РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

20.06.2019Справа № 910/4791/19
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу
за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Міністерства оборони України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:
військова частина НОМЕР_1

про відшкодування шкоди в розмірі 51 194,26 грн.

Представники сторін:
не викликались.

ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулося до суду з позовною заявою про відшкодування з Міністерства оборони України шкоди в розмірі 51 194,26 грн., заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що в силу приписів статті 27 Закону України Про страхування та статті 993 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат у позивача виникло право вимоги до відповідача.

В позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 22.04.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

21.05.2019 р. до канцелярії суду відповідач подав відзив на позовну заяву, клопотання про закриття провадження у справі.

27.05.2019 р. до канцелярії суду третя особа подала заяву про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та пояснення по справі.

Суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі та в заяві третьої особи про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, у зв`язку із необґрунтованістю.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

25.11.2016 р. між приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" та товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобі (крім залізничного) № 28-0199-00270, відповідно до якого застраховано автомобіль марки Volkswagen, д.н. НОМЕР_2 .

Згідно з ч.1 статті 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Із довідки № 650016 про дорожньо-транспортну пригоду видно, що 23.05.2018 р. в Житомирській області, с. Богданівна по вул.. Ліснича, буд. 9 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Volkswagen, д.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля марки Toyota, д.н. НОМЕР_3 , що належить військовій частині НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житоморської області № 274/2708/18 від 15.06.2018 р. ОСОБА_2 визнано винною у правопорушенні, яке передбачене ст. 124 КУпАП.

Страхувальник звернувся до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до рахунку № В000022212 від 01.06.2018 р., вартість відновлювального ремонту становить 72 134,41 грн.

Страховик склав страховий акт № ДККА-61254 від 08.06.2018 р. та розрахунок до нього, відповідно до яких розмір страхового відшкодування становить 51 194,26 грн.

На виконання вимог договору страховик виплатив особі, що здійснювала ремонт автомобіля страхову виплату в розмірі 51 194,26 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 11935 від 11.06.2018 р.

Згідно статті 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до ч.1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Пункт 38.1.1. статті 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

За змістом статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Транспортний засіб марки Toyota, д.н. НОМЕР_3 , яким скоєно ДТП, що спричинило нанесення шкоди автомобілю марки Volkswagen, д.н. НОМЕР_2 , належить військовій частині НОМЕР_1 . Цивільно-правова відповідальність власника даного автомобіля не застрахована.

На підставі ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Із наказу військової частини НОМЕР_1 № 1053 від 18.12.2017 р. видно, що розподілено озброєння і техніку по підрозділах, по групах експлуатації і закріплено її за наступним особовим складом, зокрема за автомобільним зводом Toyota Land Cruiser, військовий номер НОМЕР_4 , група експлуатації транспортна, шасі № НОМЕР_5 , солдат ОСОБА_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 189 від 28.08.2017 р. солдата ОСОБА_2 зараховано до списку особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до та дорожнього листа № 675 та наряду № 143 на використання машин військової частини НОМЕР_1 на 23 травня 2018 року машина марки Toyota Land Cruiser, номер НОМЕР_4 надана у розпоряджень солдату Шевченко для проведення заняття ТСП.

Згідно ст. 326 Цивільного кодексу України управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Частинами 1 та 2 статті 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» визначено, що військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті).

Статтею 137 Господарського кодексу України, визначено що правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням.

Тобто, з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням, а на Міністерство оборони України, покладаються функції контролю за використанням майна переданого в оперативне управління.

Із реєстраційних даних по транспортному засобу Toyota Land Cruiser, номер НОМЕР_4 видно, що належить НОМЕР_1 , факт чого третьою особою у пояснення у справі не заперечувався.

З Єдиного державного реєстру підприємств та організацій видно, що Військова частина НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_6 ) є юридичною особою.

Статтею 80 Цивільного кодексу України визначено, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування Цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що військова частина НОМЕР_1 (код НОМЕР_6 ) є самостійною юридичною особою, яка є власником транспортного засобу Toyota Land Cruiser, номер НОМЕР_4 , а позивач звернувся із позовом до Міністерства оборони України, та те, що відповідно до ч. 1 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача, а позивач відповідної заяви не подав, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст. 129, ст.ст. 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
В позові приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до Міністерства оборони України відшкодування шкоди в розмірі 51 194,26 грн. відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М.Мудрий