ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2019 р. Справа№ 927/855/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: не з`явились

від відповідача: Ільющенко С.В. - представник за довіреністю № 02.1-18/905 від 11.12.2018

від третьої особи 1: Ільющенко С.В. - представник за довіреністю № 02.1-18/905 від 06.05.2019

від інших третьої особи 2: не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека № 13»

на рішення Господарського суду Чернігівської області, ухвалене 21.01.2019, повний текст якого складений 24.01.2019,

у справі № 927/855/18 (суддя Романенко А.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека № 13»

до Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Ніжинська міська рада Чернігівської області

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Комунальне підприємство «Оренда комунального майна»

про визнання укладеною додаткової угоди та внесення змін до договору

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про:

- визнання укладеною додаткової угоди від 30.01.2018 до договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Ніжин № 13 від 18.08.2015 на приміщення за адресою: м. Ніжин, вул. Овдіївська, буд. 5, загальною площею 318,1 кв.м. в цілому з пунктом 2, в редакції, зазначеній орендарем згідно протоколу розбіжностей від 22.02.2018 до додаткової угоди;

- внесення зміни до договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Ніжин № 13 від 18.08.2015 на приміщення за адресою: м. Ніжин, вул. Овдіївська, буд. 5, загальною площею 318,1 кв.м., зазначивши в пункті 10.1. вказаного договору строк його дії до 31.12.2020.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 21.01.2019, повний текст якого складений 24.01.2019, у справі № 927/855/18 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що:

- зі змісту статей 759, 763 та 764 ЦК України, ч. 4 ст. 284, ч. 2 ст. 291 ГК України, ч. 2 ст. 17 та ч. 2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений (автоматично пролонгований) на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови відсутності заяв однієї із сторін про припинення або зміну його умов. Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця, який бажав внести зміни до договору оренди, зокрема в частині його істотних умов (терміну оренди), які не були погоджені іншою стороною - орендарем, то такий договір припиняється;

- як вбачається з матеріалів справи, листами від 15.12.2017 за № 02.1-12/2331, від 30.01.2018 за № 02.1-12/180 Виконавчий комітет Ніжинської міської ради та листами від 30.01.2018 за № 31 та від 19.02.2018 за № 61 КП «Оренда комунального майна», на якого згідно п. 7.2.6 спірного договору оренди покладено обов`язок інформувати орендаря про рішення орендодавця щодо орендованого майна, повідомляли позивача про рішення Ніжинської міської ради від 06.12.2017 за № 25-32/2017 продовжити договір оренди від 18.08.2015 за № 13 до 01.05.2018 з огляду на те, що після вказаної дати об`єкт оренди буде використовуватись власником для власних потреб, та одночасно направляли на адресу орендаря проекти додаткової угоди від 30.01.2018 про внесення змін до договору оренди від 18.08.2015 за № 13 в частині його істотних умов, зокрема, терміну його дії. Вказані листи направлялись орендарю як до закінчення терміну дії договору оренди так і у місячний строк після його закінчення, факт одержання зазначених листів позивачем не заперечується;

- відповідно до ч. 1 ст. 285 ГК України орендар має переважне право перед іншими суб`єктами господарювання а продовження строку дії договору оренди;

- за змістом ч. 1 ст. 777 ЦК України, на приписи якої посилається позивач, наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється;

- аналогічна за змістом норма закріплена ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», згідно якої після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника;

- таким чином, Законом України «Про оренду державного та комунального майна», а також положеннями ЦК України та ГК України передбачено так званий інститут переважного права, по суті колишнього орендаря перед іншими суб`єктами господарювання, на укладення нового договору оренди на нових умовах, об`єктом оренди якого буде попередньо орендоване майно. При цьому, у разі реалізації зазначеного переважного права орендаря укладатиметься новий договір оренди майна на погоджених з орендодавцем умовах;

- виходячи зі змісту частини 1 статті 638 ЦК України, частини 8 статті 181 ГК України, у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору (до яких, серед іншого, віднесено й строк договору), такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся);

