ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2019 року м. Дніпро Справа № 904/4526/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач)

судді Кузнецов В.О., Чус О.В.

розглянувши без повідомлення учасників провадження у справі за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження апеляційну

скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2019 року (повний текст підписано 11.03.2019 року)

у справі № 904/4526/18 (суддя - Новікова Р.Г., м. Дніпро)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення пені у розмірі 87 368,10 грн., 3 % річних у розмірі 20 213,20 грн. та інфляційної складової у розмірі 55 353,77 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" суму пені у розмірі 21 551,88 грн., 3 % річних у розмірі 4 212,76 грн., суму інфляційної складової у розмірі 14 707,70 грн. та 607,09 грн. витрат по сплаті судового збору. Відмовлено в частині стягнення суми інфляційної складової у розмірі 40 646,07 грн., суми пені у розмірі 65 816,22 грн. та 3 % річних у розмірі 16 000,44 грн.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник звертає увагу на те, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Відмовляючи у стягненні частини пені, трьох відсотків річних та інфляційних, суд обґрунтував вказане рішення розрахунком відповідача на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 256. Вказана позиція суду є необґрунтованою та безпідставною. Відносини між сторонами спору регулюються умовами Договору та нормами загального та спеціального законодавства. Однак, надання субвенцій та умови постачання та оплати природного газу не є тотожними за своєю суттю. Відтак, розповсюдження, розширення імперативного регулювання на спірні правовідносини є необґрунтованим та таким, що протирічить законодавству. Цивільним законодавством не передбачено такої підстави зміни умов договору як наявність регулюючого впливу підзаконного акту. Позивач не має жодного прямого відношення до відносин між відповідачем та державою в частині дії Порядку фінансування, а в частині проведення розрахунків за природний газ має керуватись, як відповідач, виключно умовами договірних відносин. Умовами договору в частині оплати не передбачено жодних відсилань щодо перерахування субвенцій. Перерахування коштів державою є відносинами виключно між нею та відповідачем та не мають жодним чином впливати на договірні відносини. Судом першої інстанції не наведено жодного правового обґрунтування висновку щодо неправомірності застосування 3 % річних та інфляційних втрат. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Аналогічний висновок міститься в пункті 1.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14. Суд ухвалив рішення порушивши ряд норм законодавства, що регулюють спірні відносини. Всупереч вимогам частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судом не було надано жодної правової оцінки доводам позивача.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив апеляційну скаргу - залишити без задоволення, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2019 року - залишити без змін, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі в повному обсязі покласти на позивача. Посилався на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. ТОВ "ДУРБ" (відповідач) повністю оплатило позивачу поставлений на підставі договору № 4796/1617-ТЕ від 13.210.2016 року природний газ за 2016-2017 роки у загальному розмірі 3 306 144,62 грн. в порядку, встановленому алгоритмом розподілу коштів, що находять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, на загальну суму - 1 106 435,15 грн., та практично одночасно було проведено 2 199 709,47 грн. шляхом перерахування коштів Головним Управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на рахунок позивача відповідно до укладених спільних протокольних рішень, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи. Суд першої інстанції в своєму рішенні навів детальний розрахунок між позивачем та відповідачем, з урахуванням вимог та умов договору № 4796/1617-ТЕ від 13.10.2016 року та усіх укладених спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального Фонду Державного бюджету України, та надав вірну оцінку розрахунку позовних вимог, де позивач не дотримуючись порядку зарахування коштів, який визначений спеціальними протокольними рішеннями № 1161 від 17.02.2017 року, № 1849 від 20.03.2017 року, розподілив зараховані суми з державного бюджету за власними правилами. Позивач в розрахунку позовних вимог не врахував платіжне доручення № 1 від 13.01.2018 року, яким відшкодування заборгованості здійснювалось на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 року "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету", де фінансування було проведено на суму 136 836,47 грн. Незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки. Відповідач не маючи реального правового впливу на дані правовідносини, не може відповідати за невиконання або неналежне виконання обов`язків за спірним договором постачання природного газу від 13.10.2016 року № 4796/1617-ТЕ-5. Підписання Спільних протокольних рішень свідчить, що сторони даного спору фактично змінили порядок і строк проведення розрахунків за послуги з транспортування газу та погодились, що оплата наданих послуг з транспортування газу за договором підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі Спільних протокольних рішень. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду, зокрема, від 14.02.2018 року у справі № 904/1858/16, від 10.05.2018 року у справі № 908/2322/16, від 22.05.2018 року у справі № 9126/2733/16, від 12.06.2018 року у справі № 922/1010/16. Для стягнення пені, передбаченої умовами договору, та застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, визначених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату за послуги з постачання природного газу було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених Порядками № 20 та № 256. Доказів, які підтверджують, що перерахування коштів було здійснено з порушенням строків, встановлених вказаними Порядками всупереч діючого законодавства України суду позивачем не надано. Відповідач на виконання умов договору постачання природного газу від 13.10.2016 року № 4796/1617-ТЕ-5 та Спільних протокольних рішень, а також відповідно до вимог Порядку № 256 повністю розрахувався за послуги з постачання природного газу, не прострочив виконання грошового зобов`язання, що свідчить про відсутність підстав для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 15.05.2018 року у справі № 924/268/17, від 04.12.2018 року у справі № 927/276/18, від 18.12.2018 року у справі № 914/158/18, від 05.03.2019 року у справі № 910/3652/18. З огляду на приписи частини 1 статті 74, частини 1 статті 76, частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України позивач не надав належних та допустимих доказів, яких було б достатньо для підтвердження того, що відповідач зобов`язаний з урахуванням оновленого розрахунку сплатити пеню у розмірі 39 826,05 грн., 3 % річних в розмірі 20 213,20 грн. та інфляційної складової у розмірі 55 353,77 грн.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.03.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, постановлено розглядати апеляційну скаргу без повідомлення учасників провадження у справі за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.05.2019 року зупинено апеляційне провадження у справі № 904/4526/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2019 року до закінчення перегляду у касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах у справі № 924/296/18.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.06.2019 року поновлено апеляційне провадження у справі № 904/4526/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2019 року.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

