ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2019 Справа № 914/810/19

За позовом: Приватного акціонерного товариства Дружківський завод металевих виробів, м. Дружківка, Донецька область

до відповідача: Акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Стрийського вагоноремонтного заводу акціонерного товариства Українська залізниця, м. Стрий, Львівська область

про стягнення 1 978 811, 19 грн

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Чорної І.Б.

Представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Плесканка О. В. - представник.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшов позов Приватного акціонерного товариства Дружківський завод металевих виробів до Акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Стрийського вагоноремонтного заводу акціонерного товариства Українська залізниця про стягнення 1 978 811, 19 грн.

Ухвалою суду від 02.05.2019 було відкрито провадження у справі № 914/810/19 за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 03.06.2019.

Представник позивача у судове засідання 03.06.2019 не з`явився, через канцелярію суду подав відповідь на відзив відповідача та заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Представник відповідача 03.06.2019 з`явився, через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 03.06.2019 підготовче засідання відкладено на 12.06.2019.

Представник позивача у судове засідання 12.06.2019 не з`явився, відповідно до раніше поданої відповіді на відзив та заяви про розгляд справи за відсутності позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання 12.06.2019 з`явився, позовні вимоги не заперечив, просить зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій на 50 %. Крім того, через канцелярію суду подав клопотання про завершення підготовчого судового засідання та розгляд справи по суті.

Враховуючи заявлене відповідачем клопотання про розгляд справи по суті та заяву позивача про розгляд справи за його відсутності, на підставі положень ч. 6 ст. 183 ГПК України, суд дійшов висновку розглянути справу по суті. Відтак, в судовому засіданні 12.06.2019 суд оголосив вступну та резолютивну частину судового рішення у справі.

Позиція позивача.

Приватне акціонерне товариство Дружківський завод металевих виробів звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Стрийського вагоноремонтного заводу акціонерного товариства Українська залізниця про стягнення 1 978 811, 19 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на укладений між сторонами договір поставки від 04.12.2018 № СВРЗ-03-22-18-193/Ю разом із додатковою угодою № 1 до нього (надалі - договір), за умовами якого він зобов`язався протягом 2018 року поставити відповідачу товари (кріпильні деталі болти, гайки), зазначені в специфікації № 1 (друга редакція) (додаток №1) до даного договору, що є невід`ємною частиною договору, а відповідач - прийняти і оплатити такі товари згідно умов договору.

Згідно з п. 5.1. договору, строк (термін) поставки (передачі) товарів протягом 7 днів від дня подання заявки відповідачем.

На виконання умов укладеного між сторонами договору, на підставі заявки відповідача від 17.12.2018 № 2767, позивач відвантажив відповідачу товар згідно видаткової накладної від 18.12.2018 № 3396 на суму 1 013 181, 38 та видаткової накладної від 18.12.2018 № 3397 на суму 813 443, 92 грн (які підписані сторонами), виставив відповідачу відповідні рахунки на оплату поставленого товару та зареєстрував податкові накладні від 18.12.2018 № 136 та № 139 на вказані поставки товару.

Згідно з п. 4.2. договору, відповідач здійснює оплату поставленого товару протягом 10 (десяти) банківських днів з дня отримання на підставі виставленого рахунку позивачем, але не раніше реєстрації податкової накладної. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами видаткової накладної та/або акту приймання-передачі.

Як зазначає позивач, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо оплати за поставлений товар не виконав, у зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 1 826 625, 30 грн.

11.03.2019 року позивачем на адресу відповідача була направлена претензія за від 11.03.2019 № 206 з вимогою погасити заборгованість у розмірі 1 826 625,30 грн та сплатити за період прострочення оплати пеню в розмірі 57 447, 15 грн, 3% річних в розмірі 9 574, 52 грн та інфляційні втрати у розмірі 27 490, 71 грн, в 7-ми денний строк з моменту отримання претензії. Відповідач на вказану претензію не відповів та заборгованості не сплатив.

На підставі зазначеного, з метою захисту свого права на отримання плати за поставлений товар, позивач звернувся з цим позовом до суду та просить стягнути з відповідача основну заборгованість в розмірі 1 826 625, 30 грн, 92 578, 40 грн - пені, 44 177, 76 грн - інфляційних втрат, 15 429, 73 грн - 3 % річних.

