ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" червня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1077/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Аганін В.Ю.

розглянувши справу №916/1077/19

За позовом: Державної екологічної інспекції в Одеській області (65107, м. Одеса, проспект Шевченка, 12; код ЄДРПОУ 8017120)

До відповідача: Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Правда (67932, Одеська обл., Окнянський район, с. Малаївці; )

Про стягнення 151111,87 грн.

від позивача: Лех А.О., представник за довіреністю

від відповідача: не з`явився

Під час розгляду справи, відповідно до ч. 2 ст. 216 ГПК України у судовому засіданні, яке відбулось 03.06.2019р. було оголошено перерву до 14.06.2019р. об 11:00 та 14.06.2019р. було оголошено перерву до 18.06.2019р. об 11:30.

Встановив: Позивач - Державна екологічна інспекція в Одеській області звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. № ГСОО 1104/19 від 16.04.2019р.) до Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Правда про стягнення 151111,87 грн.

Позовні вимоги Державної екологічної інспекції в Одеській області направлено на стягнення з Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Правда суму збитків, завданих навколишньому природному середовищу у розмірі 151111,87 грн. до Державного бюджету України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.04.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/1077/19. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на "13" травня 2019 р. о 11:00. Запропонувано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив. Викликано учасників справи для розгляду справи по суті на 13.05.2019р. о 11:00.

13.05.2019р. до господарського суду Одеської області від Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Правда надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти заявлених вимог позивача в повному обсязі та просить суд відмовити в їх задоволенні.

20.05.2019р. до господарського суду Одеської області від Державної екологічної інспекції в Одеській області надійшла відповідь на відзив.

31.05.2019р. до господарського суду Одеської області від Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Правда надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи письмових пояснень та копій документів.

03.06.2019р. до господарського суду Одеської області від Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Правда надійшла заява про виключення доказів з дослідження при розгляді справи.

У судовому засіданні, яке відбулось 14.06.2019р., представник відповідача просив суд заяву Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Правда від 03.06.2019р. про виключення доказів з дослідження при розгляді справи не приймати судом до уваги та залишити без розгляду.

Однак, у судовому засіданні, яке відбулось 14.06.2019р., представником Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Правда надано суду пояснення, згідно яких відповідач вважає, що документи, подані позивачем у якості доказів до матеріалів справи, не засвідчені належним чином, оскільки не підтверджено, що ОСОБА_1 , яка в свою чергу посвідчувала надані до позову копії документів, є відповідальною особою і має відповідні повноваження на здійснення таких дій.

В свою чергу, 12.06.2019р. до господарського суду Одеської області від Державної екологічної інспекції в Одеській області надійшли заперечення на заяву про виключення доказів із дослідження при розгляді справи.

Позивач - Державна екологічна інспекція в Одеській області підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач - Сільськогосподарський виробничий кооператив „Правда заперечує проти заявлених вимоги позивача в повному обсязі та просить суд відмовити в їх задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив.

Наказом Державної екологічної інспекції в Одеській області від 12.07.2018р. №486 „Про проведення планової перевірки на підставі Річного платну здійснення заходів державного нагляду (контролю) Державної екологічної інспекції України на 2018 рік, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 30.11.2017р. №710, та відповідно до ст.ст. 5, 7 Закону України „Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ст. 20-2 Закону України „Про охорону навколишнього природного середовища. Положення про Державну екологічну інспекцію в Одеській області, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 28.09.2017р. №652 вирішено провести планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства Сільськогосподарським виробничим кооперативом „Правда, в термін з 19.07.2018р. по 01.08.2018р.

На підставі направлення на проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Сільськогосподарським виробничим кооперативом „Правда, відповідно до ст. 20-2 Закону України „Про охорону навколишнього природного середовища, Закону України „Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності та наказу Державної екологічної інспекції в Одеській області від 12.07.2018р. №486 було здійснено направлення державного інспектора з охорони навколишнього середовища Одеської області для проведення у термін з 19 липня по 01 серпня 2018р. планової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища на підставі річного плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) Державної екологічної інспекції України на 2018р., затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 30.11.2017р. №170.

27.04.2018 року Державною екологічною інспекцією в Одеській області направлено Сільськогосподарському виробничому кооперативу „Правда Повідомлення про проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в термін з 19 липня 2018 року по 01 серпня 2018 року.