- як вбачається з матеріалів справи, по закінченню строку дії спірного договору оренди, сторонами при вирішенні питання про внесення змін до зазначеного договору в частині продовження строку його дії (переукладення його на новий строк) не було досягнуто згоди відносно його істотних умов, а саме щодо терміну, на який він має бути продовжений (переукладений). Протокол розбіжностей від 22.02.2018 до додаткової угоди від 30.01.2018 до Договору, складений орендарем, який передбачав його пролонгацію до 31.12.2020, орендодавцем погоджений не був. Водночас рішенням господарського суду Чернігівської області від 07.06.2018 у справі № 927/195/18, що набуло законної сили, відмовлено в узгоджені розбіжностей по пункту 2 додаткової угоди від 30.01.2018 до договору оренди від 18.08.2015 за № 13, у редакції, запропонованій орендодавцем, а саме щодо його пролонгації до 01.05.2018;

- з наведеного слідує, що оскільки по закінченню строку дії спірного Договору сторони не досягли згоди відносно його нових умов, а саме щодо терміну, на який договір має бути продовжено, зазначений договір припинив свою дію 01.02.2018, у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено.

При цьому суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи позивача про наявність між сторонами орендних правовідносин, оскільки він відкрито користується об`єктом оренди та регулярно сплачує орендну плату, про що свідчать копії платіжних доручень (наявних в матеріалах справи), а відповідач, у свою чергу, приймає таку орендну плату і не заперечує щодо користування орендованим приміщенням, - з посиланням на те, що Виконавчий комітет Ніжинської міської ради та КП «Оренда комунального майна» звертались до позивача з відповідним повідомленнями про повернення орендованого комунального майна, до яких, у тому числі, були додані акти приймання-передачі об`єкта оренди з орендного користування, однак позивач всупереч вимогам орендодавця та балансоутримувача орендоване майно не повернув, та на те, що за час фактичного користування об`єктом оренди після припинення дії спірного договору до передачі спірного приміщення орендодавцю за актом, на позивача покладено обов`язок вносити відповідну плату, що, в тому числі, узгоджується з умовами п. 3.11. та 10.6. вказаного договору оренди.

Також суд першої інстанції не прийняв до уваги заяву відповідача про сплив позовної давності, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, в той час як у спірному випадку судом не встановлено порушення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а відтак, відсутні правові підстави для застосування позовної давності. Також суд першої інстанції зауважив відповідачу на тому, що строки, передбачені ч. 4 ст. 188 ГК України, про які зазначає відповідач, не є строком позовної давності в розумінні положень статті 256 ЦК України.

Крім того, судом першої інстанції зазначено про те, що рішенням Господарського суду Чернігівської області від 07.06.2018 у справі № 927/195/18, залишеним в силі Київським апеляційним господарським судом постановою від 14.08.2018 та Верховним Судом постановою від 13.11.2018, яким відмовлено в позові Виконавчого комітету Ніжинської міської ради до ТОВ «Аптека № 13» про узгодження розбіжностей по пункту 2 додаткової угоди від 30.01.2018 до договору оренди від 18.08.2015 за № 13, у редакції, запропонованій Виконавчим комітетом Ніжинської міської ради (тобто його пролонгації до 01.05.2018), всупереч твердженням позивача, не було узгоджено розбіжності до п. 2 додаткової угоди від 30.01.2018 до договору оренди № 13 від 18.08.2015 в частині терміну дії договору у запропонованій ТОВ «Аптека № 13» редакції (тобто пролонгації терміну дії договору оренди до 31.12.2020), оскільки зазначені вимоги не входили до предмету розгляду вищевказаної справи.

Не погоджуючись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Аптека № 13» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.01.2019 у справі № 927/855/18 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повній мірі.

У апеляційній скарзі позивач зазначив про те, що суд першої інстанції виніс оскаржуване рішення, неповно з`ясувавши всі обставини, які мають значення для справи, надав неправильну оцінку наявним в матеріалах справи доказам та неправильно застосував норми матеріального права.

У обґрунтування вказаної позиції позивач послався на те, що:

- за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 05.06.2018 по справі № 338/180/17, та висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 13.11.2018 по справі № 904/10123/17, з огляду на приписи ст.ст. 638, 640, 642 ЦК України, ст. 181 ГК України не можна вважати договір неукладеним після його повного чи часткового виконання, проте судом першої інстанції поза увагою залишено те, що пропозиція продовжити спірний договір була прийнята апелянтом шляхом підписання додаткової угоди, а з листів від 10.05.2018 № 02.1-12/1039 та № 139, направлених на адресу позивача відповідачем та третьою особою, вбачається, що останні вважали додаткову угоду укладеною, а договір продовженим до 01.05.2018;