13.10.2016 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва" (надалі - споживач) укладено договір постачання природного газу № 4796/1617-ТЕ-5 (надалі-договір).

Постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (пункт 1.1. договору).

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (пункт 1.2. договору).

Постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 825 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях (тис. куб. м.): жовтень в обсязі 65; листопад в обсязі 110; грудень в обсязі 170; січень в обсязі 200; лютий в обсязі 170; березень - 110 (пункт 2.1. договору).

Постачальник передає споживачеві природний газ у його загальному потоці у разі передачі: природного газу власного видобутку у пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи; імпортованого природного газу у пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ (пункт 3.1. договору).

Кількість природного газу, яка передається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу споживача відповідно до вимог, встановлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2494 та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2493 (пункт 4.1. договору).

Ціна за 1 000 куб. м. газу на дату укладання договору становить 4 942,00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 5 930, 40 грн. (пункт 5.2. договору).

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (пункт 5.4. договору).

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1. договору).

З урахуванням пункту 11.3. договору (зі змінами, внесеними додатковою угодою № 1 від 23.01.2017 року) сторони погодили, що укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.012005 року № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у періоді, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведених споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20 (пункт 8.2. договору).

Сторони узгодили, що з урахуванням пункту 11.3. договору укладання договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором (пункт 8.3. договору).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 року до 31.03.2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (пункт 12.1. договору).

На виконання умов договору позивач поставив протягом періоду з жовтня 2016 року по лютий 2017 року (включно), а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 3 306 144,62 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 31.10.2016 року на суму 230 828, 96 грн., від 30.11.2016 року на суму 540 028, 15 грн., від 31.12.2016 року на суму 839 495,57 грн., від 31.01.2017 року на суму 925 599,04 грн., від 28.02.2017 року на суму 770 192,90 грн. (а. с. 27-31). Вказані акти підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень до них.

Згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області (сторона-1), Департаментом фінансів Дніпропетровської області (сторона-2), Фінансовим управлінням виконкому Криворізької міської ради (сторона-3), Управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Криворізької міської ради (сторона-4), ТОВ Дніпровське управління регіонального будівництва (сторона-5), НАК Нафтогаз України (сторона-6) підписані Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ (надалі - Спільні протокольні рішення) № 258 від 18.01.2017 року, № 1161 від 17.02.2017 року, № 1849 від 20.03.2017 року, № 2277 від 19.04.2017 року, № 2693 від 18.05.2017 року, № 2929 від 16.06.2017 року за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 2.7. Спільного протокольного рішення № 258 від 18.01.2017 року відповідач зобов`язаний перерахувати позивачу кошти в сумі 509 040,02 грн., у тому числі ПДВ 84 840,00 грн. за природний газ за 2016 рік.

Згідно з пунктом 2.7. Спільного протокольного рішення № 1161 від 17.02.2017 року відповідач зобов`язаний перерахувати позивачу кошти в сумі 511 485,03 грн., в тому числі ПДВ 85 247,51 грн., з яких за природний газ за 2016 рік - 330 455,55 грн., за природний газ за 2017 рік - 181 029,48 грн.

У відповідності з пунктом 2.7. Спільного протокольного рішення № 1849 від 20.03.2017 року відповідач зобов`язаний перерахувати позивачу кошти в сумі 556 298,73 грн., у тому числі ПДВ 92 716,46 грн. за природний газ за 2017 рік.

Відповідно до пункту 2.7. Спільного протокольного рішення № 2277 від 19.04.2017 року відповідач зобов`язаний перерахувати позивачу кошти в сумі 301 249,22 грн., в тому числі ПДВ 50 208,20 грн. за природний газ за 2017 рік.

Згідно з пунктом 2.7. Спільного протокольного рішення № 2693 від 18.05.2017 року відповідач зобов`язаний перерахувати позивачу кошти в сумі 69 809,35 грн., в тому числі ПДВ 11 634,89 грн. за природний газ за 2017 рік.

У відповідності з пунктом 2.7. Спільного протокольного рішення № 2929 від 16.06.2017 року відповідач зобов`язаний перерахувати позивачу кошти в сумі 114 990,65 грн., в тому числі ПДВ 19 165,11 грн. за природний газ за 2017 рік.

Спільні протокольні рішення набирають чинності з моменту їх підписання всіма сторонами і діють до повного виконання сторонами зобов`язань за ними (пункт 5.2. Спільних протокольних рішень).

Спільні протокольні рішення є чинними лише у разі проведення відповідного фінансування (пункт 5.3. Спільних протокольних рішень).

Відповідачем проводились розрахунки з оплати природного газу наступними платіжними дорученнями: № 152 від 30.11.2016 року на суму 828,96 грн., № 4006 від 30.11.2016 року на суму 230 000,00 грн., № 220 від 27.12.2016 року на суму 193 909,18 грн., № 239 від 16.01.2017 року на суму 346 118,97 грн., № 2 від 24.01.2017 року на суму 509 040,02 грн., № 1 від 17.02.2017 року на суму 511 485,03 грн., № 320 від 20.02.2017 року на суму 30 059,22 грн., № 339 від 24.02.2017 року на суму 102 700,00 грн., № 340 від 27.02.2017 року на суму 26 000,00 грн., № 435 від 31.03.2017 року на суму 43 000,00 грн., № 8 від 24.04.2017 року на суму 556 298,73 грн., № 9 від 22.08.2017 року на суму 69 809,35 грн., № 12 від 14.09.2017 року на суму 301 249,22 грн., № 13 від 21.12.2017 року на суму 114 990,65 грн., № 1 від 31.01.2018 року на суму 136 836,47 грн., № 1319 від 14.02.2018 року на суму 133 818,82 грн. (а. с. 90-105).

31.01.2018 року відшкодування заборгованості відповідача на суму 136 836,47 грн. здійснювалось на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 року "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету".

На виконання Спільних протокольних рішень Головним управлінням Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області позивачу перераховано кошти за спожитий відповідачем природний газ в загальній сумі 2 199 709,47 грн.

Таким чином, позивачу було перераховано за поставлений у 2016-2017 роках на підставі договору від 13.10.2016 року природний газ загалом 3 306 144,62 грн.

Позивач вважаючи, що відповідачем прострочено оплату природного газу нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню в розмірі 87 368,10 грн., 3 % річних в розмірі 20 213,20 грн., суму інфляційної складової в розмірі 55 353,77 грн.

