ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2019 р. Справа№ 910/1053/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2019

у справі № 910/1053/19 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемтранс»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 34 070,44 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача збитків у розмірі 34 070,44 грн., пов`язаних з розукомплектуванням під час перевезення відповідачем вагонів позивача № 62243605, № 56531106, № 56918527, № 52570447та № 53419628.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.04.2019 у справі № 910/1053/19 позов задоволено повністю.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що:

- під час курсування спірних вагонів було виявлено їх розукомплектування, внаслідок якого позивачем понесено збитки по встановленню деталей на розукомплектовані вагони в сумі 34 070,44 грн.;

- суду не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що розукомплектування вантажних вагонів сталося не з вини відповідача перевізника, а відтак, саме відповідач як перевізник має нести відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу.

Не погоджуючись з рішенням, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2019 у справі № 910/1053/19 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

У апеляційній скарзі апелянт послався на те, що:

- зі змісту спірних накладних слідує, що позивач не є а ні вантажовідправником, а ні вантажоодержувачем, і якщо врахувати, що порожні приватні власні вагони мають статус вантажу, позивач не є стороною по укладеному договору (накладній) на перевезення вантажу та не має права від свого імені заявляти позов залізниці з приводу пошкодження вантажу - порожніх приватних вагонів;

- судом першої інстанції безпідставно визначено необхідність складення комерційних актів по фактам розукомплектування спірних вагонів, оскільки комерційний акт складається у випадку розкрадання саме вантажу, а не рухомого складу (вагонів);

- розобладнання вагонів власності позивача сталося внаслідок крадіжки гальмівного обладнання сторонніми особами, проте з боку позивача не було здійснено жодних заходів щодо співпраці з правоохоронними органами;

- висновки суду першої інстанції про необхідність покладення відповідальності за завдання матеріальної шкоди позивачу на залізницю суперечать фактичним обставинам справи та вказують на застосування судом положень ст.ст. 1166 та 1187 ЦК України, які не мають застосовуватись до спірних правовідносин. Так, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що спірні пошкодження вагонів були виявлені саме відповідачем під час виконання умов укладеного з позивачем договору на технічне обслуговування з відчепленням порожніх вагонів № ПР/В-18129/НЮдч від 01.02.2018, за умовами якого не передбачено відшкодування відповідачем позивачу вартості проведення ремонту вагонів.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2019, справа № 910/1053/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.

21.05.2018 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надішли заперечення на апеляційну скаргу, в яких позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з посиланням на те, що правова оцінка, яку суд першої інстанції дав обставинам справи, не суперечить вимогам матеріального та процесуального права, і прийняте судом першої інстанції рішення відповідає нормам чинного законодавства, а вимоги відповідача, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

При дослідженні матеріалів справи та апеляційної скарги колегією суддів встановлено, що подана заявником апеляційна скарга не відповідає вимогами ст. 258 ГПК України, яка встановлює вимоги до форми і змісту апеляційної скарги, оскільки заявником до апеляційної скарги не додано доказів сплати судового збору, з огляду на що ухвалою від 23.05.2019 апеляційну скаргу залишено без руху, апелянту надано час для усунення недоліків, а саме подання до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали доказів про сплату судового збору в сумі 2 881,50 грн.

- апелянту роз`яснено, що:

31.05.2018 від апелянта через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано платіжне доручення № 1793955 від 26.04.2019 про сплату судового збору в сумі 2 881,50 грн.

Ухвалою від 03.06.2019 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.:

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2019 у справі № 910/1053/19;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 18.06.2019;

- роз`яснено учасникам процесу, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- учасників процесу повідомлено про те, що апеляційна скаргу буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Станом на 19.06.2019 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді справи № 910/1053/19 колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 192 100 грн., і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

За правилом ч. 2 ст. 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2019 у справі № 910/1053/19 відкрито 03.06.2019, розгляд справи в суді апеляційної інстанції розпочався, з урахуванням вихідних та святкових днів, з 19.06.2019, апеляційна скарга має бути розглянута по 02.08.2019 включно.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

Протягом серпня 2018 року відповідач здійснював перевезення належних позивачу залізних вагонів:

- № 62243605 зі станції відправлення Роя (код станції 481001) до станції Миколаївка-Донецька (код станції 455204);

- № 56531106 зі станції відправлення Асланово (код станції 485002) до станції Миколаївка-Донецька (код станції 455204);

- № 56918527 зі станції відправлення Асланово (код станції 485002) до станції Миколаївка-Донецька (код станції 455204);

- № 52570447 зі станції відправлення Велико-Анандоль (код станції 486306) до станції Ароматна (код станції 454606);

- № 53419628 зі станції відправлення Велико-Анандоль (код станції 486306) до станції Ароматна (код станції 454606),

що підтверджується залізничними накладними № 51095503, № 52066073, № 50864909 та № 50864974 копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 47, 59, 75, 81 т. 1).

