ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року Справа № 904/2320/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Василишин А.Р.

судді Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Драчук В.М.

за участю представників:

позивача: не з"явився

відповідача: Стьопін О.Ю. адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Медведовського Юрія Олександровича на рішення господарського суду Хмельницької області від 12.03.2019 у справі № 904/2320/18 (головуючий суддя Самаровоз М.В., суддя Димбовський В.В., суддя Гладюк Ю.В., м.Хмельницький, повний текст складено 22.03.2019)

за позовом Фізичної особи-підприємця Медведовського Юрія Олександровича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE"

про стягнення 17268 грн. пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 112000 грн. упущеної вигоди, 51832,36 грн. штрафу за порушення умов зобов`язання, 8034,04 грн. пені за порушення строків виконання зобов`язання, 575,12 грн. 3% річних, 50000 грн. моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа - підприємець Медведовський Юрій Олександрович звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE" про стягнення 17268 грн. пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 112000 грн. упущеної вигоди, 51832,36 грн. штрафу за порушення умов зобов`язання, 8034,04 грн. пені за порушення строків виконання зобов`язання, 575,12 грн. 3% річних, 50000 грн. моральної шкоди, нарахованих на підставі договору купівлі-продажу обладнання від 26.12.2017р. №SO.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що на виконання умов вищевказаного договору відповідачем 15.02.2018 поставлено та встановлено обладнання вартістю 259162,68 грн. з пізніше виявленими недоліками, внаслідок чого останнє було повернуто 14.03.2018 постачальнику, який в свою чергу повернув 86387,57 грн. сплачених позивачем коштів. Позивач стверджує, що відповідачем у порушення п.п. 1.3, 1.4 договору не надано документів, що стосуються товару, відповідного сертифікату або гарантійного талону на поставлене обладнання, з огляду на що на підставі п. 6.2 договору позивач нарахував до стягнення пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Позивач стверджує, що будучи власником СТО за відсутності відповідного обладнання, останній почав втрачати клієнтів, з огляду на що обрахував упущену вигоду та зазначив про спричинення останньому шкоди діловій репутації СТО (моральна шкода) та позивачу як власнику. З посиланням на ч.ч. 1, 2 ст. 231 ГК України нараховано до стягнення 20% штрафу від вартості обладнання за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) щодо якості поставленого обладнання, та 0,1% вартості поставленого обладнання за кожен день прострочення поставки. Окремо на підставі ст. 625 ЦК України заявлено до стягнення 3% річних за користування коштами.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2018 надіслано дану позовну заяву та додані до неї документи за підсудністю до господарського суду Хмельницької області.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 10.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі для її розгляду в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 12.03.2019 у справі № 904/2320/18 у позові Фізичній особі-підприємцю Медведовському Юрію Олександровичу відмовлено.

Рішення господарського суду мотивоване тим, що позивачем не доведено порушення умов договору відповідачем зокрема, у частині виконання п. 3.1 договору, а також враховуючи не доведення факту підтвердження уповноваженими особами відповідача поставки обладнання з пересортицею, у позові щодо стягнення нарахованої позивачем пені на підставі п. 6.2 договору в сумі 17268 грн. у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, суд першої інстанції вважав за належне відмовити. З огляду на те, що позивачем не доведено порушення відповідачем зобов`язань за укладеним з позивачем договором, а також не доведено належними та допустимими доказами розміру завданої моральної шкоди та понесених збитків, враховуючи відсутність в діях відповідача складу правопорушення, який міг би слугувати підставою для стягнення з відповідача 112000 грн. упущеної вигоди, 50000 грн. моральної шкоди, суд прийшов до висновку про необґрунтованість відповідних вимог, а тому у їх задоволенні належить відмовити.

Застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абзацом 3 частини 2 ст. 231 ГК України, можливо за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 28.02.2011 у справі №3-11гс11, від 04.02.2014 у справі №3-14гс14, від 05.04.2017р. у справі №910/18894/16 ).

