ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2019 р. Справа№ 910/15670/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Тищенко А.І.

Іоннікової І.А.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи,

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо", м. Київ

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2019

у справі №910/15670/18 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо", м. Київ

про стягнення 46708,53 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал" (далі - позивач, ПрАТ "СК "Арсенал") до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" (далі - відповідач, ПрАТ "СК "Вусо") про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 46 708,53 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 2017/49-ТЗ від 09.06.2017, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 16.02.2018 за участю застрахованого транспортного засобу, здійснив виплату страхового відшкодування, а тому ним, відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2019 у справі №910/15670/18 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал" 46 708,53 грн. грошових коштів та 1 762,00 грн. судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд керуючись ст. ст. 12, 28, 29, 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ч. 18 ст. 9 та ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. 993 Цивільного кодексу України виходив з того, що у зв`язку з настанням страхового випадку, у відповідача виник обов`язок відшкодувати позивачу витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом автомобіля "Land Rover", д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі фактичних витрат на суму 82 673,39 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ПрАТ "СК "Вусо" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2019 скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що він є особою, на яку покладено обов`язок з відшкодування позивачеві вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, натомість у поданому позивачем розрахунку вартість матеріальної шкоди, завданої власнику застрахованого позивачем автомобіля визначена без урахування значення коефіціента фізичного зносу. Відповідач вказує на те, що ним було проведено самостійно розрахунок страхового відшкодування у розмірі 35 964,86 грн з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу у розмірі - 0,59.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/15670/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Кравчука Г.А.(доповідач у справі), суддів Тищенко А.І. та Іоннікової І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2019 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України.

Надано апелянту строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків протягом 10 (десяти) днів з моменту отримання даної ухвали та роз`яснено, що у випадку не усунення скаржником вказаних в ухвалі недоліків у встановлений судом строк, апеляційну скаргу буде повернуто.

02.04.2019 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду на виконання вимог ухвали суду від 18.03.2019 заявником усунуто недоліки апеляційної скарги та подано докази, що підтверджують сплату судового збору у розмірі 2 643,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2019 у справі № 910/15670/18 та ухвалено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Позиції учасників справи.

26.05.2019 до Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшли пояснення на апеляційну скаргу, відповідно до яких останній просив апеляційний господарський суд апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2019 залишити без змін.

Заявлені у справі клопотання учасників справи та результати їх розгляду.

Разом з апеляційною скаргою від ПрАТ "СК "Вусо" надійшло клопотання про призначення судової авто товарознавчої експертизи у даній справі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє клопотання скаржника про призначення у даній справі судової авто-товарознавчої експертизи з огляду на таке.

Відповідно до ст. 99 ГПК України експертиза у справі призначається, якщо жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Тобто, експертиза у справі проводиться в разі дійсної потреби, коли встановити відповідні обставини неможливо, а доводи сторін є суперечливими.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що матеріали даної справи містять достатньо доказів та фактичних даних для встановлення усіх обставин спірних правовідносин та вирішення спору.

Разом з тим, згідно ч.ч. 1, 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів апеляційного господарського суду також зазначає, що відповідач не був позбавлений права замовити проведення вказаної експертизи під час розгляду справи у суді першої інстанції та надати суду відповідні висновки.

Скаржник не обґрунтував в чому полягає винятковість випадку не отримання та неподання раніше доказу (висновку експертизи, як то передбачає ст.101 ГПК України), а також неможливість вчинення таких дій з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

09.06.2017 між ПрАТ "СК "Арсенал" (Страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сінтез Груп І К" (Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 2017/49-ТЗ (далі - Договір страхування).

Відповідно до п. 1.1. Договору страхування, предметом цього Договору є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом (надалі - ТЗ), що зазначені в Додатку 1 до цього Договору. Цей Договір укладено відповідно до Закону України "Про страхування", Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) ПрАТ "СК "Арсенал", що зареєстровані Нацкомфінпослуг 26.12.2013 за № 0613551 (далі - Правила) та Заяви на страхування Страхувальника.