Рішенням місцевого господарського суду від 27.02.2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача суму пені у розмірі 21 551,88 грн., 3 % річних у розмірі 4 212,76 грн., суму інфляційної складової у розмірі 14 707,70 грн. та 607,09 грн. витрат по сплаті судового збору. Відмовлено в частині стягнення суми інфляційної складової у розмірі 40 646,07 грн., суми пені у розмірі 65 816,22 грн. та 3 % річних у розмірі 16 000,44 грн.

Рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог мотивовано тим, що підписання Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України призвело до зміни порядку та строків проведення розрахунків за спожитий природний газ, який постачався позивачем за договором. Позивач і відповідач відійшли від цивільно-правового регулювання порядку розрахунків за спожитий природний газ, визначеного на підставі договору та поширили на спірні правовідносини адміністративний порядок врегулювання заборгованості за спожитий відповідачем природний газ із застосуванням державних субвенцій при розрахунку з позивачем - постачальником. Відповідач не міг самостійно впливати на порядок оплати природного газу за договором в період з грудня 2016 року по січень 2017 року, оскільки вартість природного газу погашалась за рахунок бюджетних коштів у вигляді субвенцій з державного бюджету на оплату пільг, субсидій та компенсацій населенню, які мають цільовий характер використання та окремий порядок перерахування, встановлений Порядком № 20. В зв`язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 6 552,61 грн., 3 % річних в розмірі 4 787,05 грн., нарахованих на суми боргу за грудень 2016 року та січень 2017 року. Залишок суми боргу складає 133 818,82 грн., який платіжним дорученням № 1319 від 14.02.2018 року відповідач сплатив в повному обсязі. Дана оплата здійснювалась відповідачем за рахунок власних коштів підприємства та віднесена позивачем на залишок суми боргу природного газу за лютий 2017 року. З огляду на безпідставність застосування до відповідача відповідальності за невиконання грошового зобов`язання у вигляді пені, інфляційних втрат та процентів річних, нарахованих на суму заборгованості, оплата якої здійснена за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, на думку суду, правомірним є нарахування 3 % річних, пені та інфляційної складової на суму боргу 133 818,82 грн., погашення якої здійснювалось за рахунок власних коштів підприємства.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги, рішення місцевого господарського суду оскаржується позивачем в частині відмови у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення господарського суду не оскаржується.

Спір у даній справі стосується стягнення пені, річних та інфляційних втрат у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договору постачання природного газу № 4796/1617-ТЕ-5 від 13.10.2016 року щодо оплати отриманого газу.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, на виконання умов договору позивачем у період з жовтня 2016 року по лютий 2017 року передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 3 306 144,62 грн. за підписаними сторонами актами приймання передачі:

- від 31.10.2016 року на суму 230 828, 96 грн.;

- від 30.11.2016 року на суму 540 028, 15 грн.;

- від 31.12.2016 року на суму 839 495,57 грн.;

- від 31.01.2017 року на суму 925 599,04 грн.;

- від 28.02.2017 року на суму 770 192,90 грн.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області (сторона-1), Департаментом фінансів Дніпропетровської області (сторона-2), Фінансовим управлінням виконкому Криворізької міської ради (сторона-3), Управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Криворізької міської ради (сторона-4), ТОВ Дніпровське управління регіонального будівництва (сторона-5), НАК "Нафтогаз України" (сторона-6) підписані Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ № 258 від 18.01.2017 року, № 1161 від 17.02.2017 року, № 1849 від 20.03.2017 року, № 2277 від 19.04.2017 року, № 2693 від 18.05.2017 року, № 2929 від 16.06.2017 року за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України.

Розділом 1 Спільних протокольних рішень визначено, що їх предметом є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

Розділом 4 Спільних протокольних рішень встановлено, що сторони, що підписали Спільне протокольне рішення несуть відповідальність за недотримання вимог постанови Уряду від 11.02.2005 року № 20 та Порядку проведення розрахунків і невиконання своїх зобов`язань за Спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України.

Таким чином, сторони, зокрема, позивач та відповідач, підписавши дані Спільні протокольні рішення, узгодили порядок проведення розрахунків з газопостачальною організацією, змінивши строки виконання боржником грошових зобов`язань перед кредитором, які виникли на підставі договору (постанова Верховного Суду у справі № 906/1075/17 від 18.09.2018 року).