З урахуванням вищевикладеного, позивачем нараховано 8034,04 грн грн. пені в розмірі 0,1% вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, та 51832,36 грн. - 20% штрафу на підставі ст. 231 ГК України за порушення відповідачем зобов`язань щодо якості поставленого обладнання за договором, при цьому за відсутності доказів того, що хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки та доказів порушення відповідачем строків виконання зобов`язань з поставки обладнання. Враховуючи необґрунтованість та безпідставність вимог про стягнення штрафу та пені згідно ч. 2 ст. 231 ГК України, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення означених сум.

Враховуючи, те що згідно спірного договору грошове зобов`язання відповідача не передбачено сторонами, нарахування та стягнення з ТОВ "INTER CARS UKRAINE" 3% річних згідно ст. 625 ЦК України є безпідставним та у стягненні 575,12 грн. 3% річних суд першої інстанції вважав за належне відмовити.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець Медведовський Юрій Олександрович звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 12 березня 2019 року по справі №904/2320/18 та винести нове, яким позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Медведовського Юрія Олександровича до Товариства з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE" про стягнення 17268 грн. пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 112000 грн. упущеної вигоди, 51832,36 грн. штрафу за порушення умов зобов`язання, 8034,04 грн. пені за порушення строків виконання зобов`язання, 572,12 грн. 3% річних, 50000 грн. моральної шкоди, задовольнити в повному обсязі.

Вважає, що Господарським судом Хмельницької області при винесенні рішення зроблено невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставин справи та неправильно застосовані норми матеріального права.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Медведовського Юрія Олександровича на рішення Господарського суду Хмельницької області від 12.03.2019 у справі № 904/2320/18 та розгляд апеляційної скарги призначено на 12 червня 2019 року.

22.05.2019 на адресу суду від ТОВ "INTER CARS UKRAINE" надійшов відзив в якому просить суд залишити апеляційну скаргу ФОП Медведовського Ю.О. без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 12.03.2019 без змін.

22.05.2019 на адресу суду від ТОВ "INTER CARS UKRAINE" надійшло клопотання про участь представника у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої просить доручити Господарському суду Хмельницької області (29005, м. Хмельницький, майдан Незалежності, 1).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.05.2019 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE" про участь представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №904/2320/18, задоволено та доручено Господарському суду Хмельницької області (29005, м. Хмельницький, майдан Незалежності, 1. забезпечити проведення судового засідання у справі №904/2320/18, яке відбудеться 12.06.2019 о 10:30 год., в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Хмельницької області за участю уповноважених представників ТОВ "INTER CARS UKRAINE".

Розпорядженням № 01-04/370 від 10.06.2019 у зв`язку з непрогнозованою тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії по справі №904/2320/18 - Маціщук А.В. 10.06.2019, відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, статті 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 18, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну судді-члена колегії у справі №904/2320/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 10.06.2019 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Медведовського Юрія Олександровича на рішення господарського суду Хмельницької області від 12.03.2019 у справі № 904/2320/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Гудак А.В., суддів Василишина А.Р., Олексюк Г.Є..

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.06.2019 прийнято апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Медведовського Юрія Олександровича на рішення Господарського суду Хмельницької області від 12.03.19р. у справі № 904/2320/18, яке призначено до розгляду на 12.06.2019 у новому складі суду: головуючий суддя Гудак А.В., суддя Василишин А.Р., суддя Олексюк Г.Є.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.06.2019, яке відбулось в режимі відеоконференції, не заперечив щодо відкладення розгляду справи у зв`язку із зміною складу колегії суддів.

Позивач в судове засідання 12.06.2019 не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджують рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.16) причини неявки суду не повідомив.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.06.2019 розгляд апеляційної скарги відкладено на 24 червня 2019 року.