Відповідно до п. 9.10 Договору страхування та відповідно до обраних умов, визначення розміру збитку та страхового відшкодування може здійснюватися Страховиком на підставі висновку (акту) або звіту авто-товарознавчого дослідження, рахунків, складених СТО.

Як вбачається з Додатку №1 до Договору страхування, Страховик прийняв на себе обов`язок відшкодувати збитки, що може зазнати Страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу "Land Rover", д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно п. 7 Додатку №1 до Договору страхування передбачено ремонт ТЗ на Сертифікованій СТО на вибір Страхувальника (а.с. 23).

20.09.2017 між Сторонами укладено додаткову угоду №1 до Договору страхування (а.с. 26), у якій зокрема, погоджено, що фізичний знос деталей ТЗ не враховується (п. 8 Додаткової угоди №2).

16.02.2018 по вул. Фонтанська дорога в м. Одесі, біля буд. 20/4 відбулась ДТП за участю транспортних засобів: автомобіля "Nissan Qashqai", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля "Land Rover", д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 ., що підтверджується Довідкою про ДТП №085360 від 16.02.2018, виданою Управлінням патрульної поліції в Одеській області (а.с. 41-42).

З даної довідки слідує, що ДТП сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_1 , яку постановою Київського районного суду м. Одеси від 27.03.2018 у справі №520/2275/18 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с. 43).

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "Nissan Qashqai", д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Фонтанська дорога в м. Одесі, біля буд. 20/4, в порушення п.13.1 Правил дорожнього руху, не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималася безпечного бокового інтервалу та скоїла зіткнення з автомобілем "Land Rover", д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався у попутному напрямку, під кермуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого обидва автомобіля отримали механічні пошкодження.

19.02.2018 власник транспортного засобу "Land Rover", д.н.з. НОМЕР_1 ТОВ "Синтез Груп і К" (Страхувальник) звернувся до ПрАТ "СК "Арсенал" із повідомленням про настання страхового випадку (а.с. 30-31).

26.02.2018 працівниками ПрАТ "СК "Арсенал" було проведено зовнішній огляд транспортного засобу, про що складено протокол огляду транспортного засобу від 26.02.2018 із зазначенням наявних пошкоджень (а.с. 33).

Як вбачається з рахунку-фактури № від 29.03.2018 Товариства з обмеженою відповідальністю "Віннер-Одеса", вартість відновлювального ремонту автомобіля "Land Rover", д.н.з. НОМЕР_1 склала 82 673,39 грн (а.с. 40).

Так, на підставі заяви про виплату страхового відшкодування (а.с. 45) та страхового акту № 2018/КАСКО/03 від 29.03.2018 (а.с. 47), позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 82 673,39 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №232 від 29.03.2018 (а.с. 48).

Посилаючись на те, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачеві в повному обсязі шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Спір у даній справі виник внаслідок того, що, на думку позивача, решту виплаченого ним страхового відшкодування має здійснити відповідач як особа, відповідальна за заподіяні винною в ДТП особою збитки, натомість відповідач вважає, що виплативши позивачеві 35 964,86 грн. у якості страхового відшкодування ним повністю виконано своє зобов`язання як страховика за полісом № АМ/2242755.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Ст. 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

За приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, у вказаних правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Тобто, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, виконавши свої зобов`язання перед страхувальником за договором добровільного страхування шляхом виплати страхового відшкодування, позивач набув право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1 та 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як було зазначено вище, вина ОСОБА_1 , яка керувала автомобілем "Nissan Qashqai", д.н.з. НОМЕР_2 , у вчиненні ДТП, внаслідок якого було пошкоджено автомобіль "Land Rover", д.н.з. НОМЕР_1 , підтверджується постановою Київського районного суду м. Одеси від 27.03.2018 у справі №520/2275/18.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Нормами ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За приписами п. 1.8. ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору (п. 1.7. ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно з п.п. 1.2., 3.4 Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, метою створення єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є накопичення відомостей про чинні та припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності), страхові випадки, що мали місце, транспортні засоби та їх власників для організації обміну інформацією про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та контролю за його здійсненням. Страховиками - членами МТСБУ надають до бази даних МТСБУ інформацію, зокрема про укладені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлені на бланках полісів та відомості про зміни в укладених договорах обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника транспортного "Nissan Qashqai", д.н.з. НОМЕР_2 , на момент настання страхової події була застрахована в ПрАТ "СК "Вусо" на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/02242755 (франшиза - 0, ліміт за шкоду по майну - 100 000,00 грн), що підтверджується інформацією з єдиної централізованої бази даних МТСБУ (а.с. 89).

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля "Land Rover", д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором, а до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

За приписами ч. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України (ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

В силу приписів ст.ст. 22, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у спорах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми вказаного Закону є спеціальними.

Наявними в матеріалах справи документами підтверджується факт пошкодження автомобіля "Land Rover", д.н.з. НОМЕР_1 , особою, цивільно-правова відповідальність якої на час ДТП була застрахована у відповідача; розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Land Rover", д.н.з. НОМЕР_1 та відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля у сумі 82 673,39 грн; здійснення позивачем страхового відшкодування в сумі 82 673,39 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в повному обсязі суму страхового відшкодування не виплатив, перерахувавши позивачеві лише 35 964,86 грн.

Доводи апелянта про те, що позивачем не надано доказів, які підтверджують суму заявленої ним вимоги, зокрема, звіту про оцінку майна, колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє, з огляду на таке.

Зі змісту положень п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вбачається, що під оціненою шкодою в ньому розуміється також і шкода, щодо якої страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування без проведення оцінки та експертизи пошкодженого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, страхувальник за Договором страхування не заперечував проти розміру виплаченого позивачем страхового відшкодування та порядку його виплати, що свідчить про досягнення відповідної згоди між сторонами договору.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Приписами ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлено імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжне доручення та рахунок на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, а звіт про оцінку автомобіля є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Верховним Судом України у листі "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" від 19.07.2011 роз`яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, доказом дійсної вартості ремонтних робіт є рахунок СТО, який містить перелік робіт та використаних матеріалів щодо ремонту транспортного засобу, що стосуються саме пошкодженої частини транспортного засобу.

Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

При цьому, колегія суддів в силу ч. 4. ст. 236 ГПК України враховує аналогічну правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17.

Щодо заперечень відповідача в частині визначення коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ), затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 №1335/5/1159) (надалі в тексті - Методика) значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових колісних транспортних засобів.

Згідно п. 7.39 Методики винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Колегія суддів зазначає про відсутність підстав для застосування у даному випадку коефіцієнту фізичного зносу, з огляду на те, що на момент ДТП строк експлуатації автомобіля "Land Rover", д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску (а.с. 29), не перевищував 7 років, при цьому, доказів щодо наявності, передбачених п.7.39 Методики винятків щодо застосування коефіцієнту зносу до складників автомобіля, пошкоджених вищевказаною ДТП, суду не надано.

Водночас, вирішуючи питання про суму стягнення в порядку регресу, необхідно враховувати положення п. 6 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно якого страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

З огляду на те, що згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/02242755 сторонами встановлено франшизу у розмірі 0,00 грн, а ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну - 100 000,00 грн, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що відповідач повинен був відшкодувати позивачеві суму здійсненої останнім своєму страхувальнику страхової виплати у розмірі 46 708,53 грн. (82 673,39 грн - 35 964,86 грн)

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи викладені обставини, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі є обґрунтованим, а доводи апелянта є безпідставними та такими, що не спростовують висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

За результатами перегляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються апеляційним господарським судом на ПрАТ "Страхова компанія "Вусо".

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 278, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2019 у справі № 910/15670/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2019 у справі № 910/15670/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/15670/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді А.І. Тищенко

І.А. Іоннікова