- судом першої інстанції залишені поза увагою рахунки на оплату та акти виконаних робіт за період з лютого по травень 2018 року, які підтверджують, що відповідач та третя особа визнали факт продовження договору щонайменше до 01.05.2018, відповідно до висновків Верховного Суду викладених у постанові від 26.11.2018 по справі № 910/22172/17, підписання сторонами актів на підтвердження надання послуг оренди за договором оренди свідчить про продовження дії договору оренди;

- за змістом правової позиції Верховного Суду України, що викладена в постанові від 17.05.2047 у справі № 3-122гс17 (також відображено в постановах Верховного Суду від 18.06.2018 по справі № 908/1388/17 та від 04.09.2018 по справі № 925/1223/17), переважне право наймача на продовження орендних відносин, передбачене ст. 777 ЦК України та ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», може бути припинено лише за умови використання орендодавцем орендованого майна для власних потреб у майбутньому, про що орендодавець повинен письмово попередити орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору; сутністю переважного права є укладення договору найму на новий строк із встановленням умов за домовленістю сторін, а не його автоматичне поновлення;

- відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 28.08.2018 по справі № 920/195/18, орендодавець не має право самостійно змінювати строк оренди;

- відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 13.11.2018 по справі № 927/195/18: «Виходячи зі змісту частини 1 статті 17 Закону, Суд доходить висновку, що строк оренди в договорі оренди комунального майна може бути меншим, ніж визначений у цій нормі строк, лише за наявності про це пропозиції чи згоди орендаря, а власник позбавлений права зобов`язувати (примушувати) орендаря укладати договір оренди комунального майна на менший строк, ніж той, який визначений законом (5 років) або той, який запропонований та на який погоджується орендар. Суд наголошує, що внесення змін до договору оренди комунального майна в частині строку (терміну) оренди допускається у порядку, визначеному частиною 2 статтею 17 Закону, та з урахуванням вимог щодо терміну, визначених частиною 1 цієї статті. Отже, виходячи з положень ст. 17 Закону, у разі, якщо орендар належним чином виконував свої обов`язки за договором оренди, він має переважне право за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий строк (термін), у зв`язку із чим власник після закінчення терміну договору оренди за умови отримання від орендаря у передбачений частиною 2 статті 17 Закону строк відповідної заяви укладає з цим орендарем договір оренди комунального майна на новий строк, який може бути відмінним, ніж у договорі, строк якого закінчився, однак який не може бути меншим, ніж визначений в частині 1 цієї статті Закону (тобто не менше 5 років або не менше, ніж запропонований орендарем). Частина 3 статті 17 Закону встановлює з цього правила виняток, за яким власник вправі не укладати з орендарем (який належним чином виконував свої обов`язки за договором оренди та має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору на новий термін) договір оренди на новий термін у разі, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У цьому випадку частина 3 статті 17 Закону зобов`язує власника письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору оренди. Якщо власником не дотримано цієї вимоги Закону, однак ним у встановлені строки (частина 2 статті 17 Закону) висловлені заперечення стосовно продовження договору оренди комунального майна на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, термін дії якого закінчився, власник в той же час не вправі змушувати орендаря укласти новий договір оренди на умовах щодо його строку, який суперечить частині 1 статті 17 Закону (менший ніж 5 років або менший, ніж той, який запропонований орендарем) з тих підстав, що власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб.»;

- враховуючи зазначені вище норми матеріального права та відповідні правові позиції Верхового Суду, відсутність погодження відповідача стосовно терміну оренди, запропонованого позивачем, не може нести правових наслідків у вигляді не укладення договору оренди. Строки, на які може бути укладений договір оренди, визначені законом. В зв`язку з цим відповідач позбавлений можливості узгоджувати зі своєї сторони таку істотну умову договору, як строк оренди, оскільки цей момент безпосередньо врегульовується ч. 1 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Відповідач мав право не укладати з позивачем договір оренди лише в разі надіслання відповідного повідомлення не пізніше, ніж за три місяці до закінчення терміну договору, проте такі дії вчинені не були, що встановлено судами при розгляді справи № 927/195/17.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2019 справа № 927/855/18 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Пашкіна С.А., Мартюк А.І.