Як вбачається із матеріалів справи, з 24.07.2018 р. по 01.08.2018 р. Державною екологічною інспекцією в Одеській області було проведено планову перевірку Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Правда на предмет дотримання останнім вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

За результатами проведення планового заходу державного нагляду (конролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів щодо Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Правда було складено Акт №75/10.

Зазначеним Актом № 75/10 Державною екологічною інспекцією в Одеській області було встановлено, що в період з 01 лютого 2017р. по 30 червня 2018р. Сільськогосподарський виробничий кооператив „Правда здійснював спеціальне водокористування при відсутності дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням п. 9 ч. 1 ст. 44, ст. 48 Водного кодексу України, відповідальність за яке передбачена ст. ст. 110, 111 Водного кодексу України.

В ході перевірки було встановлено, що Сільськогосподарський виробничий кооператив „Правда для власних потреб та потреб Товариства з обмеженою відповідальністю „Окнянська правда, здійснює використання підземних вод зі свердловин на воду №4491/р.6721 №б/н, що розташовані в межах Малаївської сільської ради Окнянського району Одеської області.

Так, 31.07.2018 р. державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції в Одеській області було складено протокол №000479 про адміністративне правопорушення, вчинене директором Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Правда Колесніченко Б.В., яке полягало у тому, що директором було здійснено забір та використання підземних вод зі свердловини на воду підприємством (Сільськогосподарським виробничим кооперативом „Правда) при відсутності дозволу на спеціальне водокористування, та зазначено, що Сільськогосподарський виробничий кооператив „Правда, як первинний водокористувач, здійснює забір води зі свердловини, звітування за формою 2-ТП, здійснює ренту плату за спеціальне використання води у 2017-2018р., що є порушенням п. 9 ч. 1 ст. 44, ст. 49 Водного кодексу України.

При цьому 01.08.2018 р. державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції в Одеській області була винесена Постанова №000479, визнано директора Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Правда ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 48 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 136,00 грн.

За матеріалами справи вбачається, що відповідно до квитанції №45 від 06.08.2018р. Колесніченко ОСОБА_3 . здійснив оплату штрафу у розмірі 136 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Одеської області відділу державного екологічного нагляду (контролю) водних ресурсів у відповідності до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища №389 від 20.07.2009 р. (зі змінами, внесеними Наказом Міністерства екології та природних ресурсів № 567 від 13.10.2015 р.), здійснено розрахунок розміру збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування) Сільськогосподарським виробничим кооперативом „Правда, відповідно, розмір збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозволу на спеціальне водокористування в розрізі нормативів плати за спеціальне використання прісних підземних вод в період їх фактичного використання, становить грошову суму у розмірі 151111,87 грн.

Вказаний розрахунок розміру відшкодування збитків обумовлений здійсненням Сільськогосподарським виробничим кооперативом „Правда використання підземних вод із свердловини на воду №4491/р.6721, №б/н, що розташовані в межах земель Малаївської сільської ради Окнянського району Одеської області при відсутності дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням п. 9 ч. 1 ст. 44. ч. 1 ст. 49 Водного кодексу України, відповідальність за яке передбачена ст.ст. 110,111 Водного кодексу України.

Довідкою від 30.07.2018р. вих. № 11, яка підписана головним бухгалтером Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Правда засвідчено, що в другому кварталі 2018р. згідно з показниками лічильників Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Правда Окнянського району, Одеської області використано 5930 куб.м. води з свердловини.

Також в матеріалах справи міститься Дозвіл на спецводокористування, виданий 08.02.2012р. Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Одеській області Сільськогосподарському виробничому кооперативу „Правда на термін до 16.01.2017р.

01.08.2018 р. позивачем була направлена відповідачу претензія № 78, згідно якої Державною екологічною інспекцією в Одеській області було запропоновано відповідачеві добровільно протягом 30 днів відшкодувати збитки, заподіяні державі внаслідок самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозволу на спеціальне водокористування, яка залишена відповідачем без відповіді та реагування.

Приймаючи до уваги, що Сільськогосподарським виробничим кооперативом „Правда не було здійснено у добровільному порядку відшкодування збитків, позивач - Державна екологічна інспекція в Одеській області звернулась до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Правда про стягнення з відповідача збитків у розмірі 151111,87 грн.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених позовних вимог позивача, зазначив суду, що відповідач є сільськогосподарським товаровиробником, що підтверджується довідкою, яка видана Подільською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС в Одеській області від 30.05.2018, так вказаною довідкою зазначений статус відповідача як платника єдиного податку четвертої групи.

Платниками єдиного податку четвертої групи можуть бути сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільгосптоваровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75% (пп. 4 п. 291.4 Податкового кодексу України.).

Відповідач зазначає, що згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань,основним видом діяльності відповідача є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний) (код КВЕД 01.11).

Також було зазначено, що відповідно до частини 2 ст. 23 Кодексу України про надра, землевласники і землекористувачі, які є сільськогосподарськими товаровиробниками, частка сільськогосподарського товаровиробництва яких за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків, крім випадків, передбачених частиною першою цієї статті, в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати підземні води (крім мінеральних) для сільськогосподарських, виробничих, а також власних господарсько-побутових потреб.

За твердженням відповідача, однією з обов`язкових умов для звільнення суб`єкта господарювання від необхідності отримання дозволу на користування надрами є приналежність його до сільськогосподарського товаровиробника, частка сільськогосподарського товаровиробництва якого за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків, та видобування води - з метою її використання для сільськогосподарських, виробничих, а також власних господарсько-побутових потреб.

Також відповідачем надавалися пояснення та було зазначено, що у першому кварталі 2018 року, згідно розрахунку №1 з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин Податкової декларації з рентної плати за перший квартал 2018 року вих.№11, відповідачем здійснено забір води в об`ємі, що становить 4,1 тис. куб.м., у другому кварталі 2018 року, згідно довідці від 30.07.2018 вих. №11, відповідачем здійснено забір води в об`ємі, що становить 5930 тис. куб.м. 3 урахуванням положень ст.23 Кодексу України про надра при розрахунку обсягу видобування підземних вод береться до уваги кожен з водозаборів, видобування з кожного з яких не повинно перевищувати 300 куб.м. на добу.

А відтак, за твердженням відповідача, у першому кварталі 2018р. видобуток підземних вод з одного водозабору склав 22,7 куб.м. над добу, що підтверджується наступним математичним розрахунком: 4100 куб.м./2 свердловини/90 кількість днів у 1 кварталі 2018р.=22,7 куб.м. на добу, у другому кварталі 2018 року видобуток підземних вод з одного водозабору склав 32,58 куб.м. на добу, що підтверджується наступним математичним розрахунком 5930 куб.м./2 сверловини/91 кількість днів у 2 кварталі 2018р.=32,58 куб.м. на добу.

Як зазначає відповідач, вказаний об`єм видобутку підземних вод з одного водозабору складає значно менше ніж за дозволений об`єм видобутку підземних вод з одного водозабору, передбаченого приписами ст. 23 Кодексу України про надра.

Щодо розрахунку розміру відшкодування збитків, наведеного позивачем, то по-перше, як вказує відповідач, до уваги не прийнято той факт, що водозоборів два і про це, безпосередньо зазначено самим позивачем в акті, по друге, якщо взяти до уваги період, зазначений позивачем з 01.02.2017 по 30.06.2018, то він становить 487 календарних дня: 487 календарних днів х 600 куб на добу (об`єм двох свердловин на добу) = 292200 куб.м. може бути видобуто відповідачем без порушення ст. 23 Кодексу України, за твердженням відповідача.

Надаючи узагальнений висновок зазначених заперечень, Сільськогосподарським виробничим кооперативом „Правда було зазначено, що однією з обов`язкових умов для звільнення суб`єкта господарювання від необхідності отримання дозволу на користування надрами є приналежність його до сільськогосподарського товаровиробника, частка сільськогосподарського товаровиробництва якого за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків та видобування води здійснюється з метою її використання для сільськогосподарських, виробничих, а також власних господарсько-побутових потреб. При цьому, продуктивність водозаборів підземних вод не має значення.

Основним видом діяльності відповідача за КВЕД є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, вирощування овочів І баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів, вирощування інших однорічних і дворічних культур. Частка Сільськогосподарського виробничого кооператива „Правда за попередній податковий (звітний) рік перевищує 75%.

Відповідач видобуває підземні води для сільськогосподарських, виробничих, а також власних господарсько-побутових потреб. Розрахунок видобутку відповідачем підземних вод з одного водозабору, за його твердженням, не перевищує встановлений ст. 23 Кодексу України про надра добовий об`єм видобутку підземних вод.

