ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2019 р. Справа№ 910/500/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Скрипки І.М.

Іоннікової І.А.

Секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

За участю представників: згідно протоколу судового засідання від 11.06.2019,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 про відмову у відкритті провадження

за зустрічною позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент»

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Євразія»

2) Відкритого акціонерного товариства «Російська дорожна лізингова компанія «Росдорлізинг»

про визнання правочину недійсним

у справі №910/500/19 (суддя Смірнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Євразія»

до 1) Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр»

2) Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-2: Відкрите акціонерне товариство «Техно плюс»

про витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Євразія» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» та Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент», в якому просить:

- витребувати з чужого незаконного володіння Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Євразія» напіввагони за номерами 56012982, 56013006, 56013014, 56013022, 56013030, 56013048, 56013154;

- зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» внести зміни до автоматизованого банку даних вантажних вагонів компаній-операторів стосовно напіввагонів №№56012982, 56013006, 56013014, 56013022, 56013030, 56013048, 56013154 шляхом їх виключення з операторського управління Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент»;

- зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» внести зміни до автоматизованого банку даних парку вантажних вагонів (АБД ПВ Укрзалізниці) стосовно напіввагонів №№56012982, 56013006, 56013014, 56013022, 56013030, 56013048, 56013154 шляхом зняття (скасування) ознаки «Власний вагон. Власник Приватне акціонерне товариство «Івано-Франківськцемент».

15.02.2019 до Господарського суду міста Києва в межах справи №910/500/19 надійшла зустрічна позовна заява Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Євразія» та Відкритого акціонерного товариства «Російська дорожна лізингова компанія «Росдорлізинг» про визнання недійсною Додаткової угоди №1 до Договору купівлі-продажу дебіторської заборгованості (прав вимоги) від 03.04.2018 №6/НЗ, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Євразія» та Відкритим акціонерним товариством «Російська дорожна лізингова компанія «Росдорлізинг».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 у справі №910/500/19 відмовлено у відкритті провадження за зустрічною позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Євразія» та Відкритого акціонерного товариства «Російська дорожна лізингова компанія «Росдорлізинг» про визнання правочину недійсним, поданою в рамках справи №910/500/19.

Місцевий господарський суд, приймаючи вказану ухвалу, із посиланнями на положення статей 76,77 Закону України «Про міжнародне приватне право», статтю 366 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку, що наведений у зустрічній позовній заяві спір не підлягає розгляду у господарських судах України та відмовив у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України (заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства).

Ухвала суду мотивована тим, що у зустрічному позові Приватним акціонерним товариством «Івано-Франківськцемент» ставиться питання про визнання недійсним правочину, укладеного між двома іноземними особами - резидентами Російської Федерації (Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Євразія» та Відкритим акціонерним товариством «Російська дорожна лізингова компанія «Росдорлізинг»), водночас, звертаючись до Господарського суду міста Києва з вимогами про визнання недійсною Додаткової угоди №1 від 03.04.2018 до договору купівлі-продажу дебіторської заборгованості (прав вимоги) від 03.04.2018 №6/НЗ, позивачем за зустрічним позовом не наведено (та судом не встановлено) обставин, які з огляду на вищевказані положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України «Про міжнародне приватне право» можуть бути підставою для розгляду даного спору у господарських судах України. Крім того, як зазначено в пункті 6 оспорюваного правочину, додаткова угода є невід`ємною частиною Договору купівлі-продажу дебіторської заборгованості (прав вимоги) від 03.04.2018 №6/НЗ, а пунктом 16 Договору купівлі-продажу дебіторської заборгованості (прав вимоги) від 03.04.2018 №6/НЗ встановлено, що спори та розбіжності щодо даного договору сторони зобов`язуються врегулювати шляхом переговорів; у випадку не досягнення згоди шляхом переговорів, спір підлягає розгляду в Арбітражному суді м. Москви.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, 05.03.2019 (про що свідчить поштовий штемпель на конверті) Приватне акціонерне товариство «Івано-Франківськцемент» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 у справі №910/500/19, матеріали справи №910/500/19 направити до Господарського суду міста Києва для прийняття зустрічної позовної заяви та продовження розгляду справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд безпідставно відмовив відповідачу у відкритті провадження за його зустрічною позовною заявою.