Представник відповідача в судовому засіданні 24.06.2019, яке відбулось в режимі відеоконференції, заперечив вимоги апеляційної скарги та надав відповідні пояснення. Просив суд залишити апеляційну скаргу ФОП Медведовського Ю.О. без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 12.03.2019 без змін.

Фізична особа-підприємець Медведовський Юрій Олександрович у судове засідання 24.06.2019, яке відбулось в режимі відеоконференції, не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить штамп канцелярії Північно-західного апеляційного господарського суду на ухвалі суду від 12.06.2019, а також реєстр на відправку рекомендованої кореспонденції від 13.06.2019.

Колегією суддів відстежено отримання ФОП Медведовським Ю.О. листа з ухвалою від 12.06.2019 за штриховим кодовим ідентифікатором 698 шляхом отримання витягу з офіційного інтернет-сайту «Укрпошта». В даному витягу зазначено, що відправлення за штриховим кодовим ідентифікатором 698 знаходилося з 18.06.2019 у точці видачі/доставки м.Новомосковськ, тобто за адресою яка зазначена в Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та є місцем проживання позивача, а саме: АДРЕСА_1 .

Згідно до п.99 Правил надання послуг поштового зв`язку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 із змінами, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Враховуючи вказане, судова колегія прийшла до висновку про отримання 18.06.2019 позивачем ухвали суду від 12.06.2019.

Крім того, колегія суддів відзначає, що ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2019 про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Медведовського Юрія Олександровича на рішення Господарського суду Хмельницької області від 12.03.2019 у справі № 904/2320/18 та призначення розгляду апеляційної скарги на 12 червня 2019 року, ФОП Медведовський Ю.О. отримав належним чином, що підтверджують рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.16) .

Даний факт свідчить, про те, що ФОП Медведовський Ю.О. обізнаний з тим, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Медведовського Юрія Олександровича на рішення господарського суду Хмельницької області від 12.03.2019 у справі № 904/2320/18 відкрито та перебуває на розгляді Північно-західного апеляційного господарського суду. Поряд з цим, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2019 про відкриття апеляційного провадження сторін в даній справі повідомлено про можливість проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку, однак позивач даною можливістю не скористався.

Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Ухвала Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.06.2019, якою було відкладено розгляд справи №904/2320/18, була оприлюднена на офіційному веб-порталі судової влади України 14.06.2019. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Подавши апеляційну скаргу, ФОП Медведовський Ю.О. не був позбавлений можливості дізнатися в суді апеляційної інстанцій про подальший перебіг питання щодо зазначеної апеляційної скарги та своєчасно ознайомлюватися з відповідними судовими рішеннями в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України».)

Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 12.06.2019 так і на 24.06.2019, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності Фізичної особи-підприємця Медведовського Юрія Олександровича

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення адвоката ТОВ "INTER CARS UKRAINE" в судовому засіданні 12.06.2019, 24.06.2019 обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Медведовського Юрія Олександровича слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Хмельницької області від 12.03.2019 у справі № 904/2320/18 залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE" (продавець) та Фізичною особою-підприємцем Медведовським Юрієм Олександровичем (покупцем) укладено договір купівлі-продажу обладнання №SO(далі за текстом - договір), згідно з умов п.1.1 якого продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає обладнання для станцій технічного обслуговування автомобілів (далі - товар) та оплачує цей товар. Перелік якого вказується у додатку до договору(а.с. 15-16 т.1).

Якість товару має відповідати ГОСТам, ДСТУ та гарантійним документам і засвідчується продавцем шляхом видачі покупцю відповідного сертифікату та/або гарантійного талону на товар (п. 1.4 договору).

Згідно п.2.1 договору, ціна товару, що передається у власність за договором, становить 259162,68 грн. (Двісті п`ятдесят дев`ять тисяч сто шістдесят дві гривні 68 коп.).

Продавець зобов`язується передати покупцеві товар разом із усіма його приналежностями та документами, що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до вимог чинного в Україні законодавства, у двадцяти денний строк з моменту отримання продавцем коштів першого внеску в рахунок оплати товару покупцем згідно з графіком розрахунку, що визначено у Додатку до договору (п. 3.1 договору).