У графі «Найменування вантажу» вказаних накладних зазначено - «вагони залізничні, що перевозяться на своїх осях, не зазначені в алфавіті. Оренда ТОВ «Лемтранс», оператор ТОВ «Лемтранс».

Під час курсування указаних вагонів на станціях Миколаївка-Донецька та Ароматна було виявлено пошкодження (розукомплектування) вагонів, а саме відсутні головні та магістральні частини повітророзподільників, двухкамерний резервуар, затяжка горизонталь.

Факт і характер пошкодження вагонів №№ 62243605, № 56531106, № 56918527, № 52570447, № 53419628 підтверджується відповідними актами про пошкодження форми ВУ-25М, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 48, 60, 64, 76,82 т. 1)

Листами № 4793/ДВ від 16.10.2018, № 3867/ДВ від 13.08.2018 (а.с. 53, 70 т. 1) позивач звернувся до начальників станції Миколаївка-Донецька та Ароматна структурного підрозділу «Дніпровська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» з заявами, в яких просив оформити комерційні акти форми ГУ-22 та надати по одному примірнику позивачу.

Листом № 91 від 28.08.2018 (а.с. 72 т. 1) станція Ароматна структурного підрозділу «Дніпровська дирекції залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» відмовила позивачу у складенні комерційних актів, а станція Миколаївка-Донецька структурного підрозділу «Дніпровська дирекції залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на вказані листи не відповіла.

У апеляційній скарзі відповідач фактично визнав те, що відповідні акти ним складені не були.

Розукомплектовані вагоні були направлені на технічне обслуговування, що оформлено відповідними повідомленнями про ремонт або технічне обслуговування за формою ВУ-23М (а.с. 49, 61, 66, 77, 83 т. 1).

Для проведення ремонту пошкоджених вагонів на підставі укладених: з Товариством з додатковою відповідальністю «Попаснянський ВРЗ» договору поставки № 710/16 від 01.11.2016, з Товариством з обмеженою відповідальністю «АВ метал груп» договору поставки № 410/11 від 17.06.2011, з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Лік-Рті» договору поставки № 558/14 від 11.12.2014 позивач придбав: 5 шт. головних частин повітророзподільника, 1 шт. магістральних частин повітророзподільника, 1 шт. затяжка горизонтальних важелів, 1 шт. валик 36х75, 1,00 кг болтів 12х35, 0,34 кг гайок М12 ГОСТ 5915:2008, 5 шт. прокладок 270.326 - всього на загальну суму 33 028,08 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями вказаних договорів поставки, специфікацій до них, рахунків на оплату та платіжних доручень (а.с. 110-141 т.1) та складеним позивачем розрахунком вартості використаних деталей ТОВ «Лемтранс» (а.с. 109 т. 1).

Придбані позивачем запасні частини були передані Експлуатаційному вагонному депо «Нижньодніпровськ-Вузол» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Виконання робіт щодо встановлення придбаних деталей на розкомплектовані вагони здійснено у структурному підрозділі «Експлуатаційному вагонному депо «Нижньодніпровськ-Вузол» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на підставі укладеного позивачем з відповідачем договору на технічне обслуговування з відчепленням порожніх вагонів № ПР/В-18129/НЮдч від 01.02.2018 (а.с.87-97 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються підписаним позивачем та Експлуатаційним вагонним депо «Нижньодніпровськ-Вузол» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» Актом використання запчастин, наданих ТОВ «Лемтранс» для технічного обслуговування полувагонів власності та оренди ТОВ «Лемтранс» згідно з договором № ПР/В-18129/НЮдч від 01.02.2018, копія якого (акту) наявна в матеріалах справи (а.с. 98-100 т. 1), який сторони склали в тому, що на вагони згідно з переліком, наведеним у вказаному акті (в тому числі на спірні вагони - примітка суду), поставлені запчастини та матеріали, а також актами № 474/255 від 31.10.2018 та № 477/255 від 30.09.2018 виконаних (у тому числі на спірних вагонах - примітка суду) робіт за договором № ПР/В-18129/НЮдч від 01.02.2018 (а.с. 101, 104).