Позиція відповідача.

Представник відповідача наявність основної заборгованості визнав, однак, у відзиві на позовну заяву не погодився із сумою нарахованої позивачем пені. Зазначив, що строк прострочення оплати товару незначний, відповідачем частково погашено заборгованість та позивачем не подано доказів настання у нього реальних збитків від прострочення відповідачем оплати, у зв`язку із чим, просить суд зменшити розмір штрафних санкцій нарахованих позивачем на 50 %.

Обставини справи встановлені судом.

Між Приватним акціонерним товариством Дружківський завод металевих виробів та Публічним акціонерним товариством Українська залізниця (яке в подальшому було перейменоване на Акціонерне товариство Українська залізниця) в особі філії Стрийського вагоноремонтного заводу було укладено договір поставки від 04.12.2018 № СВРЗ-03-22-18-193/Ю та додаткову угоду від 04.12.2018 № 1 про зміну та доповнення до нього (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник (позивач) зобов`язався протягом 2018 року поставити покупцю (відповідачу) товари (кріпильні деталі болти, гайки), зазначені в специфікації № 1 (друга редакція) (додаток № 1) до даного договору, що є невід`ємною частиною договору, а покупець - прийняти і оплатити такі товари згідно умов договору.

Відповідно до п.1.3. та п. 3.1. договору (в редакції додаткової угоди № 1), кількість товару складає: 41 280 кг і визначається у специфікації № 1 (друга редакція) (додаток №1), яка є невід`ємною частиною договору. Ціна цього договору становить 1 853 967, 36 грн, в тому числі ПДВ 20 % - 308 994, 56 грн.

У підписаній сторонами специфікації № 1 до договору (друга редакція) погоджено найменування, кількість та ціну товару що підлягає поставці. Загальна сума поставки по вказаній специфікації становить 1 853 967, 36 грн.

Відповідно до п. 5.1. договору, строк (термін) поставки (передачі) товарів встановлено протягом 7 (семи) днів від дня подання заявки відповідачем. У п. 5.2. договору сторонами визначено місце поставки (передачі) товарів - склад покупця: вул. Зубенка, 2, м. Стрий, Львівська область.

За умовами п. 5.4. договору, товар постачається за рахунок та транспортом постачальника на склад покупця.

Згідно з п. 7.3.1. договору, постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором.

Як передбачено у п. 4.2. договору, покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 10 (десяти) банківських днів з дня отримання на підставі виставленого рахунку постачальником, але не раніше реєстрації податкової накладної. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами видаткової накладної та/або акту приймання-передачі.

Відповідно до п. 12.1. договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими особами та скріплення печатками (за наявності) і діє: в частині поставок до 31.12.2018, в частині розрахунків - до повного їх виконання.

Позивач, отримавши від відповідача заявку від 17.12.2018 № 2767 на поставку товару передбаченого договором та специфікацією № 1, здійснив поставку вказаного товару відповідачу на загальну суму 1 826 625, 30 грн. Факт поставки підтверджується видатковими накладними від 18.12.2018 № 3396 на суму 1 013 181, 38 грн та від 18.12.2018 № 3397 на суму 813 443, 92 грн, підписаними уповноваженими представниками сторін без жодних зауважень щодо якості, ціни чи кількості поставленого товару та довіреністю від 13.12.2018 № 715 виданою відповідачем на отримання товару (копії накладних та довіреності містяться в матеріалах справи). Позивач виставив відповідачу рахунки-фактури від 18.12.2018 № 7698 та № 7699 на оплату поставленого товару.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 21.12.2018 та 22.12.2018 зареєстрував відповідні податкові накладні від 18.12.2018 № 136 та № 139 на вищевказані поставки товару, про що свідчать долучені до позовної заяви квитанції № 1 про реєстрацію.

Відповідач, в порушення умов укладеного між сторонами договору, за поставлений позивачем товар не оплатив, у зв`язку із чим заборгував позивачу 1 826 625, 30 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивач направив на адресу відповідача претензію від 11.03.2019 № 10-2-206 з вимогою погасити існуючу заборгованість та нараховані позивачем суми пені, 3% річних, інфляційних втрат, в 7-ми денний строк з моменту отримання претензії. Однак, відповідач вимоги претензії не виконав, що і стало причиною звернення позивача з цим позовом до суду.