Відповідно п.5.1 договору, сторони домовились, що оплата товару буде проводитись поетапно. Продавець в долях ділить загальну ціну товару на 12 (дванадцять) місяців згідно з графіком розрахунку, яку покупець зобов`язується оплатити у встановлений продавцем відповідно до даного пункту строк.

Моментом переходу прав власності на товар - є повна виплата вартості переданого покупцю товару(п. 5.4 договору).

Пунктом 6.2 договору сторони передбачили, що продавець за порушення обов`язку, визначеного у п. 3.1 Договору, за вимогою покупця зобов`язаний сплатити останньому пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ діяла у період прострочення, від ціни непоставленого у строк товару за кожен день прострочення.

В разі порушення покупцем п. 5.1 договору він сплачує на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару за кожен день прострочення виплати встановленої суми (п. 6.4 договору).

Згідно з п. 6.6 договору сплата стороною визначених договором та (або) чинним в Україні законодавством штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) не звільняє її від обов`язку відшкодувати за вимогою іншої сторони збитки, завдані порушенням договору (реальні збитки та упущену вигоду) у повному обсязі, а відшкодування збитків не звільняє її від обов`язку сплатити за вимогою іншої сторони штрафні санкції у повному обсязі.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 8.1 договору).

Договір вважається розірваним з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому договорі або у чинному в Україні законодавстві(п. 8.6 договору).

У додатку 1 до договору від 26.12.2017 №SO сторонами погоджено перелік обладнання, зокрема за назвою - 05 3D облад. вим. кут. уст. коліс за ціною 259 162,68 грн. з ПДВ(а.с. 17 т.1)

У додатку 2 сторони погодили графік розрахунку за обладнання, зокрема дати та суми внесків: 27.12.2017 - 51832,54 грн. (аванс), за період 27.01.2018 - 27.12.2018 по 17277,51 грн. щомісячно(а.с. 18 т.1).

Договір купівлі-продажу обладнання від 26.12.2017 №SO та додатки №1 та №2 підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено відбитками печаток.

ТОВ "INTER CARS UKRAINE" на замовлення Медведовського Ю. О . № SO від 09.02.2018 виписано накладну №UAUD3_180005655 від 09.02.2018 на обладнання - код товару 05, назва товару - 3D облад. вим. кут. уст. коліс УТК ЗЕД на суму 259162,68 грн з ПДВ(а.с. 19).

19.02.2019 представником відповідача Хорошко О.В. та Медведовським Ю.О. складено акт приймання-передачі технологічного обладнання, згідно якого комісія у складі представника продавця і представника покупця оглянула технологічне обладнання НРА С880 MAGNETIMARELLI, Sn:NN4066314. В акті також зазначено, що технічні характеристики і виконаний монтаж обладнання за адресою: м. Новомосковськ, вул. Гетьманська, 155А відповідають технічній документації, яка додається до обладнання. Тестова експлуатація обладнання підтвердила працездатність і не виявила скритих дефектів. Проведене первинне навчання персоналу покупця роботі на технологічному обладнанні у всіх режимах. На підставі викладеного перераховане в п. 1 технологічне обладнання вважати зданим покупцю і введеним в експлуатацію з 19.02.2018. На момент підписання даного акту сторони претензій один до одного не мають(а.с. 20 т.1).

28.02.2019 Медведовським Ю.А. на електронну адресу оформлена заявка на ремонт обладнання - HPI(а.с. 21 т.1).

Позивач сплатив на рахунок відповідача платіжним дорученням №350 від 27.12.2017 - 44000,00 грн.; платіжним дорученням №380 від 19.01.2018 - 17277,51 грн.; платіжним дорученням №405 від 06.02.2018 - 10000,00 грн. та платіжним дорученням №416 від 13.02.2018 - 7277,51 грн.(а.с.22-25 т.1), що в загальному становить суму 78555,02 грн.