При дослідженні матеріалів справи та апеляційної скарги колегією суддів встановлено, що подана заявником апеляційна скарга не відповідає вимогами ст. 258 ГПК України, яка встановлює вимоги до форми і змісту апеляційної скарги, оскільки заявником судовий збір сплачено в розмірі, меншому за передбачений законодавством на дату звернення з цією апеляційною скаргою, з огляду на що ухвалою від 21.02.2019 апеляційну скаргу залишено без руху, апелянту надано час для усунення недоліків, а саме, подати до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали доказів про сплату судового збору в сумі 3 365,00 грн.

01.03.2019 від апелянта через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов супровідний лист, до якого додано платіжне доручення № 135 від 27.02.2019 про сплату судового збору в сумі 3 365,00 грн.

Ухвалою від 06.03.2019 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Пашкіна С.А., Мартюк А.І.:

- відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека № 13» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.01.2019 у справі № 927/855/18;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 25.03.2019;

- учасникам процесу роз`яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- призначено справу № 927/855/18 до розгляду на 03.04.2019 о 14:20;

- учасників судового процесу попереджено, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою в розгляді апеляційної скарги.

21.03.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач просив залишити рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.01.2019 у справі № 927/855/18 без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з посиланням на те, що:

- виставлення позивачу рахунків на оплату орендних платежів не є свідченням наявності орендних правовідносин, оскільки умовами спірного договору передбачено внесення плати за користування приміщенням у розмірі орендної плати після припинення дії договору;

- обставини справи, викладені Верховним Судом у постановах № 338/180/17 від 05.06.20180 № 904/10123/17 від 13.11.2018, № 910/22172/17 від 26.11.2018, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, суттєво різняться з обставинами даної справи, а відтак, висновки Верховного Суду за результатами перегляду вищезазначених справ не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції;

- посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки змісту листів від 10.05.2018 № 02.1-12/1039 та № 139, рахункам на оплату та актам виконаних робіт за період з лютого по травень 2018 року, що свідчили про визнання факту продовження договору оренди, а також висновкам Верховного Суду (постанови від 05.06.2018 № 338/180/17, від 13.11.2018 № 904/10123, від 26.11.2018 № 910/22172/17), є безпідставними та необгрунтованими;

- суттю переважного права є укладення договору найму на новий строк, а не його автоматичне поновлення;

- матеріали справи не містять доказів укладення нового договору оренди щодо спірного приміщення з іншою особою, а відтак, переважне право позивача на укладення нового договору оренди не є порушеним.

22.03.2019 до суду від третьої особи 2 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких третя особа 2 просить залишити в силі рішення суду першої інстанції з посиланням на те, що:

- третя особа 2 погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що «відмова суду в межах справи № 927/195/18 в узгоджені розбіжностей до договору оренди від 18.08.2015 за № 13 в частині терміну його дії у запропонованій орендодавцем редакції з підстав її невідповідності вимогам Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не свідчить про автоматичне погодження сторонами редакції орендаря та пролонгації Договору до 31.12.2020.»;

- та обставина, що відповідач звертався на адресу позивача з пропозицією щодо внесення змін до договору оренди в частині заміни сторони орендодавця та продовження терміну дії договору до 01.05.2018, яка залишилась неузгодженою, є доказом того, що з приводу строків користування цим комунальним майном виник спір, з зв`язку з чим відсутні підстави вважати законними ті строки оренди, які були запропоновані позивачем у своєму протоколі розбіжностей;

- третя особа 2 вважає, що на даний час позивач користується спірним майном не в силу пролонгованої дії спірного договору оренди, а в зв`язку з наявністю триваючих судових спорів.

Розпорядженням № 09.1-08/816/19 від 02.04.2019, у зв`язку перебуванням судді Пашкіної С.А., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 927/855/18.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2019 справа № 927/855/18 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Ухвалою від 02.04.2019 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І. прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека № 13» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.01.2019 у справі № 927/855/18.

03.04.2019 до суду від позивача надійшло клопотання, в якому апелянт просить долучити до матеріалів справи копії рішення Господарського суду Чернігівської області від 24.09.2018 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2019 у справі № 927/402/18.

08.04.2019 до суду від відповідача надійшли письмові заперечення проти клопотання скаржника про долучення доказів, в якому відповідач просить не приймати до уваги під час розгляду апеляційної скарги подані позивачем докази - рішення Господарського суду Чернігівської області від 24.09.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2019 у справі № 927/402/18.