Матеріали справи свідчать, що частину коштів за отриманий природний газ у розмірі 2 199 709,47 грн. відповідачем було сплачено позивачу на підставі Спільних протокольних рішень.

Погашення заборгованості за отриманий природний газ відповідачем проведено в сумі 1 106 435,15 грн. за рахунок власних коштів.

За наведених обставин, розрахунки між сторонами договору здійснювалися двома способами: укладенням Спільних протокольних рішень та власними коштами.

Перевіривши розрахунок заявлених позовних вимог та співставивши його із здійсненими оплатами отриманого відповідачем природного газу на підставі Спільних протокольних рішень та оплат, проведених власними коштами відповідача, судова колегія дійшла висновку про правомірність встановлення судом першої інстанції наявності помилок у зробленому позивачем розрахунку.

Позивачем при здійсненні розрахунку пені, 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення оплати відповідачем отриманого газу не в повному обсязі враховувалась оплата згідно Спільних протокольних рішень за кожен із періодів передачі природного газу.

Так, як вбачається із матеріалів справи, відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 31.12.2016 року відповідачем спожито в грудні 2016 року природного газу на суму 839 495,57 грн. Строк оплати настав 25.01.2017 року.

Платіжним дорученням № 2 від 24.01.2017 року на суму 509 040,02 грн. відповідачем здійснено оплату за природний газ на виконання Спільного протокольного рішення № 258 від 18.01.2017 року із призначенням платежу: "постанова уряду № 20 від 11.01.2005 року, за природний газ 2016 року, СПР № 258 від 18.01.2017р." (оплату проведено банком 25.01.2017 року). Згідно розрахунку суми боргу позивачем віднесено дану оплату за отриманий відповідачем природний газ в грудні 2016 року.

Залишок суми боргу за грудень 2016 року з урахуванням оплати за спільним протокольним рішенням № 258 станом на 25.01.2017 року становить 330 455,55 грн.

Платіжним дорученням № 1 від 17.02.2017 року на суму 511 485,03 грн. здійснено оплату за природний газ із призначенням платежу: "постанова уряду № 20 від 11.01.2005 року, 330 455,55 грн. - за природний газ 2016 року, 181 029,48 грн. - за природний газ 2017 року, СПР № 1161 від 17.02.2017р." (оплату проведено банком 28.02.2017 року).

Як вбачається з розрахунку позивача, оплата за грудень 2016 року розподілялась позивачем наступним чином: 25.01.2017 року у сумі 509 040,02 грн., 28.02.2017 року у сумі 171 696,33 грн., кошти, які надходили на виконання спільних протокольних рішень № 258 від 18.01.2017 року та № 1161 від 17.02.2017 року. На оплату залишку суми боргу позивачем віднесено оплати, здійснені відповідачем власними коштами підприємства платіжними дорученнями № 320 від 20.02.2017 року на суму 30 059,22 грн., № 339 від 24.02.2017 року на суму 102 700,00 грн., № 340 від 27.02.2017 року на суму 26 000,00 грн.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком місцевого господарського суду, що сума боргу за грудень 2016 року сплачена за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України.

Згідно з актом приймання-передачі від 31.01.2017 року відповідачем у січні 2017 року спожито природного газу на 925 599,04 грн.

За Спільним протокольним рішенням № 1161 від 17.02.2017 року кошти в розмірі 181 029,48 грн. позивач повинен був зарахувати в рахунок погашення заборгованості за січень 2017 року.

Враховуючи оплату, здійснену за платіжним дорученням № 1 від 17.02.2017 року за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, частина коштів в розмірі 181 029,48 грн. мала бути віднесена позивачем на оплату боргу за січень 2017 року. Таким чином, сума боргу складає 744 569,56 грн.

Відповідач в період з 20.02.2017 року по 27.02.2017 року здійснював оплату боргу на загальну суму 158 759,22 грн. за рахунок власних коштів підприємства за платіжними дорученнями № 320 від 20.02.2017 року на суму 30 059,22 грн., № 339 від 24.02.2017 року на суму 102 700,00 грн., № 340 від 27.02.2017 року на суму 26 000,00 грн., які помилково віднесені позивачем в погашення заборгованості за грудень 2016 року. Вказані оплати відповідачем були здійснені без порушення строків оплати.