07.03.2018 представником ТОВ "INTER CARS UKRAINE" Хорошко О.В. та замовниками Медведовським Юрієм Олександровичем та ОСОБА_3 складено акт в якому замовники зазначили, що після передачі обладнання 19.02.2018р. встановлено, що вимірювання кутів установки коліс не працює, водночас представником відповідача зазначено, що на даний момент стенд для вимірювання кутів установки коліс не працює належним чином і потребує додаткової діагностики для виявлення несправності(а.с. 26 т.1).

09.03.2018 представниками ТОВ "INTER CARS UKRAINE" в особі директора Дніпровської філії Пономарьова Юрія Юрійовича та замовниками Медведовським Юрієм Олександровичем та ОСОБА_3 складено акт в якому встановлено, що недоліки в роботі обладнання не усунуті та обладнання не працює(а.с. 27 т.1).

12.03.2018 позивач звернувся до відповідача з листом, відповідно до якого ФОП Медведовський Ю.А. вважав, що з огляду на неможливість усунення недоліків поставленого 19.02.2018 обладнання, відповідачем не виконано договірні зобов`язання з поставки належного обладнання, та враховуючи викладене просив терміново розірвати укладений договір купівлі-продажу №SO4 від 26 грудня 2017 року та повернути йому сплачені кошти в сумі 86387,02 грн., сплатити йому 80000 грн. упущеної вигоди, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ станом на 02.03.2018 - 17%, що діє у період прострочення від вартості товару 259162,68 грн. по день повернення коштів, 3% річних у сумі 536,62 грн.(а.с. 163 т.1).

Відповідно до акту прийому-передачі (повернення) технологічного обладнання від 14.03.2018 ФОП Медведовський Ю.О. передав, а представник ТОВ "INTER CARS UKRAINE" прийняв обладнання НРА С880 MAGNETI MARELLI, Sn:NNН066314 з відміткою про те, що на момент підписання даного акту, сторони претензій один до одного не мають(а.с. 28 т.1).

Сторонами підписано також документ - Повернення постачальнику №11 від 14.03.2018 товару - 3D облад.вим.кут.уст.коліс код товару 05(а.с. 29 т.1).

20.03.2018 ТОВ "INTER CARS UKRAINE" повернув ФОП Медведовському Ю.О. сплачені останнім кошти за обладнання в сумі 86387,57 грн., що підтверджується банківською випискою від 20.03.2018(а.с. 30 т.1) та платіжним дорученням №2452 від 20.03.2018(а.с. 164 т.1).

Однак, Медведовський Ю.О. вважаючи, що відповідачем порушено умови договору купівлі-продажу звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з ТОВ "INTER CARS UKRAINE" пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ - 17268,00 грн.; упущеної вигоди - 112000 грн.; штрафу за порушення умов зобов`язання - 51832,36 грн.; пеню за порушення строків виконання зобов`язання - 8034,04 грн.; 3% річних - 575,12 грн.; моральної шкоди - 50000 грн., що в загальному становить 239709,52 грн.

До відповіді на відзив позивачем додано: акт від 09.02.2018 стосовно пересортиці поставленого товару(а.с.185 т.1); лист позивача від 15.02.2018 адресований відповідачу з вимогою усунення пересортиці обладнання(а.с.186 т.1), заявку на ремонт Медведовського Ю.А. від 28.02.2018 (а.с.187 т.1), однак дані документи сформовані в односторонньому порядку та не містять доказів надіслання або отримання останніх відповідачем.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 611 та частин першої, третьої статті 549 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штраф, пеня), якою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 3.1 договору, продавець зобов`язується передати покупцеві товар разом із усіма його приналежностями та документами, що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до вимог чинного в Україні законодавства, у двадцяти денний строк з моменту отримання продавцем коштів першого внеску в рахунок оплати товару покупцем згідно з графіком розрахунку, що визначено у Додатку до договору.

У додатку 2 до договору сторони погодили графік розрахунку за обладнання, зокрема дати та суми внесків: 27.12.2017 - 51832,54 грн. (аванс), за період 27.01.2018 - 27.12.2018 по 17277,51 грн. щомісячно.

Тобто відповідно до умов договору, перший внесок в рахунок оплати товару покупцем згідно з графіком розрахунку є - аванс в сумі 51832,54 грн.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач 27.12.2017 сплатив на рахунок відповідача тільки 44000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №350 від 27.12.2017. В даному випадку позивачем своєчасно не виконано обов`язок щодо сплати авансового платежу, що є порушенням п. 5.1 договору та передбачає застосування приписів п.6.4. договору до покупця Медведовського Ю. О .

ТОВ "INTER CARS UKRAINE" на замовлення Медведовського Ю . О. № SO від 09.02.2018 виписано накладну №UAUD3_180005655 від 09.02.2018 на обладнання - код товару 05, назва товару - 3D облад. вим. кут. уст. коліс УТК ЗЕД на суму 259162,68 грн з ПДВ.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що поставлене обладнання було отримано позивачем 09.02.2018 відповідно до накладної №UAUD3_180005655.

Крім того, вказане обладнання було змонтовано та введено в експлуатацію про що 19.02.2019 представником відповідача Хорошко О.В. та Медведовським Ю.О . складено акт приймання-передачі технологічного обладнання, згідно якого комісія у складі представника продавця і представника покупця оглянула технологічне обладнання НРА С880 MAGNETIMARELLI, Sn:NN4066314. В акті також зазначено, що технічні характеристики і виконаний монтаж обладнання за адресою: м. Новомосковськ, вул. Гетьманська, 155А відповідають технічній документації, яка додається до обладнання. Тестова експлуатація обладнання підтвердила працездатність і не виявила скритих дефектів. Проведене первинне навчання персоналу покупця роботі на технологічному обладнанні у всіх режимах. На підставі викладеного перераховане в п. 1 технологічне обладнання вважати зданим покупцю і введеним в експлуатацію з 19.02.2018. На момент підписання даного акту сторони претензій один до одного не мають.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач виконав зобов`язання з передачі товару позивачу за відсутності будь-яких претензій з боку позивача.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що продавець за порушення обов`язку, визначеного у п. 3.1 договору, за вимогою покупця зобов`язаний сплатити останньому пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ діяла у період прострочення, від ціни непоставленого у строк товару за кожен день прострочення.

Проте, вищевикладеним спростовуються посилання позивача на порушення відповідачем обов`язку, визначеного у п. 3.1 договору та застосування до останнього положень п. 6.2 договору.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не доведення позивачем порушення умов договору відповідачем зокрема, у частині виконання п. 3.1 договору, а також враховуючи не доведення факту підтвердження уповноваженими особами відповідача поставки обладнання з пересортицею, у позові щодо стягнення нарахованої позивачем пені на підставі п. 6.2 договору в сумі 17268 грн. у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, слід відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача з відповідача 112000 грн. упущеної вигоди та 50000 грн. моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

В обґрунтування стягнення упущеної вигоди та моральної шкоди, позивач посилається на п.6.6 договору в якому передбачено, що сплата стороною визначених договором та (або) чинним в Україні законодавством штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) не звільняє її від обов`язку відшкодувати за вимогою іншої сторони збитки, завдані порушенням договору (реальні збитки та упущену вигоду) у повному обсязі, а відшкодування збитків не звільняє її від обов`язку сплатити за вимогою іншої сторони штрафні санкції у повному обсязі та на приписи ч.1 ст.225 ГК України.

Крім того, позивач відзначає, що після закриття розвалу сходження останній став втрачати клієнтів, користувачів послугами СТО, що призвело до упущеної вигоди, оскільки в робочий день позивачу необхідно було обслуговувати 5-8 автомобілів та отримувати за це 2000,00 грн. в день, що за січень-березень 2018 складає 112000 грн.