Щодо вказаних судових рішень колегія суддів зазначає про те, що інформація щодо них є загальновідомою, їх тексти містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а відтак, такі документи не можна вважати додатковими доказами по справі.

Станом на 29.05.2019 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів, інших пояснень на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Третя особа 2 представників в жодне судове засідання не направила, про причини неявки суду не повідомила.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників третьої особи 2 за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представники позивача апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі, представник відповідача та третьої особи 1 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи 1, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

18.08.2015 третя особа 1 як орендодавець, третя особа 2 як балансоутримувач та позивач як орендар уклали договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Ніжин № 13 (далі Договір) (а.с. 12-16), в п. 1.1 якого погодили, що третя особа 1 та третя особа 2 передають, а позивач приймає в строкове платне користування нерухоме майно, що є об`єктом комунальної власності територіальної громади міста Ніжин (далі майно) нежитлове приміщення, загальною площею 318,1 кв.м., розміщене на першому поверсі вбудовано-прибудованого до п`ятиповерхового цегляного житлового будинку за адресою: м. Ніжин, вул. Овдіївська, 5, та перебуває в господарському віданні третьої особи 2; фактичну передачу майна здійснює третя особа 2; акт приймання-передачі підписується третьою особою 1, третьою особою 2 та позивачем.

Майно передається в оренду для розміщення аптеки на підставі п. 6 рішення 70-ї сесії Ніжинської міської ради шостого скликання від 18.08.2015 за № 23-70/2015 (п. 1.3 Договору).

Майно, що передається в оренду, належить територіальній громаді в особі Ніжинської міської ради згідно свідоцтва про право власності б/н від 17.12.2002, про що свідчить наявна в матеріалах справи Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформована 17.10.2018 за № 141556919 (а.с. 80).

Згідно з рішенням Ніжинської міської ради (17-ї сесії сьомого скликання) № 9-17/2016 від 12.10.2016 «Про орган приватизації комунального майна міста Ніжина» (а.с. 81), відповідно до ст.ст. 26, 42, 59, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 4 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», ст. 7 Закону України «Про приватизацію державного майна», міська рада вирішила визнати органом приватизації комунального майна (нежитлових об`єктів) територіальної громади міста Ніжина - Виконавчий комітет Ніжинської міської ради, що у межах своєї компетенції, зокрема, виступає орендодавцем цілісних майнових комплексів комунальних підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна (будівлі, споруди, приміщення), що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Ніжин, за рішенням Ніжинської міської ради.

За таких обставин саме Виконавчий комітет Ніжинської міської ради є належною стороною у справі, що наділений правом передавати в оренду об`єкти комунальної власності територіальної громади міста Ніжина за рішенням Ніжинської міської ради.

Згідно з п. 2.1. Договору позивач вступає в строкове платне користування майном у термін, вказаний в Договорі, але не раніше підписання сторонами цього Договору та акта приймання-передачі майна, що є невід`ємною частиною цього Договору (додаток № 1).

Відповідний акт приймання-передачі третьою особою 1, третьою особою 2 та позивачем підписано 18.05.2015 (а.с. 18).

Пунктом 10.1 Договору встановлено, що цей Договір діє з 18.08.2015 по 30.01.2018 включно.

Згідно з п. 10.3 Договору зміни і доповнення до договору допускаються за взаємної згоди сторін, розглядаються протягом двох місяців з дати їх подання до розгляду іншою стороною та оформлюються додатковою угодою до Договору.

Як передбачено п. 10.8. Договору, його чинність припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Рішенням Ніжинської міської ради (32 сесія сьомого скликання) № 25-32/2017 від 06.12.2017 «Про оренду майна комунальної власності міста Ніжина» (а.с. 28) вирішено продовжити Договір з позивачем строком до 01.05.2018 для розміщення аптеки, з попередженням про подальше звільнення приміщення в зв`язку з необхідністю використовувати зазначене майно для потреб власника.

Відповідач листами № 02.1-12/2331 від 15.12.2017 (а.с. 178) та № 02.1-12/180 від 30.01.2018 (а.с. 27) у відповідь на звернення позивача від 01.11.2017 б/н щодо продовження терміну дії Договору повідомив, що відповідна заява позивача про продовження терміну дії Договору розглядалась на засіданні 32 сесії Ніжинської міської ради 06.12.2017, відповідно до п. 1 рішення Ніжинської міської ради (32 сесія сьомого скликання) № 25-32/2017 від 06.12.2017 «Про оренду майна комунальної власності міста Ніжина» вирішено продовжити Договір з позивачем строком до 01 травня 2018 року, з попередженням про подальше звільнення приміщення, у зв`язку з необхідністю використовувати зазначене майно для потреб власника.