Норми права та мотиви з яких виходить суд при ухваленні рішення.

У відповідності до ст. 193 ГК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст. 625 ЦК України).

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ст. 2 ГПК України, принципами господарського судочинства, є зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи. За умовами ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З огляду на вищевикладене, господарським судом були створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Враховуючи наведені обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений позивачем товар на суму 1 826 625, 30 грн є обґрунтованою, підтверджується долученими до матеріалів справи доказами та підлягає задоволенню.

Щодо стягнення пені.

Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За умовами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, правовими наслідками порушення зобов`язання є зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Частиною 1 статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно пункту п. 8.2. договору, сторони погодили, що у разі порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

На підставі зазначених у п. 8.2. договору умов, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню в розмірі 92 578, 40 грн. Як вбачається із розрахунку наведеного у позовній заяві, позивач здійснив нарахування пені по кожній видатковій накладній окремо, а саме, по видатковій накладній від 18.12.2018 № 3396 за період з 05.01.2019 по 19.04.2019 та по видатковій накладній від 18.12.2018 № 3397 за період з 10.01.2019 по 19.04.2019.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені суд встановив, що вказані нарахування проведено правильно.

Відповідач, у своєму відзиві на позовну заяву, просив суд зменшити розмір штрафних санкцій на 50 %. При цьому, відповідач просив суд врахувати незначний строк прострочення оплати товару, відсутність доказів настання у позивача реальних збитків від прострочення відповідачем оплати, а також те, що відповідач частково оплатив за поставлений товар.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Статтею 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Позивач у своїй відповіді на відзив щодо зменшення штрафних санкцій заперечив зазначивши, що відповідачем не наведено жодних фактів того, що штрафні санкції заявлені до стягнення з відповідача є надмірними порівняно зі збитками позивача, також не надано суду жодних доказів в обґрунтування підстав для запропонованого зменшення пені.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідач, подаючи клопотання про зменшення пені не послався на відповідні виняткові обставини та не довів їх наявність під час розгляду спору у даній справі. Щодо твердження відповідача про відсутність збитків у позивача, то сам факт невиконання відповідачем зобов`язання у визначений договором строк позбавляє позивача можливості використання недоотриманих грошових коштів у своїй господарській діяльності. Доводи відповідача про часткову оплату поставленого позивачем товару не підтверджені жодними доказами, а тому судом до уваги не приймаються.

Слід також зазначити, що відповідач, уклавши договір поставки, погодився на запропоновані позивачем умови, в тому числі і умову про нарахування пені.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 925/1471/16 суд зазначив, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Господарський суд, відповідно до ст. 86 ГПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі зазначеного, враховуючи значний розмір заборгованості відповідача та відсутність доказів вжиття відповідачем всіх можливих заходів для погашення вказаної заборгованості, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення суми пені, а тому нарахована позивачем пеня в розмірі 92 578, 40 грн є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача.

Щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1 зазначеної постанови Пленуму).

На підставі ст. 625 ЦК України, за час прострочення оплати товару позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 3 % річних на суму 15 429, 73 грн та інфляційні втрати в розмірі 44 177, 76 грн. Суд встановив, що вказані нарахування позивачем проведено вірно, та дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача зазначених сум.

Відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача повністю.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Стрийського вагоноремонтного заводу акціонерного товариства Українська залізниця (82400, Львівська область, м. Стрий, вул. Зубенка, 2, ) на користь Приватного акціонерного товариства Дружківський завод металевих виробів (84205, Донецька область, м. Дружківка, вул. Соборна, 3, ) суму в розмірі 2 008 493, 36 грн, з яких:

- 1 826 625,30 грн - основного боргу;

- 92 578, 40 грн - пені;

- 15 429, 73 грн - 3 % річних;

- 44 177, 76 грн - інфляційних втрат;

- 29 682, 17 грн - судового збору;

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 18.06.2019.

Суддя Манюк П.Т.