З урахуванням викладеного, станом на 28.02.2017 року, сума боргу відповідача за січень 2017 року становила 585 810,34 грн.

31.03.2017 року відповідачем здійснено оплату в розмірі 43 000,00 грн. платіжним дорученням № 435 за рахунок власних коштів підприємства. Позивачем віднесено дану оплату в рахунок погашення заборгованості за січень 2017 року.

З урахуванням вказаної оплати сума боргу відповідача за січень 2017 року складала 542 810,34 грн.

Платіжним дорученням № 8 від 24.04.2017 року на суму 556 298,73 грн. відповідачем здійснено оплату за природний газ із призначенням платежу: "постанова уряду №20 від 11.01.2005, за природний газ 2017 року, СПР №1849 від 20.03.2017р.".

Таким чином, сума боргу за січень 2017 року сплачена за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України.

Щодо нарахованих та заявлених позивачем до стягнення пені, 3 % річних та інфляційної складової на суму боргу, що виникла за період лютий 2017 року, апеляційний господарський суд враховує наступне.

Відповідно до акту приймання-передачі від 28.02.2017 року відповідачем спожито природного газу на 770 192,90 грн.

Станом на 31.01.2017 року сума боргу відповідача за січень 2017 року становила 542 810,34 грн.. та була оплачена згідно з платіжним дорученням № 8 від 24.04.2017 року на суму 556 298,73 грн. на підставі Спільного протокольного рішення № 1849 від 20.03.2017 року. Таким чином, сума в розмірі 13 488,39 грн. повинна бути віднесена на оплату суми боргу за лютий 2017 року.

Платіжним дорученням № 9 від 22.08.2017 року на суму 69 809,35 грн. відповідачем здійснено оплату за природний газ із призначенням платежу: "постанова уряду № 20 від 11.01.2005, за природний газ 2017 року, СПР № 2693 від 18.05.2017р.".

Відповідно до платіжного доручення № 12 від 14.09.2017 року на суму 301 249,22 грн. відповідачем здійснено оплату за природний газ із призначенням платежу: "постанова уряду № 20 від 11.01.2005, за природний газ 2017 року, СПР № 2277 від 19.04.2017р.".

Платіжним дорученням № 13 від 21.12.2017 року відповідачем здійснено оплату на суму 114 990,65 грн. за природний газ із призначенням платежу: "постанова уряду № 20 від 11.01.2005, за природний газ 2017 року, СПР № 2929 від 16.06.2017р.".

Таким чином, сума боргу становить 270 655,29 грн.

Платіжним дорученням № 1 від 31.01.2018 року відповідачем здійснено оплату на суму 136 836,47 грн. за природний газ із призначенням платежу: "постанова КМУ № 256 від 04.03.2002, за природний газ 2017 року".

Кошти у вигляді субвенцій з державного бюджету на загальну суму 136 836,47 грн., перераховані позивачу після 01.01.2018 року, сплачені на підставі та у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 за № 256. Вказані кошти перераховані позивачу в рахунок оплати вартості природного газу, отриманого в лютому 2017 року.

Таким чином, оплата за природний газ за лютий 2017 року в сумі 636 374,08 грн. проведена відповідачем за рахунок коштів, що виділялись у вигляді субвенцій на оплату пільг та житлових субсидій населенню згідно з Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року за № 20 (діючого до 01.01.2018 року) та згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року за № 256 (зі змінами, введеними в дію з 01.01.2018 року).

Залишок суми боргу за лютий 2017 року боргу складає 133 818,82 грн., який платіжним дорученням № 1319 від 14.02.2018 року відповідач сплатив в повному обсязі. Дана оплата здійснювалась відповідачем за рахунок власних коштів підприємства та віднесена позивачем на залишок суми боргу природного газу за лютий 2017 року.

Як вбачається із наданих позивачем розрахунків, позивачем на суму заборгованості в розмірі 270 655,29 грн. за лютий 2017 року, здійснено нарахування пені в розмірі 28 652,38 грн. за період з 28.03.2017 року по 27.09.2017 року, 3 % річних на суму боргу в розмірі 770 192,90 грн. за період з 28.03.2017 року по 13.02.2018 року в розмірі 14 766,00 грн., суму інфляційної складової в розмірі 55 353,77 грн. за період з квітня 2017 року по січень 2018 року, нарахованої на суму боргу в розмірі 770 192,90 грн.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності застосування до відповідача відповідальності за невиконання грошового зобов`язання у вигляді пені, інфляційних втрат та процентів річних нарахованих на суму заборгованості, оплата якої здійснена за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України.