У вказаних листах позивачу також роз`яснено, що після закінчення строку, на який продовжено Договір, останньому необхідно вчинити дії відповідно до вимог чинного законодавства та п. 10.6 Договору (тобто звільнити орендоване приміщення та передати його балансоутримувачу за актом приймання-передачі протягом трьох робочих днів - примітка суду).

Разом з зазначеними листами позивачу направлено витяг з рішення Ніжинської міської ради (32 сесія сьомого скликання) № 25-32/2017 від 06.12.2017 «Про оренду майна комунальної власності міста Ніжина».

Факт отримання позивачем вказаних листів не заперечується та підтверджується тим, що другий з них надано самим позивачем, а на доказ направлення першого - до матеріалів справи залучено копію фіскального чеку від 15.12.2017 та опису вкладення (а.с. 179-180).

30.01.2018 третьою особою 2, яка згідно п. 7.2.6 Договору зобов`язана інформувати позивача щодо рішень орендодавця, які стосуються орендованого майна, з листом № 31 від 30.01.2018 позивачу направлено три екземпляри додаткової угоди від 30.01.2018 до Договору від 18.05.2018 для ознайомлення та підписання. Факт отримання позивачем вказаного листа та додаткових угод ним не заперечується.

З проекту додаткової угоди від 30.01.2018 до Договору слідує, що позивачу пропонувалось внести наступні зміни до Договору:

- у тексті Договору та акті приймання-передачі від 18.08.2015 слова «Ніжинська міська рада Чернігівської області» замінити на слова «Виконавчий комітет Ніжинської міської ради Чернігівської області» у відповідних відмінках, відповідно до рішення Ніжинської міської ради № 9-17/2016 від 12.10.2016 (п.1);

- на підставі п. 1 рішення Ніжинської міської ради № 25-32/2017 від 06.12.2017 «Про оренду майна комунальної власності міста Ніжина» внести зміни до п. 10.1 Договору в частині терміну його дії, продовжити його до 01.05.2018 та викласти п. 10.1. у наступній редакції: « п. 10.1 Цей Договір діє до 01.05.2018; Договір в подальшому поновленню (пролонгації, укладенню на новий строк) не підлягає в зв`язку з необхідністю використовувати нежитлові приміщення загальною площею 318,1 кв.м. розміщені з адресою: м. Ніжин, вул. Овдіївська, 5, для потреб власника» (п.2).

Третя особа 2 повторно звернулась до позивача (лист № 61 від 19.02.2018) (а.с. 30) з проханням підписати три екземпляри додаткової угоди від 30.01.2018 до Договору та повернути за зворотною адресою.

Листом від 23.02.2018 позивач направив на адресу третьої особи 2 два примірники підписаної ним додаткової угоди від 30.01.2018 до Договору разом з протоколом розбіжностей від 22.02.2018, де пропонував викласти п. 2 додаткової угоди у наступній редакції: «На підставі ч. 1 ст. 17 Закону України «Про оренду державного і комунального майна» домовились внести зміни до п. 10.1. Договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Ніжин № 13 від 18 серпня 2015 р., укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Аптека №13» на приміщення за адресою: м. Ніжин, вул. Овдіївська, 5, загальною площею 31801 кв.м. для розміщення аптеки, в частині терміну дії Договору, продовжити до 31 грудня 2020 року та викласти в наступній редакції: « 10.1 Цей договір діє до 31 грудня 2020 року».

Отже, що протокол розбіжностей від 22.02.2018 до додаткової угоди від 30.01.2018 до Договору, що складений позивачем, відповідачем не погоджено, а відтак, сторонами не було досягнуто згоди щодо терміну дії Договору, що є істотною умовою договору.

При цьому Виконавчий комітет Ніжинської міської ради звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека 13», треті особі Ніжинська міська рада Чернігівської області та Комунальне підприємство «Оренда комунального майна», в якому просив врегулювати розбіжності по п. 2 додаткової угоди від 30.01.2018 до Договору у редакції, викладеній в позовній заяві (вказана редакція відповідає редакції відповідача, яка викладена вище - примітка суду).