Скаржник наголошує, що вказаний зустрічний позов був поданий Приватним акціонерним товариством «Івано-Франківськцемент» (далі, ПрАТ «Івано-Франківськцемент») у зв`язку з тим, що у вказаних правовідносинах первісний та зустрічний позов є взаємопов`язаними, а задоволення зустрічного позову про визнання правочину недійсним може виключити задоволення первісного позову про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки позивач за первісним позовом обґрунтовує наявність в нього права власності на 7 спірних залізничних вагонів саме на підставі Оскаржуваного правочину, законність якого є предметом спору за зустрічним позовом. Враховуючи, що внесення змін в базу даних АБД ПВ здійснюється залізницею за заявою власника майна, на думку скаржника, задоволення зустрічного позову також може виключити задоволення первісного позову в цій частині.

У апеляційній скарзі скаржник посилається на положення частини 10 статті 30 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої зустрічний позов та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, незалежно від їх підсудності, пред`являються в господарський суд за місцем розгляду первісного позову. Це правило не застосовується, коли відповідно до інших, визначених у цій статті, правил виключної підсудності такий позов має розглядатися іншим судом, ніж тим, що розглядає первісний позов. Як наголошує скаржник, положеннями статті 30 Господарського процесуального кодексу України не встановлено виключної підсудності іншого суду щодо розгляду позову ПрАТ «Івано-Франківськцемент» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Євразія» та Відкритого акціонерного товариства «Російська дорожна лізингова компанія «Росдорлізинг» про визнання правочину недійсним, а тому, за відсутності винятку, діє загальне правило, відповідно до якого зустрічний позов, незалежно від його підсудності, пред`являються в господарський суд за місцем розгляду первісного позову.

Посилання суду першої інстанції на положення статті 77 Закону України «Про міжнародне приватне право», враховуючи вищезазначені норми права, є безпідставними.

Також, як передбачено частиною 2 статті 22 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікованої Верховною Радою України 10.11.1994 (Закон України №240/94-ВР), зустрічний позов і вимога про залік, що випливають з тих правовідносин, що й основний позов, підлягають розгляду в суді, що розглядає основний позов.

У апеляційній скарзі апелянтом також викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 у справі №910/500/19, оскільки оскаржувана ухвала не була вручена представнику Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» у день її проголошення, а отримана поштою 01.03.2019 (про що свідчить роздруківка з сайту Укрпошти), а тому апелянт має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2019 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» у справі №910/500/19 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Скрипки І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 у справі №910/500/19 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 у справі №910/500/19 залишено без руху. Роз`яснено Приватному акціонерному товариству «Івано-Франківськцемент», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції належні докази на підтвердження надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів відповідачу-2 за зустрічною позовною заявою - Відкритому акціонерному товариству «Російська дорожна лізингова компанія «Росдорлізинг» листом з описом вкладення.

02.04.2019 представник апелянта через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду подав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги у справі №910/500/19, до якої додано докази на підтвердження надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів відповідачу-2 за зустрічною позовною заявою - Відкритому акціонерному товариству «Російська дорожна лізингова компанія «Росдорлізинг» листом з описом вкладення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2019 поновлено Приватному акціонерному товариству «Івано-Франківськцемент» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 у справі №910/500/19, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 у справі №910/500/19, встановлено учасникам справи строк для подання відзивів, заяв, клопотань, призначено до розгляду апеляційну скаргу на 06.05.2019.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 06.05.2019 №09.1-08/1137/19 у зв`язку із перебуванням судді Тищенко А.І. у відпустці, яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2019 справу №910/500/19 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.05.2019 прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 у справі №910/500/19 до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Іоннікова І.А.; призначено справу до розгляду на 04.06.2019.

У судове засідання, призначене на 04.06.2019, з`явились представники Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» (скаржника, відповідача-2 за первісним позовом), Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Євразія» (позивача за первісним позовом) та Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» (відповідача-1 за первісним позовом).

Інші учасники судового процесу у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень, що повернулися на адресу суду.

Суд у судовому засіданні 04.06.2019, враховуючи те, що неявка інших учасників судового процесу у судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, враховуючи строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, перейшов до розгляду справи по суті, заслухавши пояснення представників скаржника, позивача за первісним позовом та відповідача-1 за первісним позовом.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2019 розгляд справи №910/500/19 відкладено на 11.06.2019.

11.06.2019 від скаржника через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення у справі, в яких ПрАТ «Івано-Франківськцемент» наголосило, що чинний Господарський процесуальний кодекс України не забороняє відповідачу за первісним позовом пред`явити позов крім первісного позивача, також і до інших осіб, які не беруть участі в розгляді справи за первісним позовом; можливість розгляду Господарським судом міста Києва, як судом, що здійснює розгляд первісного позову, також і зустрічного позову, передбачено міжнародним нормативним актом, а саме пунктом 5 Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності від 19.12.1992, ратифікованої постановою Верховної Ради України №2889-ХІІ від 19.12.1992 («Київська угода»). Таким чином, оскаржена ухвала суду першої інстанції прийнята із порушенням норм статті 180 Господарського процесуального кодексу України, що є підставою для її скасування.

У судовому засіданні, призначеному на 11.06.2019, в яке з`явились представники позивача та відповідачів за первісним позовом, суд продовжив заслуховування пояснень представників сторін щодо апеляційної скарги.

Представник скаржника підтримував доводи апеляційної скарги, просив скасувати оскаржену ухвалу суду та матеріали справи №910/500/19 направити до місцевого господарського суду для прийняття зустрічної позовної заяви.

Представник позивача за первісним позовом заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача-2 за первісним позовом, просив залишити оскаржену ухвалу суду без змін.

Представник відповідача-1 за первісним позовом заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача-2 за первісним позовом, просив залишити оскаржену ухвалу суду без змін.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та пояснень до неї, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, дійшов висновку про необхідність скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 у даній справі та задоволення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» з огляду на наступне.

Відповідно до статті 46 Господарського процесуального кодексу України сторони користуються рівними процесуальними правами. Зокрема, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом

Відповідно до частини 1 статті 180 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Частиною 2 статті 180 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом (частина 3 статті 180 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно частини 4 статті 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.

Колегією суддів встановлено, що предметом заявленого у даній справі первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Євразія» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» та Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» є:

- витребування з чужого незаконного володіння Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Євразія» напіввагонів за номерами 56012982, 56013006, 56013014, 56013022, 56013030, 56013048, 56013154;

- зобов`язання Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» внести зміни до автоматизованого банку даних вантажних вагонів компаній-операторів стосовно напіввагонів №№56012982, 56013006, 56013014, 56013022, 56013030, 56013048, 56013154 шляхом їх виключення з операторського управління Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент»;

- зобов`язання Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» внести зміни до автоматизованого банку даних парку вантажних вагонів (АБД ПВ Укрзалізниці) стосовно напіввагонів №№56012982, 56013006, 56013014, 56013022, 56013030, 56013048, 56013154 шляхом зняття (скасування) ознаки «Власний вагон. Власник Приватне акціонерне товариство «Івано-Франківськцемент».

Судом встановлено, що первісні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Євразія» у справі №910/500/19 мотивовані тим, що позивач за первісним позовом як власник вищевказаних напіввагонів не може реалізувати свої повноваження власності, зокрема, володіння і користування, через те, що у інформаційних базах даних АБД ПВ Укрзалізниці та АРМ наявна інформація, відповідно до якої оператором вагонів значиться відповідач-2, що унеможливлює відправлення вагонів власності позивача на станції призначення, визначені позивачем за первісним позовом.

При цьому, позивач за первісним позовом стверджує, що право власності на спірні напіввагони №№56012982, 56013006, 56013014, 56013022, 56013030, 56013048, 56013154 він набув на підставі Договору купівлі-продажу дебіторської заборгованості (прав вимоги) №6/НЗ від 03.04.2018 та додаткової угоди №1 від 03.04.2018 до нього, укладених між ТОВ «Транспортно-експедиційна компанія «Євразія» та Відкритим акціонерним товариством «Росдорлізинг», згідно яких останнє передало, а ТОВ «Транспортно-експедиційна компанія «Євразія» отримало у власність 10 (десять) напіввагонів (у тому числі спірні) та право вимоги до ТОВ «ІстЛайн», що виникло на підставі рішення Арбітражного суду Свердловської області від 15.12.2016 та постанови Сімнадцятого Арбітражного апеляційного суду від 03.04.2017 у справі №А60-42204/2016. Крім того, ТОВ «Транспортно-експедиційна компанія «Євразія» наголосило на тому, що ухвалою Арбітражного суду Свердловської області від 09.07.2018 у справі №А60-42204/2016 судом здійснено процесуальне правонаступництво (заміну сторони з ВАТ «Росдорлізинг» на правонаступника - ТОВ «ТЕК «Євразія») в частині передачі позивачу у користування та повернення у місце приписки залізничних вантажних напіввагонів, а також передачі документації на піввагони.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/500/19, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 20.02.2019.

15.02.2019 до Господарського суду міста Києва в межах справи №910/500/19 надійшла зустрічна позовна заява Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Євразія» та Відкритого акціонерного товариства «Російська дорожна лізингова компанія «Росдорлізинг» про визнання недійсною Додаткової угоди №1 до Договору купівлі-продажу дебіторської заборгованості (прав вимоги) від 03.04.2018 №6/НЗ, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Євразія» та Відкритим акціонерним товариством «Російська дорожна лізингова компанія «Росдорлізинг».

У зустрічній позовній заяві Приватне акціонерне товариство «Івано-Франківськцемент» зазначає, що Додаткова угода №1 до Договору купівлі-продажу дебіторської заборгованості (прав вимоги) від 03.04.2018 №6/НЗ, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Євразія» та Відкритим акціонерним товариством «Російська дорожна лізингова компанія «Росдорлізинг», має бути визнана судом недійсною, оскільки по-перше на підставі вказаного договору відповідач-1 за зустрічним позовом придбав у відповідача-2 за зустрічним позовом лише право вимагати у ТОВ «ІстЛайн» повернення 10 вагонів, а не право власності на такі вагони, по-друге, прав вимоги до інших юридичних осіб, в тому числі до ПрАТ «Івано-Франківськцемент», відповідач-1 за зустрічним позовом на підставі оскаржуваного правочину не набув. За твердженням позивача за зустрічним позовом оскаржуваний правочин був укладений з порушенням встановленої у Російській Федерації Законом «Про неплатоспроможність (банкрутство)» процедури.

В обґрунтування поданого зустрічного позову Приватне акціонерне товариство «Івано-Франківськцемент» зазначає, що вказаний правочин порушує право власності ПрАТ «Івано-Франківськцемент», оскільки на момент його укладення останнє вже було власником спірних на піввагонів на підставі Договору поставки №12/09-16 від 12.09.2016, укладеного між ПрАТ «Івано-Франківськцемент» (покупець) та нерезидентом - Відкритим акціонерним товариством «Техно плюс» (постачальник) (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача-2 за первісним позовом). Після придбання вказаних напіввагонів у власність та їх фактичне одержання на території України по Актах приймання-передачі, вказане рухоме майно поставлено на баланс ПрАТ «Івано-Франківськцемент». Таким чином, станом на даний час, як і на момент пред`явлення зустрічного позову, спірне майно (залізничні напіввагони), перебували у володінні та у власності ПрАТ «Івано-Франківськцемент» на території України.

Отже, із вищенаведених обставин вбачається, що первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Євразія» у даній справі ґрунтується на наявності у позивача права власності на спірні напіввагони №№56012982, 56013006, 56013014, 56013022, 56013030, 56013048, 56013154, які наразі перебувають у володінні та фактичному користуванні відповідача-2 за первісним позовом - ПрАТ «Івано-Франківськцемент».

Зустрічний позов ґрунтується на оспорюванні дійсності Додаткової угоди №1 до Договору купівлі-продажу дебіторської заборгованості (прав вимоги) від 03.04.2018 №6/НЗ, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Євразія» та Відкритим акціонерним товариством «Російська дорожна лізингова компанія «Росдорлізинг», на підставі якої, як зазначає Товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Євразія», воно набуло право власності на спірні напіввагони.

Враховуючи вищевикладене, можливе задоволення зустрічного позову і визнання недійсною Додаткової угоди №1 до Договору купівлі-продажу дебіторської заборгованості (прав вимоги) від 03.04.2018 №6/НЗ, виключає можливість задоволення первісного позову, а тому дані позови є повністю взаємопов`язаними у розумінні частини 2 статті 180 Господарського процесуального кодексу України та їх доцільно розглядати разом.