3 огляду на наведене, як вказує відповідач, Сільськогосподарський виробничий кооператив „Правда має право на видобування підземних вод без отримання спеціального дозволу, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають.

Також відповідачем було зазначено, що якщо взяти до уваги податкові декларації, що подані позивачем, то, відповідач сплатив рентну плату в п`ятикратному розмірі згідно п.п.255.11.13 п. 255.11 ст. 255 розділу IX Податкового Кодексу України, за втрати води у період перевірки у зазначеному обсязі, що підтверджується податковими деклараціями з рентної плати і факт її сплати до бюджету позивачем не спростовано.

Підпунктом 255.11.15 ст. 255 Податкового Кодексу України передбачено, що за відсутності у водокористувача дозволу на спеціальне водокористування із встановленими в ньому лімітами використання води рентна плата справляється за весь обсяг використаної води, що підлягає оплаті як за понадлімітне використання.

Відповідач зазначає, що позивачем вказаний факт сплати відповідачем податку при розрахунку збитків не враховано.

Крім цього, відповідач наголошує, що позивач зазначає, що в акті перевірки встановлено наявність у відповідача пристроїв та вимірювальної апаратури, що здійснюють облік об`ємів забору і скидання води, відповідач зазначає, що вони взагалі відсутні у відповідача оскільки свердловини були продані ще в 2017 році, про що зазначено самим позивачем в акті перевірки.

Отже, за відсутності вимірювальних приладів взагалі будь-які первинні документи обліку, зокрема довідка про об`єми видобутої води, звіти 2-ТП, не є достовірними, і відповідно не могли бути покладені в основу акту перевірки для розрахунку завданої шкоди.

Натомість, Державна екологічна інспекцієя в Одеській області при проведенні перевірки зобов`язана була застосувати іншу методологію визначення фактичного об`єму використаної води, а саме врахувати тривалість роботи агрегатів, обсяг виробленої продукції чи наданих послуг, витрати електроенергії, пропускну спроможність водопровідних труб за одиницю часу (п. 255.11.10 ст. 255 Податкового кодексу України).

Однак, в зазначеному акті перевірки відсутні будь-які дослідження технологічних даних (тривалість роботи агрегатів, обсяг виробленої продукції чи наданих послуг, витрати електроенергії, пропускна спроможність водопровідних труб за одиницю часу тощо), а зазначені дані первинного обліку, які не можуть вважатись достовірними за умови відсутності показань вимірювальних приладів.

А відтак, як зазначає відповідач, позивачем не доведено достовірними та достатніми доказами обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Надаючи відповідь на відзив, позивачем було зазначено суду, що Державна екологічна інспекція в Одеській області не погоджується з доводами відповідача, що Сільськогосподарський виробничий кооператив „Правда не є водокористувачем у розумінні чинного законодавства із посиланням на ст. 23 Кодексу України про надра. Посилаючись на правовий висновок, наведений у Постанові Вищого господарського суду України від 23.03.2017р. по справі №918/542/16, позивачем було зазначено, що чинним законодавством передбачено обов`язок отримання господарюючим суб`єктам як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому, спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне користування право на їх використання.

Відповідно до Акту перевірки, відповідачу було надано Дозвіл на спеціальне водокористування, який був виданий Сільськогосподарському виробничому кооперативу „Правда 08.02.2012р. на термін до 16.01.2017р., отже, як зазначає позивач, за спливом строку наданого дозволу на спеціальне водокористування, відповідач безпідставно та в супереч закону здійснював забір води, що у наслідок спричинило заподіяну шкоду у виглядів збитків.

Також позивачем надавалися пояснення та було зазначено суду, що засвідчення копій документів, доданих до матеріалів позовної заяви здійснювалось начальником відділу старшим державний інспектором з охорони навколишнього природного середовища Одеської області відділу державного екологічного нагляду (контролю) водних ресурсів та із проставленням відбитку печатки Державної екологічної інспекції в Одеській області.

Таким чином, доводи відповідача щодо відсутності повноважень у особи, що засвідчувала подані разом з позовом докази, не відповідають дійсності та не повинні прийматися судом до уваги при оцінці поданих доказів.

Також позивачем було зазначено суду, що відповідно до п. 9.2. Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009р. №389, було здійснено обґрунтований розрахунок розміру відшкодування збитків.