За результатами розгляду вказаної справи, рішенням Господарського суду Чернігівської області від 07.06.2018 у справі № 927/195/18, залишеним в силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.08.2018 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.11.2018, у позові відмовлено з посиланням на незаконність умов в запропонованій позивачем Додатковій угоді до Договору щодо строку договору оренди, на якому наполягає Позивач, з огляду на невідповідність такої умови вимогам спеціальних норм статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», за якими термін договору оренди визначається за погодженням сторін та не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

При цьому, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про помилковість посилань позивача на те, що судовими рішеннями у справі № 927/195/18 було узгоджено розбіжності до п. 2 додаткової угоди від 30.01.2018 до Договору оренди в частині терміну дії договору у запропонованій позивачем редакції (тобто пролонгації терміну дії договору оренди до 31.12.2020), оскільки зазначені вимоги не входили до предмету розгляду вказаної справи, та погоджується з судом першої інстанції щодо того, що наявними в матеріалах справи доказами, в тому числі і судовими рішеннями у справі № 927/195/18 підтверджуєтся, що на момент закінчення терміну дії Договору (31.01.2018) сторонами при вирішенні питання щодо його пролонгації не досягнуто згоди відносно однієї з істотних умов договору, а саме щодо строку, на який його має бути продовжено (терміну оренди), при цьому, розбіжності щодо зазначеної умови договору не були врегулювані за результатами розгляду зазначеної судової справи, враховуючи що запропонована орендодавцем редакція судом відхилена як така, що не відповідає чинному законодавству, а узгодження редакції орендаря не входила до предмету розгляду справи.

Отже, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що сторонами були узгоджені розбіжності до додаткової угоди від 30.01.2018 до Договору в частині п. 2, а саме терміну, на який договір оренди має бути продовжений.

З огляду на вказані обставини, позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просив:

- визнати укладеною додаткову угоди від 30.01.2018 до Договору в цілому з пунктом 2, в редакції зазначеній позивачем згідно протоколу розбіжностей від 22.02.2018 до додаткової угоди;

- внести зміни до Договору зазначивши в пункті 10.1. вказаного договору строк його дії до 31.12.2020.

Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив, з чим колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди), до яких відноситься спірний Договір, наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» відносини щодо оренди майна, що перебуває у комунальній власності, до якого відноситься спірне майно, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Частина 1 ст. 763 ЦК України встановлює, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено (ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

В п. 10.1 Договору сторонами погоджено, що Договір діє по 31.01.2018.

За приписами ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається продовженим на строк, який був раніше встановлений договором.

Строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором (ч. 4 ст. 284 ГК України).

Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлює, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Отже, зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, а умовою такого продовження є саме відсутність заяв однієї із сторін про припинення або зміну його умов.

Як встановлено вище, листами № 02.1-12/2331 від 15.12.2017 та № 02.1-12/180 від 30.01.2018 відповідач (особа, яка є орендодавцем спірного майна згідно рішення Ніжинської міської ради (17-ї сесії сьомого скликання) № 9-17/2016 від 12.10.2016 «Про орган приватизації комунального майна міста Ніжина» - примітка суду) та листами № 31 від 30.01.2018 та № 61 від 19.02.2018 третя особа 2 (яка є балансоутримувачем спірного майна та на яку згідно п. 7.2.6. Договору покладено обов`язок інформувати орендаря про рішення орендодавця щодо орендованого майна - примітка суду) повідомляли позивача про намір продовжити Договір до 01.05.2018 з огляду на те, що після вказаної дати об`єкт оренди буде використовуватись власником для власних потреб, та одночасно направляли на адресу позивача проекти додаткової угоди від 30.01.2018 про внесення змін до Договору в частині його істотних умов, зокрема, терміну його дії.

Проте, всі вказані листи позивачу направлялись виходячи з прийнятого Ніжинською міською радою (32 сесія сьомого скликання) рішення № 25-32/2017 від 06.12.2017 «Про оренду майна комунальної власності міста Ніжина» (а.с. 28), в п. 1 якого вирішено продовжити Договір з позивачем строком до 01.05.2018 для розміщення аптеки, з попередженням про подальше звільнення приміщення в зв`язку з необхідністю використовувати зазначене майно для потреб власника.

Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування»).