У порушення зазначеного, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу, залишив поза увагою, що відповідно до частини 2 статті 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, зокрема, коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Поруч із цим, колегією суддів взято до уваги те, що зустрічна позовна заява у даній справі пред`явлена до двох відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Євразія» (позивача за первісним позовом) та Відкритого акціонерного товариства «Російська дорожна лізингова компанія «Росдорлізинг», яке не є учасником справи за первісним позовом.

У даному контексті суд апеляційної інстанції наголошує на наступному.

Статтею 180 Господарського процесуального кодексу України передбачено право відповідача пред`явити зустрічний позов.

Колегія суддів зазначає, що на відміну від статті 60 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), чинний Господарський процесуальний кодекс України не містить приписів щодо права відповідача пред`явити зустрічний позов виключно до позивача у справі.

Натомість, відповідно до статті 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Звідси право відповідача подати до позивача зустрічний позов для його спільного розгляду з первісним позовом не є абсолютним. Таке право може бути реалізовано за умови дотримання загальних правил подання позовів, а також правил пред`явлення зустрічних позовів, установлених процесуальним законодавством.

Зважаючи на положення частини другої статті 180 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів враховує, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за умови не лише їх взаємопов`язаності, а й доцільності їх спільного розгляду.

Взаємопов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Виходячи з викладеного, оскільки можливе задоволення зустрічного позову і визнання недійсною Додаткової угоди №1 до Договору купівлі-продажу дебіторської заборгованості (прав вимоги) від 03.04.2018 №6/НЗ унеможливить задоволення первісного позову, про що зазначено судом вище, ці позови (незважаючи на пред`явлення відповідачем зустрічного позову у тому числі до особи, яка не є позивачем за первісним позовом у справі) є взаємопов`язаними та їх доцільно розглядати разом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №910/2987/18 (провадження №12-24гс19).

Стосовно висновків місцевого господарського суду про те, що наведений у зустрічній позовній заяві спір не підлягає розгляду у господарських судах України, колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно, як вірно зазначив суд першої інстанції, у зустрічному позові Приватним акціонерним товариством «Івано-Франківськцемент» ставиться питання про визнання недійсним правочину, укладеного між двома іноземними особами. Відповідачами за зустрічним позовом, відповідно, є резиденти Російської Федерації.

Водночас, за змістом частини 10 статті 30 Господарського процесуального кодексу України зустрічний позов та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, незалежно від їх підсудності пред`являються в господарський суд за місцем розгляду первісного позову. Це правило не застосовується, коли відповідно до інших, визначених у цій статті, правил виключної підсудності такий позов має розглядатися іншим судом, ніж тим, що розглядає первісний позов.

Виходячи з положень вказаної норми процесуального закону, за загальним правилом зустрічний позов та позов третьої особи незалежно від їх підсудності пред`являються в господарський суд за місцем розгляду первісного позову. Це правило не застосовується лише у випадку, коли відповідно до інших, визначених у статті 30 Господарського процесуального кодексу України правил виключної підсудності такий позов має розглядатися іншим судом, ніж тим, що розглядає первісний позов.

Положеннями статті 30 Господарського процесуального кодексу України не встановлено виключну підсудність іншого суду щодо розгляду позову ПрАТ «Івано-Франківськцемент» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційною компанією Євразія» та Відкритого акціонерного товариства «Російська дорожна лізингова компанія Росдорлізинг» про визнання правочину недійсним. Таким чином, за відсутності винятку, діє загальне правило, відповідно до якого зустрічний позов, незалежно від його підсудності, пред`являється в господарський суд за місцем розгляду первісного позову.

Як передбачено положеннями статті 365 Господарського процесуального кодексу України іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Крім того, відповідно до статті 366 Господарського процесуального кодексу України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Постановою Верховної Ради України №2889-ХІІ від 19.12.1992 було ратифіковано Угоду про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.1992 (далі, Угода).

Учасником вказаної Угоди є також Російська Федерація.

Відповідно до статті 1 Угоди вона регулює питання вирішення справ, що випливають з договірних та інших цивільно-правових відносин між господарюючими суб`єктами, з їх відносин з державними та іншими органами, а також виконання рішень за ними.