Також, надаючи додаткові пояснення, позивачем було зазначено суду, що норми ст.255 Податкового кодексу України стосуються сфери оподаткування, тоді як позовні вимоги направлено на стягнення збитків, та пов`язані з деліктною відповідальністю та відшкодуванням завданої шкоди, та вказано, що оподаткування збором за спеціальне використання води не позбавляє осіб від необхідності отримання дозволу на спеціальне водокористування відповідно до вимог ст. 49 Водного кодексу України.

Позивачем було зазначено, що відповідно до ст. 1 Водного кодексу України, ліміт використання води це граничний обсяг використання води, який встановлюється дозволом на спеціальне водокористування. Цей показник обов`язково зазначається у дозволі на спецкористування (ст. 49 Водного кодексу України). Зазначення цього показника у тому, що він враховується при розрахунку спецводоренти (п. п. 255.11.2. Податкового кодексу України). За твердженням позивача, поняття спеціального водокористування у розумінні Водного кодексу ніяким чином не є тотожним поняттю об`єкта оподаткування рентною платою за спеціальне використання води у розумінні Податкового кодексу.

Позовні вимоги позивача обґрунтовано здійсненням з боку Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Правда водокористування за відсутності дозволу на спеціальне водокористування в період з 01.02.2017р. по 30.06.29018р., що є порушенням положень п. 9 ч. 1 ст. 44 та ст. 48 Водного кодексу України, відповідальність за яке передбачена ст.ст. 110, 111 Водного кодексу України, та направлено на стягнення з Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Правда збитків у розмірі 151111,87грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних питаннях, що виникають в галузі охорони навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів є Міністерство екології та природних ресурсів України та його органи на місцях, а саме Державна екологічна інспекція в Одеській області, яка в межах своїх повноважень забезпечує реалізацію державної політики в галузі охорони навколишнього природного середовища на території області.

Згідно ст. 2 Закону України „Про охорону навколишнього природного середовища, відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

В ч. 1 ст. 5 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища визначено, що державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Положеннями абзацу п. 1.1 роз`яснень Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища від 27.06.2001р. № 02-5/744 (з наступними змінами доповненнями) визначено, що відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються Конституцією України, міжнародними угодами України, Цивільним кодексом України (далі - Цивільний кодекс), Законом України Про охорону навколишнього природного середовища (далі - Закон), а також розроблюваним відповідно до нього земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством. У вирішенні спорів, пов`язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, слід керуватися нормами природноресурсового, природоохоронного законодавства про забезпечення екологічної безпеки, а з питань, не врегульованих цим законодавством, - відповідними правилами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Приписами ст. 2 Водного кодексу України визначено, що завданням водного законодавства є регулювання правових відносин з метою забезпечення збереження, науково обгрунтованого, раціонального використання вод для потреб населення і галузей економіки, відтворення водних ресурсів, охорони вод від забруднення, засмічення та вичерпання, запобігання шкідливим діям вод та ліквідації їх наслідків, поліпшення стану водних об`єктів, а також охорони прав підприємств, установ, організацій і громадян на водокористування. Водні відносини в Україні регулюються цим Кодексом, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" та іншими актами законодавства. Земельні, гірничі, лісові відносини, а також відносини щодо використання та охорони рослинного і тваринного світу, територій та об`єктів природно-заповідного фонду, атмосферного повітря, виключної (морської) економічної зони та континентального шельфу України, що виникають під час користування водними об`єктами, регулюються відповідним законодавством України.

Згідно до ч. 1 ст. 38 Закону України „Про охорону навколишнього природного середовища, використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. Законодавством України громадянам гарантується право загального використання природних ресурсів для задоволення життєво необхідних потреб (естетичних, оздоровчих, рекреаційних, матеріальних тощо) безоплатно, без закріплення цих ресурсів за окремими особами і надання відповідних дозволів, за винятком обмежень, передбачених законодавством України. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Положеннями ст. 46 Водного кодексу України визначено, що водокористування може бути двох видів - загальне та спеціальне.

Водокористувачі зобов`язані: здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу (п.9 ч. 1 ст. 44 Водного кодексу України).