Водночас рішенням Господарського суду Чернігівської області від 24.09.2018, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2019, у справі № 927/402/18 пункт 1 рішення Ніжинської міської ради (32 сесії сьомого скликання) рішення № 25-32/2017 від 06.12.2017 «Про оренду майна комунальної власності міста Ніжина» визнано недійсним, а відтак, фактично відсутня підстава, на якій відповідач (особа, яка є орендодавцем спірного майна згідно рішення Ніжинської міської ради (17-ї сесії сьомого скликання) № 9-17/2016 від 12.10.2016 «Про орган приватизації комунального майна міста Ніжина» - примітка суду) та третя особа 2 (яка є балансоутримувачем спірного майна та на яку згідно п. 7.2.6. Договору покладено обов`язок інформувати орендаря про рішення орендодавця щодо орендованого майна - примітка суду) повідомляли позивача про небажання продовжити дію Договору після закінчення строку його дії та, відповідно, відсутніми вважаються й відповідні повідомлення.

За таких обставин, вимоги позивача про визнання укладеною додаткової угоди від 30.01.2018 до договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Ніжин № 13 від 18.08.2015 на приміщення за адресою: м. Ніжин, вул. Овдіївська, буд. 5, загальною площею 318,1 кв.м. в цілому з пунктом 2, в редакції, зазначеній орендарем згідно протоколу розбіжностей від 22.02.2018 до додаткової угоди задоволенню не підлягають.

При цьому колегія суддів зауважує відповідачу на тому, що строки, передбачені ч. 3 ст. 188 ГК України, про які зазначає відповідач, не є строком позовної давності в розумінні положень статті 256 ЦК України.

Отже, враховуючи відсутність заяв відповідача та третьої особи 2 про зміну умов Договору, які висловлені протягом місця після закінчення строку дії Договору, Договір автоматично продовжив свою дію на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені Договором.

З огляду на заперечення відповідача проти факту продовження дії Договору та з метою належного захисту прав позивача, колегія суддів частково задовольняє позовні вимоги в частині внесення зміни до Договору шляхом викладення його п. 10.1. в такій редакції: «Цей договір діє з 18 серпня 2015 року до 31 грудня 2020 року».

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу колегія суддів зазначає таке.

В позовній заяві позивач зазначив про те, що він поніс та очікує понести в зв`язку з розглядом справи витрати на правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн.

Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частина 1 ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Водночас за приписами ч. 2 ст. 124 ГПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Отже, за приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якими відповідно до приписів ч. 2 ст. 161 ГПК України є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, а понесення таких витрат сторона має підтвердити відповідними доказами, які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В матеріалах справи відсутні докази подання позивачем як розрахунку таких витрат разом з позовом, так і доказів понесення витрат на правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн.

За таких обставин, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн. відсутні.

Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мали місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, тому рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.01.2019 у справі № 927/855/18 підлягає скасуванню, позов задовольняється частково, задоволенню підлягають вимоги про внесення змін до укладеного між Ніжинською міською радою Чернігівської області, Комунальним підприємством «Оренда комунального майна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аптека-13» договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Ніжин № 13 від 18.08.2015 шляхом викладення п 10.1 в такій редакції: «Цей договір діє з 18 серпня 2015 року до 31 грудня 2020 року», в решті позовних вимог відмовляється.

Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, а також підстави скасування судового рішення, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека № 13» задовольняється частково.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати позивача по справі, а саме, витрати за подачу позову та витрати за подачу апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційної розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека № 13» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.01.2019 у справі № 927/855/18 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.01.2019 у справі № 927/855/18 скасувати.

3. Позов задовольнити частково.

4. Внести зміни до укладеного між Ніжинською міською радою Чернігівської області, Комунальним підприємством «Оренда комунального майна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аптека № 13» договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Ніжин № 13 від 18.08.2015 шляхом викладення п 10.1. в такій редакції: «Цей договір діє з 18 серпня 2015 року до 31 грудня 2020 року».

5. В решті позовних вимог відмовити.

6. Стягнути з Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області (16600, Чернігівська обл., м. Ніжин, пл. імені Івана Франка, 1, ідентифікаційний код 04061783) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека №13» (16600, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Овдіївська, 5, ідентифікаційний код 01980880) витрати по сплаті судового збору за подачу позову в сумі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. та витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 2 643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн.

7. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Чернігівської області.

8. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

9. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

10. Повернути до Господарського суду Чернігівської області матеріали справи № 927/855/18.

Повний текст постанови складено: 19.06.2019

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець