;

- підстави виникнення права вимоги у первісного кредитора;

- ознаки, що індивідуалізують право вимоги.

Стаття 638 Цивільного кодексу України чітко зазначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору - умов про предмет договору, умов, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усіх тих умов, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до частини восьмої статті 181 Господарського кодексу України, у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Згідно п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин, який не вчинено не може бути визнаний недійсним. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним.

Відповідно до п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29,05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено).

Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним.

Сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його неукладення, а не про недійсність.

Судом встановлено, що сторонами в оспорюваному правочині не визначено предмет договору (правочини, за якими відступається право вимоги, між ким вони укладені) та ціну (вартість переданої вимоги).

За відсутності документального підтвердження факту виконання спірного договору також відсутні підстави для висновків про укладення цього договору.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що договір № 2 від 31.08.2018 є неукладеним, а тому позовні вимоги про визнання цього договору недійсним задоволенню не підлягають.

Оскільки вимога про повернення бухгалтерських документів є похідною від вимоги про визнання недійсним договору, враховуючи відсутність доказів перебування документів у відповідача-1, позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести обставини на підставі яких він звернувся до суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Гор.Інвест Агро» необґрунтовані та задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 21.06.2019.

Суддя В.В.Сівакова