На підставі виставлених рахунків 474/255 від 31.10.2018 та № 477/255 від 30.09.2018 (а.с. 102, 105 т. 1) позивач платіжними дорученнями № 9980 від 21.12.2018 та № 8333 від 24.10.2018 (а.с. 103, 106 т. 1) сплатив одержувачам: «Регіон.філія «Придніпр.залізн. ПАТ УЗ» та «СП «Служба ваг.хоз`РФ Придн. Зал. ПАО УЗ» 12 493,39 грн., з яких, як слідує з вищезгаданих актів, 1 042,36 грн. становлять вартість робіт виконаних на спірних вагонах.

З огляду на понесення вищевказаних витрат, позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просив стягнути з відповідача збитки в розмірі 34 070,44 грн., з яких 33 028,08 грн. становить вартість придбаних деталей, а 1 042,36 грн. - вартість технічного обслуговування.

У обґрунтування позовних вимог позивач послався на норми Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про залізничний транспорт» та положення Статуту залізниць України, згідно з якими залізниця несе відповідальність за збереження вантажу під час перевезення, відшкодовує збитки за незбереження вантажу, а також несе матеріальну відповідальність за пошкодження вагонів.

Суд першої інстанції позовні вимоги позивача задовольнив у повному обсязі, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Питання, пов`язані з перевезенням вантажів, в тому числі залізничним транспортом, регулюються статтями 908-928 ЦК України, статтями 306-315 ГК України.

Згідно з ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За приписами ч. 3 ст. 909 ЦК України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

За правилами ст. 908 ЦК України та ст. 306 ГК України, загальні умови перевезення вантажів визначаються цими кодексами, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються у встановленому порядку.

За правилами ст. 908 ЦК України та ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами та правилами.

Відповідно до пункту 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі - Статут залізниці), накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Отже, накладна в розумінні Статуту залізниць є договором перевезення вантажу.

Згідно з п 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 № 138) та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 863/5084 (далі - Правила оформлення перевізних документів), на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. Накладна згідно з цими Правилами може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (ЕЦП). Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Тобто накладна як договір перевезення вантажу оформлюється на кожне відправлення як вантажу, так і порожніх власних вагонів.

Відповідно до п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082, договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставлення календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній.

Як слідує зі змісту вищезгаданих залізничних накладних № 51095503, № 52066073, № 50864909 та № 50864974, у графі 55 кожної з них міститься відмітка про накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці - прийомоздавачем, яким підтверджується правильність внесених до накладної відомостей.

Отже, сторонами у встановлений законом спосіб укладено договори перевезення вантажу щодо спірних вагонів.

Згідно з п. 1.5 Правил оформлення перевізних документів, перевезення власних (орендованих) вагонів у завантаженому та порожньому стані оформлюються перевізними документами, в яких у графі 20 «Найменування вантажу» відправником зазначається: «Порожній власний (орендований) вагон. З-під ... (найменування вантажу). Власник (орендар) (найменування власника, оператора, орендаря). Направляється до пункту навантаження (в ремонт тощо)».

Відповідно до п. 4.14 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України № 17 від 29.01.2015, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.02.2015 за № 168/26613 (далі - Правила експлуатації власних вантажних вагонів), перевезення власних вантажних вагонів із заводськими номерами (від вагонобудівного підприємства до покупця, на утилізацію тощо) здійснюється за погодженням із відправником і залізницею як «вантаж на своїх осях».

Порядок та розмір нарахування плати за перевезення власних приватних порожніх вагонів визначається за тарифною схемою відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги (Тарифне керівництво № 1), затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 26.03.2009 № 317, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356.

У графі 34 кожної накладної, оформленої на спірні вагони, зазначені відомості щодо сплаченої позивачем відповідачу плати за перевезення.

Отже, спірні вагони перевозились відповідачем за договором перевезення вантажу зі сплатою перевізної плати.

Президією Вищого господарського суду України в роз`ясненнях від 29.05.2002 № 04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» в п. 1.6. вказано, що порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус «вантажу», які залізниця зобов`язана доставити на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має щодо залізниці права та обов`язки, передбачені Статутом залізниць України, зокрема, право у разі втрати частини вагонів із групи, оформленої одним перевізним документом, - витребувати у залізниці складання комерційного та інших актів та заявити вимоги про відшкодування збитків у встановлених Статутом розмірах; право заявити до залізниці вимогу про сплату штрафу за прострочення в доставці вантажу; а також обов`язок отримати їх від залізниці, а у разі несвоєчасного приймання вагонів від залізниці - сплатити плату за користування вагонами, які знаходяться на коліях залізниці, та збір за зберігання у розмірах, встановлених Тарифним керівництвом № 1, а також інші права та обов`язки, які має одержувач відносно вантажу, що прибув на його адресу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 23.03.2017 № 904/4195/16, від 17.01.2017 № 904/3013/16.

Отже, власні (приватні) порожні вагони, які перевозяться залізницею за перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають правовий статус «вантажу».