Для застосування санкцій, визначених умовами договору, а також наслідків за порушення грошового зобов`язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених рішеннями про організацію взаєморозрахунків.

Згідно з положеннями частин 1-3 статті 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарського діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування; патентування та квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного та соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Одним із способів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло -, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз".

Наведене регулювання визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

З 01.01.2018 року втратив чинність Порядок № 20, який встановлював механізм перерахування субвенцій з державного бюджету на оплату пільг, субсидій, компенсацій, в тому числі щодо послуг з постачання природного газу, на підставі якого учасниками розрахунків складались акти звіряння по обсягу наданих послуг та спільні протокольні рішення щодо порядку їх оплати та був введений новий механізм проведення відповідних розрахунків.

Враховуючи зміст положень Порядків № 20 та № 256 сторонами було змінено порядок і строки виконання відповідачем грошових зобов`язань, які зазначені у договорі. При оплаті за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету строки та процедура розрахунків між сторонами регулюються відповідним нормативно-правовим актом, зокрема Порядком № 20, а після втрати ним чинності таким відповідним нормативно-правовим актом є Порядок № 256 (з урахуванням внесених до нього змін).

За наведених обставин, для застосування штрафних санкцій, зокрема пені та наслідків порушення грошових зобов`язань, встановлених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених вказаними Порядками. Порушення строків проведення оплати поза межами порядку і строків, встановлених цими Порядками судами не встановлено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 03.04.2019 року у справі № 906/278/18, згідно з якою відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється з Державного бюджету України за спеціальною процедурою. При цьому, такі кошти не є коштами суб`єкта господарювання, а безпосередньо перераховуються на рахунок ПАТ "Нафтогаз України" (позивачу).

Таким чином, державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих грошових коштів та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.

За наведених обставин, у відповідача відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ, що, зокрема, виключає можливість застосування до відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді нарахування пені, 3 % річних та інфляційних.

Отже, держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазначають імперативного регулюючого впливу держави, якою приймаються законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субвенцій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. На виконання таких законодавчих актів державою в особі відповідних державних органів приймаються підзаконні нормативні акти.

Таким чином, не залежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного) і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Колегія суддів апеляційного господарського суду встановивши, що відповідачем належним чином виконувались умови Спільних протокольних рішень, дійшла до висновку про відсутність підстав для нарахування та стягнення з відповідача сум пені, інфляційних та річних, які нараховані позивачем на суми, які сплачені за Спільними протокольними рішеннями та на підставі Порядків № 20 та № 256.

Відповідна правова позиція підтверджується постановою Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 31.05.2019 року у справі № 924/296/18.

Згідно з частинами 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, обов`язком позивача є доведення правильності обрахування заявленої до стягнення суми.

Виходячи з підстав позову та встановлених судами фактичних обставин у даній справі, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційної складової у розмірі 40 646,07 грн., суми пені у розмірі 65 816,22 грн. та 3 % річних у розмірі 16 000,44 грн.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

За наведених обставин, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2019 року в частині відмови в стягненні суми інфляційної складової у розмірі 40 646,07 грн., суми пені у розмірі 65 816,22 грн. та 3 % річних у розмірі 16 000,44 грн. прийняте у повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права, за повного та всебічного вивчення матеріалів судової справи.

Заперечення, викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для скасування рішення в оскаржуваній частині та задоволення вимог апеляційної скарги.

3.5. Розподіл судових витрат.

Судові витрати за подання апеляційної скарги на підставі статей 129, 282 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відмовою в її задоволенні покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 275-282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2019 року у справі № 904/4526/18 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми інфляційної складової у розмірі 40 646,07 грн., суми пені у розмірі 65 816,22 грн. та 3 % річних у розмірі 16 000,44 грн. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя _________________ І.О. Вечірко

Суддя _________________ В.О. Кузнецов

Суддя _________________ О.В. Чус