Для цілей цієї Угоди під господарюючими суб`єктами розуміються підприємства, їх об`єднання, організації будь-яких організаційно-правових форм, а також громадяни, які мають статус підприємця згідно із законодавством, що діє на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, та їх об`єднань (стаття 2 Угоди).

Відповідно до частини 5 статті 4 Угоди зустрічний позов і вимога про залік, що випливають з тих самих правовідносин, що і зустрічний позов, підлягають розгляду в тому самому суді, який розглядає основний позов.

З урахуванням наведеного, висновки суду першої інстанції про те, що наведений у зустрічній позовній заяві спір не підлягає розгляду в господарських судах України, є помилковими, оскільки як нормами Господарського процесуального кодексу України, так і положеннями вищевказаної міжнародної Угоди встановлено, що в даних правовідносинах зустрічний позов ПрАТ «Івано-Франківськцемент», що випливає з тих самих правовідносин, що й основний позов, підлягає розгляду в суді, що розглядає основний позов.

Що стосується посилання суду першої інстанції на положення статті 77 Закону України «Про міжнародне приватне право», якою визначено перелік випадків виключної підсудності спорів судам України, то з цього приводу слід зазначити наступне.

Дійсно, питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, у тому числі й питання щодо підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються з урахуванням положень Закону України «Про міжнародне приватне право». Проте, в даному випадку, підсудність зустрічного позову суду, що розглядає первісний позов не зумовлена встановленою статтею 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» виключною підсудністю такого спору українським судам, а навпаки, залежить від відсутності встановленої положеннями статті 30 Господарського процесуального кодексу України виключної підсудності такого спору іншому суду, ніж той що розглядає первісний позов. Відтак, посилання суду першої інстанції на положення статті 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» в якості правової підстави для повернення зустрічного позову заявнику є безпідставним.

Крім того, відповідно до положень статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема у випадку, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача. У даному випадку, ТОВ «Транспортно-експедиційна компанія «Євразія» у своєму позові зазначило, що являється власником спірного майна - 7 залізничних напіввагонів, які незаконно перебувають на території України у володінні ПрАТ «Івано-Франківськцемент». Таким чином, в даних правовідносинах також мають місце обставини, зазначені у статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», а саме наявність на території України рухомого майна, яке вважає своєю власністю іноземна юридична особа - відповідач за зустрічним позовом та на яке можна накласти стягнення в загальному порядку.

Посилання суду першої інстанції на пункт 16 Договору купівлі-продажу дебіторської заборгованості (прав вимоги) від 03.04.2018 №6/НЗ, яким встановлено, що спори та розбіжності щодо даного договору сторони зобов`язуються врегулювати шляхом переговорів, а у випадку недосягнення згоди шляхом переговорів, спір підлягає розгляду в Арбітражному суді м. Москви, у даному випадку є безпідставними, оскільки таке арбітражне застереження стосується виключно сторін Договору купівлі-продажу дебіторської заборгованості (прав вимоги) від 03.04.2018 №6/НЗ та не має жодного відношення до ПрАТ «Івано-Франківськцемент».

Відповідно до частини статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» з підстав, викладених у ній, підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 про відмову у відкритті провадження за зустрічною позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» підлягає скасуванню з направленням матеріалів зустрічної позовної заяви Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Євразія» та Відкритого акціонерного товариства «Російська дорожна лізингова компанія «Росдорлізинг» про визнання правочину недійсним для розгляду до Господарського суду міста Києва

Розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом даної апеляційної скарги, має бути здійснено, виходячи зі змісту норм статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи по суті згідно із загальними правилами вказаної статті.

Керуючись статтями 129, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 280, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 про відмову у відкритті провадження за зустрічною позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» у справі №910/500/19 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 про відмову у відкритті провадження за зустрічною позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» у справі №910/500/19 скасувати.

Направити матеріали зустрічної позовної заяви Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Євразія» та Відкритого акціонерного товариства «Російська дорожна лізингова компанія «Росдорлізинг» про визнання правочину недійсним для розгляду до Господарського суду міста Києва.

Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень статей 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20.06.2019.

Головуючий суддя Ю.Б.Михальська

Судді І.М. Скрипка

І.А. Іоннікова