Згідно з п. 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п. 4.1 вказаних Правил випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження невідповідності технічного стану спірних вагонів при прийнятті їх відповідачем до перевезення, проте під час їх перевезення було встановлено їх розукомплектування.

Відповідно до пункту 2 Правил складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855 (далі - Правила складання актів), акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно зі ст. 124 Статуту залізниць.

Як встановлено судом, у зв`язку з пошкодженням спірних вагонів у встановленому законом порядку були оформлені акти про пошкодження вагона форми ВУ-25М.

Відповідно до пункту 2 Правил складання актів, комерційні акти складаються для засвідчення, в тому числі, псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу.

Відповідно до пункту 8 Правил складання актів, комерційні акти складаються у трьох примірниках на бланках установленої форми і заповнюються на друкарській машинці або чорнилами чітко, без будь-яких виправлень. На кожному акті проставляється штемпель станції. Другий примірник акта видається одержувачу на його вимогу.

Оскільки порожні приватні вагони мають статус «вантажу», відповідно до пункту 2 Правил складання актів повинен бути складений комерційний акт у зв`язку з пошкодженням вантажу (вагону).

Однак, відповідач, прийнявши вагони до перевезення без заперечень, після виявлення їх пошкодження відмовив позивачу у оформленні комерційних актів.

Пунктом 20 Правил користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458, встановлено, що пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про залізничний транспорт» перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Статтею 110 Статуту залізниць встановлено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажів іншому підприємству.

Всупереч вимог чинного законодавства, відповідач не забезпечив схоронності (збереження) вагонів під час їх курсування залізничними коліями, внаслідок чого завдано збитків майну позивача.

Статтею 114 Статуту залізниць передбачено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Стаття 224 ГК України зобов`язує учасника господарських відносин, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Статтею 225 ГК України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Зі змісту вказаних правових норм випливає, що підставою виникнення цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення збитків є наявність збитків, протиправність дій особи, яка завдала збитків, причинно-наслідковий зв`язок між ними та наявність вини особи, яка завдала збитків.

Обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками, тобто всіх складових правопорушення, покладається на позивача.

Як слідує з наявних у матеріалах справи документальних доказів, протиправність поведінки відповідача полягає у бездіяльності та незабезпеченні збереження належних позивачу вагонів, чим порушено наведені положення Статуту залізниць та Закону України «Про залізничний транспорт», внаслідок чого вагони були розукомплектовані і позивачу завдані збитки в розмірі вартості їх ремонту та придбаних позивачем для цілей ремонту запасних частин.

Між протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками існує прямий причинно-наслідковий зв`язок, також матеріали справи не містять доказів того, що розукомплектування вантажних вагонів сталося не з вини відповідача, який взяв на себе відповідальність за збереження прийнятих до перевезення вагонів позивача, але не зберіг майно позивача.

Отже, оскільки позивачем доведено наявність в діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, а відповідачем не доведено відсутності його вини, позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Викладені вище обставини спростовують всі доводи апеляційної скарги.

При цьому колегія суддів зауважує відповідачеві на тому, що у правовідносинах, пов`язаних з відшкодуванням позивачеві шкоди, відповідач виступає саме як перевізник, і те, що пошкодження спірних вагонів було відповідачем виявлено під час дії іншого укладеного ним з позивачем договору, а саме вищезгаданого договору на технічне обслуговування з відчепленням порожніх вагонів № ПР/В-18129/НЮдч від 01.02.2018, не звільняє відповідача як перевізника відшкодувати завдані перевезенням збитки.

Також не може бути підставою для звільнення відповідача від вказаного обв`язку і те, що, як стверджує відповідач в апеляційній скарзі, з боку позивача не було здійснено жодних заходів щодо співпраці з правоохоронними органами щодо спірних крадіжок обладнання.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача збитків в сумі 34 070,44 грн., пов`язаних з розукомплектуванням під час перевезення відповідачем вагонів позивача № 62243605, № 56531106, № 56918527, № 52570447та № 53419628.

Посилання відповідача на те, що позивач не має права від свого імені заявляти позов залізниці з приводу пошкодження вантажу - порожніх приватних вагонів, оскільки він не є а ні що вантажовідправником, а ні вантажоодержувачем щодо спірних вагонів, колегією суддів до уваги не приймаються з тих підстиав, що зі змісту накладних слідує, що спірні вагони перебувають в оренді у позивача і саме він є платником за надані залізницею послуги з їх перевезення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2019 у справі № 910/1053/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати за подачу апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2019 у справі № 910/1053/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2019 у справі № 910/1053/19 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/2103/19.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк