ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2019 Справа № 914/657/19

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., за участі секретаря судового засідання Зусько І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод», м.Кременчук Полтавська область

до відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Стрийський вагоноремонтний завод» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Стрий Львівська область

про стягнення 4 613 151,12 грн.

За участю представників:

від позивача: Максименко А.Ю. – представник (довіреність №40-21/6 від 14.01.2019р., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю « 1124 від 25.11.2011 р.);

від відповідача: Плесканка О.В. – представник (довіреність б/н від 18.12.2018 р.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №00617 від 14.06.2017 р.; ордер серія ЛВ №155336 від 27.05.2019 р.).

Процес.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Стрийський вагоноремонтний завод» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 4 373 550,83 грн. заборгованості, з яких 4 104 000,00 грн. основного боргу, 178 102,35 грн. пені, 29 683,28 грн. 3% річних та 61 765,20 грн. інфляційних нарахувань. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 30 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 66 053,26 грн. судового збору.

Ухвалою від 15.04.2019 р. суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, ухвалив розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 15.05.2019 р.

Ухвалу суду про відкриття провадження у справі отримано позивачем і відповідачем, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

11.05.2019 р. до канцелярії суду надійшла заява за вих.№40-21/136 від 07.05.2019 р. (вх.№1238/19), в якій позивач, користуючись своїм правом передбаченим п.2 ч.2 ст. 46 ГПК України, просить збільшити розмір позовних вимог та стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Стрийський вагоноремонтний завод» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» заборгованість у розмірі 4 526 123,82 грн., з яких 4 104 000,00 грн. основного боргу, 276 654,57 грн. пені, 46 212,16 грн. 3% річних та 99 257,09 грн. інфляційних нарахувань. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 30 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 68 351,13 грн. судового збору.

Представник позивача в підготовче засідання 15.05.2019 р. з’явився, подав до канцелярії суду заяву за вих.№125/1 від 07.05.2019 р. (вх.№19867/19), в якій повідомив суд про те, що позивач не має наміру укладати з відповідачем мирову угоду. Крім того, у вищенаведеній заяві представник позивача повідомив суд про те, що позивач додатково надасть розрахунок витрат на професійну правничу допомогу.

В судовому засіданні 15.05.2019 р. судом оглянуто оригінали додатків до позовної заяви долучених позивачем (договір, накладна та акт приймання-передачі).

Представник відповідача в підготовче засідання 15.05.2019 р. з’явився.

03.05.2019 р. представником відповідача подано до канцелярії суду відзив на позовну заяву за вих.№ЮВ-13-ЗП від 02.05.2019 р. (вх.№18099/19), з доказами надіслання 03.05.2019 р. даного відзиву на адресу позивача. У поданому відзиві представник позивача просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 50%, а також просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката до 5 000,00 грн.

Ухвалою суду від 15.05.2019 р. прийнято заяву ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» про збільшення розміру позовних вимог (вх.№1238/19 від 11.05.2019 р.) до розгляду, підготовче засідання відкладено на 04.06.2019 р.

16.05.2019 р. до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив за вих.№40-21/149 від 02.05.2019 р. (вх.№20010/19), з доказами надіслання 13.05.2019 р. даної відповіді на відзив, на адресу відповідача.

27.05.2019 р. до канцелярії суду надійшла заява за вих.№167 від 22.05.2019 р. (вх.№1372/19), в якій позивач, користуючись своїм правом передбаченим п.2 ч.2 ст. 46 ГПК України, просить збільшити розмір позовних вимог та стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Стрийський вагоноремонтний завод» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» заборгованість у розмірі 4 613 151,12 грн., з яких 4 104 000,00 грн. основного боргу, 317 525,82 грн. пені, 50 335,64 грн. 3% річних та 141 289,66 грн. інфляційних нарахувань. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 30 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 69 192,27 грн. судового збору.

30.05.2019 р. від позивача до канцелярії суду надійшла заява вих. № 40-21/178 від 23.05.2019 р. (вх.№ 22489/19) про розподіл судових витрат з оплати судового збору в сумі 69 192,27 грн., на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 30 000,00 грн. та у відшкодуванні інших витрат пов’язаних з розглядом справи (витрати на проживання та проїзд представника позивача до міста судового розгляду) 12 000,00 грн. У вказаній заяві представник позивача просить ухвалити додаткове рішення яким покласти на відповідача вказані судові витрати.

Представник позивача в підготовче засідання 04.06.2019 р. з’явився, підтримав подану заяву про збільшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача в підготовче засідання 04.06.2019 р. з’явився, усно просив перейти до розгляду по суті. Вирішення питання про прийняття заяви про збільшення розміру позовних вимог залишив на розсуд суду.

Ухвалою суду від 04.06.2019 р. прийнято заяву ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» про збільшення розміру позовних вимог (вх.№1372/19 від 27.05.2019 р.) до розгляду, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.06.2019 р.

Представник позивача в судове засідання 14.06.2019 р. з’явився, позовні вимоги з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, підтримав повністю. Просив стягнути з відповідача 4 613 151,12 грн., з яких 4 104 000,00 грн. основного боргу, 317 525,82 грн. пені, 50 335,64 грн. 3% річних та 141 289,66 грн. інфляційних нарахувань. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 30 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 12 000,00 грн. витрат пов’язаних з розглядом справи (витрати на проживання та проїзд представника позивача до міста судового розгляду) та 69 192,27 грн. судового збору.

Представник відповідача в судове засідання 14.06.2019 р. з’явився, просив суд зменшити розмір штрафних санкцій на 50%, а також зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката до 5 000,00 грн. Проти позовних вимог не заперечував.

Відводів складу суду сторонами не заявлено.

У судовому засіданні 14.06.2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору та правова позиція сторін.

В обґрунтування позовних вимог з урахуванням поданих: 11.05.2019 заяви про збільшення позовних вимог (вх.№1238/19), 27.05.2019 заяви про збільшення позовних вимог (вх.№1372/19), позивач посилався на те, що між позивачем та відповідачем 06.11.2018 р. було укладено договір поставки №СВРЗ-03-22-18-158/ю, на виконання умов якого відповідачу було передано у власність товар, зазначений в специфікації №1 (додаток №1) до даного договору. Однак, відповідач свої зобов’язання щодо оплати вартості отриманого товару не виконав, внаслідок чого виник основний борг в сумі 4 104 000,00 грн. У зв’язку з порушенням строків оплати відповідачу нараховано пеню в сумі 317 525,82 грн., 3% річних в сумі 50 335,64 грн., інфляційні в сумі 141 289,66 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який позивач просить стягнути з відповідача, становить 4 613 151,12 грн.

В судовому засіданні представник відповідача не заперечував проти заборгованості перед позивачем, у поданому через канцелярію суду відзиві на позовну заяву (вих.№ЮВ-13-ЗП від 02.05.2019 р. (вх.№18099/19)) просив суд зменшити розмір штрафних санкцій на 50%, а також просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката до 5 000,00 грн.

Обставини встановлені судом.

06.11.2018 р. між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Стрийський вагоноремонтний завод» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в подальшому перейменоване на Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Стрийський вагоноремонтний завод» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (покупець) та Публічним акціонерним товариством «Кременчуцький сталеливарний завод» (постачальник) було укладено договір поставки №СВРЗ-03-22-18-158/ю.

За цим договором постачальник (позивач) зобов’язувався протягом 2018 року поставити покупцю (відповідачу) товари, зазначені в специфікації №1 (додаток №1) до даного договору, що є невід’ємною частиною договору, а покупець – прийняти і оплатити такі товари згідно умов договору.

06.11.2018 р. між сторонами підписано додаток №1 (специфікація №1) до договору поставки №СВРЗ-03-22-18-158/ю від 06.11.2018 р.

Відповідно до п.п. 1.2., 1.3. договору найменування (номенклатура, асортимент) товару – код ДК 021:2015-34630000-2 частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху: балка надресорна, рама бокова. Кількість товару складає 108 шт. (сто вісім штук) і визначається у специфікації №1 (додаток №1), яка є невід’ємною частиною договору.

Відповідно до п. 3.1. договору ціна цього договору становить 4 104 000,00 грн. (чотири мільйони сто чотири тисячі гривень 00 копійок), у тому числі ПДВ 20% - 684 000,00 грн. (шістсот вісімдесят чотири тисячі гривень 00 копійок).

Згідно п. 4.1. договору розрахунки за кожну поставлену партію здійснюються у безготівковій формі.

Відповідно до п. 4.2. договору покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 10 (десяти) банківських днів з дати отримання товару на підставі виставленого рахунку постачальником, але не раніше реєстрації податкової накладної. Датою отримання товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару.

На виконання умов договору поставки №СВРЗ-03-22-18-158/ю від 06.11.2018 р., позивач поставив відповідачу згідно накладної №КСЗ-0001228 від 06.12.2018 р., акту приймання-передачі товару №17 від 06.12.2018 (оригінали накладної, акту оглянуті в судовому засіданні, завірені копії долучені до матеріалів справи) товар на загальну суму 4 104 000,00 грн.

Даний акт приймання-передачі товару №17 від 06.12.2018 підписаний та скріплений печатками сторін у справі, зі сторони постачальника Самусенко В.В. (Голова правління ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод») та зі сторони покупця Кавулич З.І. (в.о. філії «Стрийський вагоноремонтний завод» АТ «Українська залізниця»).

Позивачем було виставлено для відповідача рахунок на оплату по договору поставки №СВРЗ-03-22-18-158/ю від 06.11.2018 р., а саме №КСЗ-100501 від 06.12.2018 р. на суму 4 104 000,00 грн.

У зв’язку із несплатою за поставлений товар у сумі 4 104 000,00 грн., позивач звернувся до відповідачі з претензію за вих. №40-21/68 від 28.01.2019 р. з проханням протягом семи днів з моменту отримання цієї претензії здійснити оплату за поставку товару за договором №СВРЗ-03-22-18-158/ю від 06.11.2018 р. у розмірі 4 104 000,00 грн. Також у вищенаведеній претензії позивач просив протягом семи днів з моменту отримання цієї претензії перерахувати пеню у розмірі 62 740,59 грн., індекс інфляції у розмірі 32 832,00 грн. та 3% річних у розмірі 10 456,61 грн. за порушення строків оплати поставленого товару. Факт надіслання 29.01.2019 р. відповідачу вищенаведеної претензії підтверджується наявними в матеріалах справи описами вкладень у цінні листи (187-188 арк. матеріалів справи). Вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідач поставлений йому товар не оплатив, відтак, станом на момент прийняття рішення (14.06.2019 року) існує борг з оплати за поставлений товар згідно видаткової накладної №КСЗ-0001228 від 06.12.2018 р. на загальну суму 4 104 000,00 грн.

Дані факти матеріалами справи підтверджуються, документально не спростовані.

У зв’язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов’язків щодо оплати вартості товару, позивач звернувся до суду із позовом (з урахуванням прийнятих судом до розгляду заяв про збільшення позовних вимог) про стягнення з відповідача 4 104 000,00 грн. основного боргу, 317 525,82 грн. пені, 50 335,64 грн. 3% річних, 141 289,66 грн. інфляційних нарахувань.

Висновки суду.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки.

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

За умовами ст.629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір поставки №СВРЗ-03-22-18-158/ю від 06.11.2018 р.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Факт виконання позивачем своїх зобов’язань по договору підтверджується накладною №КСЗ-0001228 від 06.12.2018 р., актом приймання-передачі товару №17 від 06.12.2018 р. на загальну суму 4 104 000,00 грн. Даний акт приймання-передачі товару №17 від 06.12.2018 підписаний та скріплений печатками сторін у справі, зі сторони постачальника Самусенко В.В. (голова правління ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод») та зі сторони покупця Кавулич З.І. (в.о. філії «Стрийський вагоноремонтний завод» АТ «Українська залізниця»).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами п. 4.2. договору передбачено, що покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 10 (десяти) банківських днів з дати отримання товару на підставі виставленого рахунку постачальником, але не раніше реєстрації податкової накладної. Датою отримання товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару.

Проте, на час звернення з позовною заявою, як і на час прийняття судом рішення, оплата основного боргу відповідачем не проведена, у зв’язку з чим наявна заборгованість у сумі 4 104 000,00 грн.

Відповідач наявності заборгованості зі сплати основного боргу у сумі 4 104 000,00 грн. не заперечив, доказів погашення заборгованості до матеріалів справи не долучив.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання.

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення боргу в сумі 4 104 000,00 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо нарахованих позивачем інфляційних втрат, 3% річних та пені суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання.

В силу ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов’язання внаслідок односторонньої відмови від зобов’язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов’язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 8.2. договору сторони погодили, що у разі порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням цих положень, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в сумі 317 525,82 грн., 3% річних в сумі 50 335,64 грн., інфляційні в сумі 141 289,66 грн.

Судом перевірено розрахунок та встановлено, що пеню в сумі 317 525,82 грн., 3% річних в сумі 50 335,64 грн., інфляційні в сумі 141 289,66 грн. нараховано правильно.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення суми пені суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. Також відповідно до ч. 2 вказаної норми, якщо порушення зобов’язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання, господарський суд повинен об’єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов’язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов’язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов’язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов’язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідач у заяві про зменшення пені не послався на відповідні виняткові обставини та не довів їх під час розгляду спору у даній справі. Щодо твердження відповідача про відсутність збитків у відповідача, то сам факт невиконання відповідачем зобов’язання у визначений договором строк позбавляє можливості використання позивачем недоотриманих грошових коштів у своїй господарській діяльності.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов’язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач, уклавши договір поставки №СВРЗ-03-22-18-158/ю від 06.11.2018 р., погодився на його умови, в тому числі і про нарахування пені за порушення строків оплати.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання.

Слід також зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов’язаннями.

Як зазначалося вище, згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов’язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов’язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов’язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов’язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Пленумом Вищого господарського суду України у п. 1.10 постанови №14 від 17.12.2013 роз’яснено, що за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов’язання суди не повинні приймати доводи боржника з посилання на неможливість виконання грошового зобов’язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для зменшення суми пені. Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно ст.78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно ст.79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч.1 ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги, з врахуванням поданих заяв про збільшення розміру позовних вимог, обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення, складає 4 613 151,12 грн., з яких 4 104 000,00 грн. основного боргу, 317 525,82 грн. пені, 50 335,64 грн. три проценти річних та 141 289,66 грн. інфляційних нарахувань.

Слід звернути увагу на те, що судовий збір за подання позовної заяви, з врахуванням поданих заяв про збільшення розміру позовних вимог становить 69 197,26 грн., зокрема:

- за подання позовної заяви на загальну суму боргу 4 373 550,83 грн. становить - 65 603,26 грн.;

- за подання заяви про збільшення розміру позовних вимог (вх.№1238/19 від 11.05.2019 р.) від суми на яку збільшено позовні вимоги 152 572,99 грн. становить - 2 288,59 грн.;

- за подання заяви про збільшення розміру позовних вимог (вх.№1372/19 від 27.05.2019 р.) від суми на яку збільшено позовні вимоги 87 027,30 грн. становить - 1 305,41 грн.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 69 197,26 грн. відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на відповідача.

Проте, позивачем сплачено судовий збір на загальну суму 69 192,53 грн. (хоча у заяві про збільшення позовних вимог він пише 69 192,27 грн.) згідно платіжних доручень: №34475 від 28.03.2019 р. на суму 66 053,26 грн.; №36169 від 07.05.2019 р. на суму 2 288,60 грн.; №36889 від 23.05.2019 р. на суму 850,67 грн.

Відтак, недоплачений судовий збір в сумі 4,73 грн. слід покласти на позивача, стягнувши його в дохід Державного бюджету України.

Позивачем у позовній заяві було заявлено клопотання про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі орієнтовно 30 000,00 грн. Також ним подана заява вих. № 40-21/178 від 23.05.2019 р. (вх.№ 22489/19) щодо розподілу витрат за професійну правничу допомогу адвоката в сумі 30 000,00 грн. та у відшкодуванні інших витрат пов’язаних з розглядом справи (витрати на проживання та проїзд представника позивача до міста судового розгляду) 12 000,00 грн. У вказаній заяві представник позивача просить ухвалити додаткове рішення яким покласти на відповідача вказані судові витрати.

Водночас, відповідачем у відзиві на позов заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 5 000,00 грн.

Згідно ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов’язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв’язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п’яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Враховуючи заяву позивача, сторона не позбавлена права подати відповідні докази на підтвердження вартості послуг з професійної правничої допомоги та інших витрат, пов»язаних з розглядом справи протягом п»яти днів після ухвалення рішення суду.

З огляду на викладене, беручи до уваги заяву представника позивача, суд визначить дату судового засідання для вирішення питання про витрати на професійну правничу допомогу, при надходженні доказів на підтвердження доводів позивача щодо належного розміру витрат на професійну правничу допомогу у даній справі.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 530, 549, 599, 611, 612, 625-626, 627-629, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 174, 193, 230, 231 Господарського кодексу України, ст. ст. 13, 74, 77-78, 79, 86, 126, 129, ч.9 ст.165, ст.ст 236, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Стрийський вагоноремонтний завод» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (82400, Львівська область, місто Стрий, вулиця Зубенка, будинок 2; ідентифікаційний код 40123439) на користь Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод» (39621, Полтавська область, місто Кременчук, Крюківський район, вулиця Івана Приходька, будинок 141; ідентифікаційний код 05756783) 4 104 000,00 грн. основного боргу, 317 525,82 грн. пені, 50 335,64 грн. 3% річних, 141 289,66 грн. інфляційних, 69 197,26 грн. судового збору.

3.          Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод» (39621, Полтавська область, місто Кременчук, Крюківський район, вулиця Івана Приходька, будинок 141; ідентифікаційний код 05756783) в доход державного бюджету України недоплачений судовий збір в сумі 4,73 грн.

4.          Накази видати згідно ст. 327 ГПК України.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Повне рішення складено 24.06.2019 року.

Суддя Сухович Ю.О.