Відповідно до ч.1. ч. 2 ст. 48 Водного кодексу України, спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

Не належать до спеціального водокористування: пропуск води через гідровузли (крім гідроенергетичних); скид води з водних об`єктів відповідно до встановлених для них режимів роботи для підтримання екологічних витрат у річці та з метою запобігання виникненню гідродинамічних аварій;подача (перекачування) води водокористувачам у маловодні регіони; усунення шкідливої дії вод (підтоплення, засолення, заболочення); використання підземних вод для вилучення корисних компонентів; вилучення води з надр разом з видобуванням корисних копалин; виконання розчистки русел річок, каналів і дна водойм, будівельних, днопоглиблювальних і вибухових робіт; видобування корисних копалин (крім підземних вод) і водних рослин; прокладання трубопроводів і кабелів; проведення бурових, геологорозвідувальних робіт; забір та/або використання води в об`ємі до 5 кубічних метрів на добу, крім тієї, що використовується для виробництва (входить до складу) напоїв та фасованої питної води;інші роботи, які виконуються без забору води та скидання зворотних вод (ч. 3 ст. 48 Водного кодексу України).

Положеннями частин 1, 7 ст. 49 Водного кодексу України встановлено, що спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу. Строк видачі дозволу на спеціальне водокористування або надання письмового повідомлення про відмову в його видачі становить не більше тридцяти календарних днів з дня надходження на розгляд заяви та відповідних документів.

Відповідно до ст. 50 Водного кодексу України, строки спеціального водокористування встановлюються органами, які видали дозвіл на спеціальне водокористування. Спеціальне водокористування може бути короткостроковим (до трьох років) або довгостроковим (від трьох до двадцяти п`яти років). У разі необхідності строк спеціального водокористування може бути продовжено на період, що не перевищує відповідно короткострокового або довгострокового водокористування. Продовження строків спеціального водокористування за клопотанням заінтересованих водокористувачів здійснюється державними органами, що видали дозвіл на спеціальне водокористування.

Як вже встановлено судом за матеріалами справи, наказом Державної екологічної інспекції в Одеській області від 12.07.2018р. №486 „Про проведення планової перевірки було вирішено провести планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства Сільськогосподарським виробничим кооперативом „Правда, в термін з 19.07.2018р. по 01.08.2018р.

На підставі направлення на проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Сільськогосподарським виробничим кооперативом „Правда, було здійснено направлення державного інспектора з охорони навколишнього середовища Одеської області для проведення у термін з 19 липня по 01 серпня 2018р. планової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища на підставі річного плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) Державної екологічної інспекції України на 2018р., затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 30.11.2017р. №170.

Як встановлено судом, за результатами проведення планового заходу державного нагляду (конролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів щодо Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Правда було складено Акт №75/10.

Зазначеним Актом № 75/10 Державною екологічною інспекцією в Одеській області було встановлено, що в період з 01 лютого 2017р. по 30 червня 2018р. Сільськогосподарський виробничий кооператив „Правда здійснював спеціальне водокористування при відсутності дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням п. 9 ч. 1 ст. 44, ст. 48 Водного кодексу України, відповідальність за яке передбачена ст. ст. 110, 111 Водного кодексу України.

В ході перевірки було встановлено, що Сільськогосподарський виробничий кооператив „Правда для власних потреб та потреб Товариства з обмеженою відповідальністю „Окнянська правда, здійснює використання підземних вод зі свердловин на воду №4491/р.6721 №б/н, що розташовані в межах Малаївської сільської ради Окнянського району Одеської області.

Відповідно до ч. 1, п. з) ч. 2, ч. 4 ст. 68 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища, порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Частиною 1 ст. 69 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища передбачено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

У відповідності з ч. ч. 1, 3 ст. 110, ч. 1 ст. 111 Водного кодексу України, порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, зокрема, винні у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування. Підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 Цивільного кодексу України, згідно з ч. ч. 1, 2 якої, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування деліктної відповідальності необхідною є наявність усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: вина особи, яка заподіяла шкоду; протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Зазначені підстави є загальними та необхідними у всіх випадках, якщо інше не обумовлено законом, для стягнення шкоди поза договірними зобов`язаннями.

В силу положень ч. ч. 1-3 ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Разом з тим, положеннями визначеними у п. 1.6 роз`яснень Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища від 27.06.2001 р. №02-5/744 передбачено, що господарський суд, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, повинен виходити з презумпції вини правопорушника (статті 440 та 442 Цивільного кодексу). Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

Наразі слід зазначити, що важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки, а відтак досліджуючи вказане питання господарський суд виходить з того, що допущене відповідачем порушення природоохоронного законодавства мало місце в результаті здійснення відповідачем своєї господарської діяльності без отримання відповідних дозволів. Викладене, на думку суду, підтверджує наявність причинно-наслідкового зв`язку між здійсненим порушенням та завданими ним збитками та як наслідок наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення.

Строк дозволу на спеціальне водокористування, виданого 08.02.2012р. Сільськогосподарському виробничому кооперативу „Правда закінчився 16.01.2017р.

Як зазначалось вище, факт порушення Сільськогосподарським виробничим кооперативом „Правда вимог природоохоронного законодавства було встановлено під час позапланової перевірки Державної екологічної інспекції, а саме у період з 01.02.2018р. по 30.06.2018 р., а саме встановлено, що відповідачем самовільно зібрано 27430 метрів кубічних підземних вод з свердловин на воду №4491/р.6721, №б/н, що розташовані в межах земель Малаївської сільської ради Окняньского району Одеської області без дозволу на спеціальне водокористування, що зафіксовано та підтверджується актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Зважаючи на викладене, суд доходить висновку, що протиправність поведінки відповідача полягає у самовільному використанні підземних вод без дозволу на спеціальне водокористування протягом періоду з період з 01.02.2018 р. по 30.06.2018 р.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення природоохоронного законодавства, повинна відшкодовуватись у розмірах, які визначаються на підставі затверджених у встановленому порядку такс і методик обрахування розмірів шкоди, що діють на час здійснення порушення або, у разі неможливості встановлення часу здійснення порушення, - на час його виявлення. Відсутність таких такс або методик не може бути підставою для відмови у відшкодуванні шкоди.

Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 р. № 389 затверджена Методика розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів (далі Методика). Наказом Міністерства екології та природних ресурсів № 567 від 13.10.2015 р. до вказаної Методики були внесені зміни, що набули чинності після його офіційного опублікування 27.11.2015 р.

Відповідно до пункту 1.7. Методики, самовільне водокористування - використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів.

Згідно п. 9.1. Методики, розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, здійснюється за формулою: Зсам = 5 ? W ? Тар (грн.).

Отже, положення Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, встановлюють самостійні та окремі підстави для відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушень законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, зокрема внаслідок самовільного використання водних ресурсів без дозволу на спеціальне водокористування.

При здійсненні розрахунку розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів, було здійснено використання ставки рентної плати за спеціальне використання води, встановленої п. 255.5.2. ст. 255 Податкового кодексу України, аналогічній ставці рентної плати за спеціальне використання підземних вод Одеській області станом на дату виявлення порушення 101,80 грн.

На підставі викладеного, перевіривши здійснений розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозволу на спеціальне водокористування, в розрізі плати за спеціальне використання прісних підземних вод в період їх фактичного використання, відповідно до якого сума збитків становить 151111,87 грн., суд вважає його вірним та обґрунтованим.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено здійснення відповідачем водокористування за відсутності дозволу на спеціальне водокористування в період з 01 лютого 2017р. по 30 червня 2018р., що підтверджується наявними в справі доказами, отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача розрахованих збитків у розмірі 151111,87 грн. - є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами з боку позивача і підлягають задоволенню судом.

Щодо заперечень та доводів Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Правда, які були надані відповідачем під час розгляду справи суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Додані докази та документи позивачем до матеріалів справи засвідчені Мазаловою ОСОБА_4 Петрівною, яка займає посаду начальника відділу старший державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Одеської області відділу державного екологічного нагляду (контролю) водних ресурсів, із проставленням відбитку печатки державної екологічної інспекції в Одеській області, про що свідчить витяг з Наказу Державної екологічної інспекції в Одеській області №96-о від 24.05.2018р., у зв`язку з чим, судом відхиляються заперечення відповідача, що ОСОБА_1 , яка в свою чергу посвідчувала копії документів, не має відповідні на це повноваження, оскільки дані твердження відповідача спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Статтею 23 Кодексу України про надра передбачено, що право землевласників і землекористувачів на видобування корисних копалин місцевого значення, торфу, підземних вод (крім мінеральних) та користування надрами для інших цілей. Землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, а також підземні води (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови, що обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 кубічних метрів на добу. Землевласники і землекористувачі, які є сільськогосподарськими товаровиробниками, частка сільськогосподарського товаровиробництва яких за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків, крім випадків, передбачених частиною першою цієї статті, в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати підземні води (крім мінеральних) для сільськогосподарських, виробничих, а також власних господарсько-побутових потреб. Видобування корисних копалин місцевого значення і торфу з застосуванням спеціальних технічних засобів, які можуть призвести до небажаних змін навколишнього природного середовища, погоджується з місцевими радами, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Чинним законодавством передбачено обов`язок отримання господарюючими суб`єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачу було надано відповідний дозвіл на спеціальне водокористування, який було видано Сільськогосподарському виробничому кооперативу „Правда 08 лютого 2012 року на термін до 16.01.2017р., та за спливом строку наданого дозволу відповідач здійснював забір води.

Твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, з посиланням на ст. 23 Кодексу України про надра, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та обставинами, які були встановлені судом під час розгляду справи. Актом №75/10 встановлено, що фактичні забори підприємства відповідача при відсутності дозволу в 2017 році склали 17,4 тис куб.м. , у період з 01.01.2018р. по 31.03.2018р. 4,1 тис куб.м та з 01.04.2018р. по 30.06.2018р. 5930 куб м.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач не є суб`єктом, діяльність якого підпадає під дію положень ст. 23 Кодексу України про надра, а обсяг видобування підземних вод з кожного водозабору перевищує 300 куб метрів на добу, та відповідач не підлягає звільненню від відповідальності, яка визначені на підставі акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства.

На підставі викладеного суд зазначає, що відсутні підстави вважати, що водовикористання в такому обсязі не потребувало отримання спеціального дозволу уповноваженого державою органу.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд зазначає, що твердження відповідача є хибними та Сільськогосподарському виробничому кооперативу „Правда задля здійснення водокористування у встановлених обсягах, необхідно мати відповідний дозвіл на спеціальне водокористування.

Також суд зазначає, що розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів у відповідача було здійснено відповідно до наданих Сільськогосподарським виробничим кооперативом „Правда документів: дозволу на спеціальне водокористування на термін до 16.01.2017р., звітів форми 2-ТП (водогосп) за звітний період 2017 рік, розрахунку №2 з рентної плати за спеціальне використання води за І квартал 2018р., довідки Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Правда від 30.07.2018р. №11, отже при здійсненні нарахування розміру збитків, позивачем було здійснення дотримання вимог, зокрема п. 9.2. Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 р. № 389, у зв`язку з чим доводи відповідача щодо відсутності у останнього пристрою обліку забору води спростовуються вищевказаними документами, які в свою чергу було надано Сільськогосподарським виробничим кооперативом „Правда під час здійснення перевірки.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що відповідачем - Сільськогосподарським виробничим кооперативом „Правда було здійснено сплату спеціального збору у п`ятикратному розмірі відповідно до ст. 255 Податкового кодексу України за використання води без спеціального дозволу, у зв`язку з чим доводи відповідача не приймаються судом до уваги.

Отже, за відсутності доказів та у зв`язку з тим, що доводи відповідача не підтверджені, посилання відповідача, що він сплатив рентну плату в п`ятикратному розмірі згідно п.п. 255.11.13 п. 255.11 ст. 255 Податкового кодексу України не доказані суду.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 1 ст. 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог Державної екологічної інспекції в Одеській області зі стягненням Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Правда збитків у розмірі 151111,87 грн.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Підсумовуючи вищевикладене, надавши відповіді на доводи учасників справи, суд приходить до висновку, що заперечення відповідача є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, а вимоги позивача у даній справі обґрунтовані та підтверджені наданими доказами.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 2266,68 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Державної екологічної інспекції в Одеській області задовольнити повністю.

2.Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Правда (67932, Одеська обл., Окнянський район, с. Малаївці; ) до Державного бюджету України на розрахунковий рахунок №5320 фонду охорони навколишнього природного середовища Малаївської сільської ради, МФО 899998, , банк Казначейство України (ЕАП), одержувач УК у Окнянському районі, код бюджетної класифікації ККДБ 24062100, балансовий рахунок 3311, символ звітності банку 331 суму збитків, завданих навколишньому природному середовищу у розмірі 151111 (сто п`ятдесят одну тисячу сто одинадцять) грн. 87 коп.

3.Стягунти з Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Правда (67932, Одеська обл., Окнянський район, с. Малаївці; ) на користь Державної екологічної інспекції в Одеській області (65107, м. Одеса, проспект Шевченка, 12; код ЄДРПОУ 8017120) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2266 (дві тисячі двісті шістдесят шість) грн. 68 коп.

Повний текст рішення складено 20 червня 2019 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко