ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"21" червня 2019 р.м. Одеса № 916/1720/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Д.О., розглянувши позовні матеріали вх. №1765/19 від 19.06.2019 за позовом: Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до відповідачів: 1) Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія»; 2) Відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва «Одестрансбуд»; 3) Приватного підприємства «Альфін» про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна, -

ВСТАНОВИВ:

19.06.2019 Заступник керівника Одеської місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», Відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва «Одестрансбуд» та Приватного підприємства «Альфін», в якій просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу №45/1 від 08.04.1996 нежитлового приміщення загальною площею 1842,6 кв.м., розташованого за адресою: проспект Адміральський, 34А, м. Одеса, укладений між ВАТ «Одесатрансбуд» та Акціонерним товариством «Український інноваційний банк»; витребувати від Приватного підприємства «Альфін» на користь Фонду державного майна України частину нежитлового приміщення площею 1842,6 кв.м., розташованого за адресою: проспект Адміральський, 34А, м. Одеса.

Дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України Про прокуратуру наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом (п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України). Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципам змагальності та рівності усіх учасників судового процесу, які є основними засадами правосуддя (п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" від 31.03.2005).

Пункт 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Тому необхідно з`ясувати, що мається на увазі під "виключним випадком" і чи є таким випадком ситуація у конкретній справі.

Насамперед, випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави". "Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох "виключних" випадках: (1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (2) у разі відсутності такого органу.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень) уповноваженого суб`єкта владних повноважень, спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Більше того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі ст.367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

Сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Зазначене вище узгоджується з усталеними правовими висновками Верховного Суду, зокрема, в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 926/03/18, від 23.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 06.02.2019 № 927/246/18.

При зверненні з даним позовом в обґрунтування необхідності самостійного захисту інтересів держави прокурор вказує на те, що Фондом державного майна України не проконтрольовано безпідставне та незаконне вибуття з державної власності у 1996 році спірного приміщення та до теперішнього часу Фондом не вчинено будь-яких заходів, спрямованих на повернення державного майна.

Як вбачається з доданих до матеріалів позовної заяви листів прокуратури, скерованих на адресу Фонду державного майна України (№(16-89)9806-18вих від 07.09.2018 та №(16-89)11839-18вих від 02.11.2018), прокурором з`ясовувалось виключно питання щодо включення спірного приміщення до статутного капіталу ВАТ «Одестрансбуд», наявність документів на право власності на майно, а також правомірність відчуження спірного об`єкта.

У зазначених вище листах прокурор наголошує, що інформація необхідна у зв`язку із тим, що прокуратурою вирішується питання пред`явлення позову в інтересах держави в особі Фонду, при цьому жодним чином не з`ясовано питання стосовно наміру Фонду вчиняти дії чи бездіяти стосовно захисту інтересів держави у спірних відносинах в судовому порядку самостійно, причин неподання Фондом відповідного позову до суду до цього часу тощо.

Прокуратурою також не подано доказів щодо проведення будь-яких заходів, спрямованих на встановлення бездіяльності посадових осіб Фонду державного майна України з приводу неналежного захисту інтересів держави або притягнення таких осіб до відповідальності.

За таких обставин, прокурором не доведено обставин не здійснення захисту інтересів держави у вигляді усвідомленої пасивної поведінки уповноваженого суб`єкта владних повноважень Фонду державного майна України, окрім того, не доведено відсутність у Фонду наміру захищати інтереси держави, причин неподання Фондом відповідного позову до суду.

Судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Фондом державного майна України, який є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів держави.

Суд наголошує, що обставини дотримання прокурором встановленої ч. 3, 4 ст.23 Закону України Про прокуратуру процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом не залежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів ст.ст. 53, 174 ГПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган держави (за його наявності), виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутись до суду з метою захисту інтересів держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст.174 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи, зокрема, у разі, якщо: відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави, що є підставою для повернення позовної заяви і доданих до неї документів заявнику відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України.

Водночас, суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно з ч. 8 ст. 174 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Також, разом із позовною заявою Заступником керівника Одеської місцевої прокуратури №2 подано до суду заяву про забезпечення позову (вх.№2-2915/19 від 19.06.2019) про накладення арешту на частину нежитлового приміщення, що складається з підвального приміщення та першого, другого, третього та четвертого поверхів, загальною площею 1842,6 кв.м., розташованого за адресою: проспект Адміральський, 34А, м. Одеса.

З огляду на повернення прокурору позовної заяви за відсутності підстав для звернення до суду, підлягає поверненню також й подана з нею заява про забезпечення позову.

Керуючись ч. 4 ст. 53, п. 4 ч.5 ст.174, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву від 18.06.2019 №(16-89)7170-19вих (вх.ГСОО №1765/19 від 19.06.2019) та додані до неї документи повернути Заступнику керівника Одеської місцевої прокуратури №2.

2. Заяву про забезпечення позову від 18.06.2019 №(16-89)7171-19вих (вх.ГСОО №2-2915/19 від 19.06.2019) повернути Заступнику керівника Одеської місцевої прокуратури №2.

Ухвала набрала законної сили 21.06.2019 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Додаток: позовна заява на 8 (восьми) аркушах та додатки до неї разом з клопотанням про забезпечення позову на 54 (п`ятидесяти чотирьох) аркушах.

Суддя Д.О. Бездоля