Також зазначає, що діями ТОВ "INTER CARS UKRAINE" спричинена шкода діловій репутації СТО та позивачу, як підприємцю.

Згідно з ст. ст. 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

При цьому у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків (ч. 4 ст. 611 ЦК України).

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Така правова позиція викладена в постановах Верховний Суд України від 04.07.2011 у справі N 42/78-10, від 14.06.2017 у справі №923/2075/15.

У розумінні чинного господарського законодавства збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

При цьому зменшення майнових благ внаслідок невиконання зобов`язань настає об`єктивно, тобто незалежно від волевиявлення сторони, як наслідок невиконання зобов`язань.

Стягнення збитків є заходом цивільної відповідальності. Умовою відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язання, у тому числі у вигляді відшкодування збитків, є вина боржника. Кредитор не повинен доводити вину боржника у порушенні зобов`язання. На нього покладений обов`язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов`язання, прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання і завданими збитками та їх розмір. Застосування принципу вини як умови відповідальності за порушення зобов`язання, пов`язане також з необхідністю з`ясування таких обставин, як вина кредитора або вина обох сторін.

Обов`язковими умовами для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків є: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов`язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність відповідача є причиною, а збитки, які виникли у позивача - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Обов`язок доказування збитків та їх обґрунтування покладається на позивача, оскільки збитки мають реальний характер, тому позивач вважаючи, що його права були порушені, а ним понесені збитки, повинен довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає на недоведеності позивачем обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення в діях відповідача - протиправної поведінки відповідача, збитків, причинно-наслідкового зв`язку.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 2 статті 623 ЦК України передбачено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Виходячи з наведеного та в силу ст. 74 ГПК України саме позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення зв`язку між протиправною поведінкою та збитками потерпілої сторони.

Важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

У розумінні приписів наведених норм особа, яка порушила зобов`язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема, відшкодування збитків.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина боржника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.10.2018 у справі №916/49/18.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в обґрунтування нанесених йому збитків в сумі 112000 грн., посилається на те, що після закриття розвалу сходження останній став втрачати клієнтів, користувачів послугами СТО, що призвело до упущеної вигоди, оскільки в робочий день позивачу необхідно було обслуговувати 5-8 автомобілів та отримувати за це 2000,00 грн. в день.

Проте, враховуючи вищевикладені законодавчі приписи, колегією суддів встановлено, що Фізичною особою-підприємцем Медведовським Ю.О. не подано жодних належних та допустимих доказів (заявки на виконання послуги регулювання розвалу-сходження коліс, рахунки на оплату даної послуг, тощо) того, що позивач зазнав реальних збитків від припущенних втрат за невиконання послуг регулювання розвалу-сходження коліс саме з вини відповідача.

Отже, судом апеляційної інстанцій, встановлено, що позивачем не доведено завдання йому реальних збитків, а тому не може існувати і причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою і завданими збитками та не може мати місце й вина відповідача.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача відповідальності з відшкодування збитків у формі упущеної вигоди розміром 112000 грн., яка заявлена позивачем. Враховуючи вищевикладене, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами, що завдані збитки настали внаслідок протиправних дій відповідача, не доведено безпосередній причинний зв`язок між діями відповідача та заподіянням шкоди.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, судова колегія виходить з наступного.

Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Зокрема, підлягають з`ясуванню такі обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач не надав належних доказів, які б свідчили про втрату внаслідок дій чи бездіяльності відповідача його ділової репутації або наявності втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням його ділової репутації у суспільстві, перед клієнтами та контрагентами, формуванням негативної оцінки позивача як суб`єкта господарських та цивільних відносин, що призвело до зменшення кількості контрагентів, споживачів послуг, прибутку Фізичної особи-підприємця Медведовського Ю.О..

Таким чином, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість правових підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди в сумі 50000,00 грн.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 8034,04 грн. пені в розмірі 0,1% вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, та 51832,36 грн. - 20% штрафу на підставі ст. 231 ГК України за порушення відповідачем зобов`язань щодо якості поставленого обладнання за договором, колегія суддів зазначає наступне

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в обґрунтування вищевказаних позовних вимог посилається на приписи частин 1 та 2 ст. 231 ГК України.

Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості(ч. 1, 2 ст. 231 ГК України).

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз. 2, 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 04.02.2014 у справі №3-1гс14 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.07.2018 у справі № 915/507/17.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за відсутності доказів того, що хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки та доказів порушення відповідачем строків виконання зобов`язань з поставки обладнання, у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу в сумі 51832,36 грн. та пені в сумі 8034,04 грн. згідно ч. 2 ст. 231 ГК України, слід відмовити.

Разом з тим, позивачем заявлена позовна вимога про стягнення з відповідача 575,12 грн. - 3% річних за період з 27.12.2017 по 19.03.2018 на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим є зобов`язання, за яким боржник зобов`язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Водночас, колегія суддів відзначає, що обов`язковою умовою для застосування відповідальності за неналежне виконання особою взятих на себе грошових зобов`язань є наявність прострочення боржником виконання такого зобов`язання.

Колегією суддів встановлено, що умовами договору від 26.12.2017 №SO не передбачено жодного грошового зобов`язання ТОВ "INTER CARS UKRAINE" перед Фізичною особою-підприємцем Медведовським Ю.О.

Розділом 5. «Розрахунки за договором» договору від 26.12.2017 №SO передбачені грошові зобов`язання тільки покупця Фізичної особи-підприємця Медведовського Ю.О. перед продавцем ТОВ "INTER CARS UKRAINE".

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки грошове зобов`язання відповідача не передбачено сторонами то нарахування та стягнення з ТОВ "INTER CARS UKRAINE" 3% річних згідно ст. 625 ЦК України є безпідставним та у стягненні 575,12 грн. 3% річних слід відмовити.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про відмову в задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Медведовського Юрія Олександровича до Товариства з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE" про стягнення 17268 грн. пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 112000 грн. упущеної вигоди, 51832,36 грн. штрафу за порушення умов зобов`язання, 8034,04 грн. пені за порушення строків виконання зобов`язання, 575,12 грн. 3% річних, 50000 грн. моральної шкоди.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Щодо посилання позивача на акт від 09.02.2018 стосовно пересортиці поставленого товару(а.с.185 т.1); лист позивача від 15.02.2018 адресований відповідачу з вимогою усунення пересортиці обладнання(а.с.186 т.1), заявку на ремонт Медведовського Ю.А. від 28.02.2018 (а.с.187 т.1) в якості доказів порушення відповідачем умов договору від 26.12.2017 №SO, колегія суддів дійшла висновку що ці докази не є належними, оскільки акт від 09.02.2018 складений в односторонньому порядку, за відсутності представника відповідача (Дана правова позиція підтримана Верховним Судом в постановах від 25.01.2018 у справі №910/850/16, від 27.11.2018 у справі № 916/3212/17),

Також в матеріалах справи відсутні докази надсилання позивачем та отримання відповідачем листа позивача від 15.02.2018 адресований відповідачу з вимогою усунення пересортиці обладнання(а.с.186 т.1) і заявки на ремонт Медведовського Ю.А. від 28.02.2018 (а.с.187 т.1).

Разом з тим, суд також вважає за необхідне послатися на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010р. у якому зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У відповідності до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частинами 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Хмельницької області від 12.03.2019 у справі № 904/2320/18 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Медведовського Юрія Олександровича залишити без задоволення, а рішення господарського суду Хмельницької області від 12.03.2019 у справі №904/2320/18 без змін.

2. Справу №904/2320/18 повернути господарському суду Хмельницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений « 25» червня 2019 року

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Олексюк Г.Є.