ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/538/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Будішевської Л.О.

суддів Таран С.В., Мишкіної М.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення господарського суду Одеської області від 15.05.2019, ухвалене суддею Желєзною С.П., м. Одеса, повний текст складено 21.05.2019

у справі № 916/538/19

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мікромегас Домсервіс-1»

про стягнення 82177,86 грн.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі АТ «НАК «Нафтогаз України») звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мікромегас Домсервіс-1» (далі ТОВ «Мікромегас Домсервіс-1») в якому просило суд стягнути з останнього заборгованість у розмірі 82177,86 грн., з яких: 64174,17 грн. пені, 5031,04 грн. 3% річних та 12972,65 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору постачання природного газу № 3251/16-ТЕ-23 від 21.12.2015 в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу.

Рішенням господарського суду Одеської області від 15.05.2019 у справі №916/538/19 у задоволенні позову АТ «НАК «Нафтогаз України» відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване наступним.

Позивачем доведений факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором постачання природного газу № 3251/16-ТЕ-23 від 21.12.2015 в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу.

Разом з тим, оскільки остаточний розрахунок з АТ «НАК «Нафтогаз України» здійснений відповідачем до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі Закон), місцевий господарський суд дійшов висновку, що в силу норм прямої дії ч. 3 ст. 7 Закону, заявлені до стягнення АТ «НАК «Нафтогаз України» пеня, 3% річних та інфляційні втрати за несвоєчасно оплачений природний газ не підлягають нарахуванню.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав на нього апеляційну скаргу, яка мотивована тим, що місцевим господарським судом безпідставно застосовано до спірних правовідносин приписи ч. 3 ст. 7 Закону, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів включення ТОВ «Мікромегас Домсервіс-1» до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Крім того, скаржник зазначив, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки факту несвоєчасного проведення відповідачем розрахунків за договором постачання природного газу № 3251/16-ТЕ-23 від 21.12.2015.

АТ «НАК «Нафтогаз України» просило скасувати рішення господарського суду Одеської області від 15.05.2019 у справі № 916/538/19 та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.05.2019 у справі № 916/538/19 за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження, вирішено здійснювати її розгляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 14.06.2019 та роз`яснено учасникам справи про їх право у строк до 14.06.2019 надати суду будь-які заяви чи клопотання стосовно процесуальних питань.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Місцевим господарським судом встановлено, що 21.12.2015 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та ТОВ «Мікромегас Домсервіс-1» укладено договір №3251/16-ТЕ-23 постачання природного газу, відповідно до умов пунктів 1.1., 1.2. якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим договором використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний рахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1. договору).

Споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати поставлений газ в розмірі та порядку, передбаченому даним договором (підпункт 6 пункту 7.2. договору).

Згідно п. 8.1. договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 933135,89 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 на суму 402273,14 грн., від 29.02.2016 на суму 269980,30 грн., від 31.03.2016р. на суму 260882,45 грн.

Проте, оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно, вартість поставленого позивачем газу протягом періоду з січня 2016 по березень 2016 була у повному обсязі оплачена ТОВ «Мікромегас Домсервіс-1» лише 27.10.2016.

Отже висновок суду першої інстанції про неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором постачання природного газу № 3251/16-ТЕ-23 від 21.12.2015 в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу є правомірним.

При цьому, колегія суддів зазначає, що 30.11.2016 набрав чинності Закон, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону є, зокрема, кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Статтею 2 Закону передбачено, що його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до Реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України № 93 від 21.02.2017 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Згідно з пунктом 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань зі сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Частиною 3 ст. 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що ч. 3 ст. 7 Закону є нормою прямої дії; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань.

Водночас застосування положень ч. 3 ст. 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Зокрема, виконання цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.02.2019 у справі №904/2960/18.

Враховуючи викладене, колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника про те, що місцевим господарським судом безпідставно застосовано до спірних правовідносин приписи ч. 3 ст. 7 Закону, з підстав відсутності в матеріалах справи доказів включення ТОВ «Мікромегас Домсервіс-1» до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

З огляду на те, що вартість поставленого позивачем газу у повному обсязі оплачена ТОВ «Мікромегас Домсервіс-1» 27.10.2016, тобто до набрання чинності Законом, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки факту несвоєчасного проведення розрахунків за договором також не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки місцевим господарським судом в повному обсязі встановлено факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором поставки природного газу в частині своєчасної оплати його вартості.

Рішення господарського суду Одеської області від 15.05.2019 у справі № 916/538/19 ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду та не можуть бути підставою для його скасування або зміни.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283

ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Одеської області від 15.05.2019 у справі №916/538/19 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 ГПК України, у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Л.О. Будішевська

Суддя С.В. Таран

Суддя М.А. Мишкіна