РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.06.2019Справа № 910/5120/19

Господарський суд міста Києва у складі:

судді: за участю секретаря:Данилової М.В. Бордунової К.Е.
за участю представників сторін: від позивача: Серебрякова І.Б від відповідача: не з`явилися ;

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Сота Україна»
до проАкціонерного товариства «Українська залізниця» стягнення грошових коштів,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

18 квітня 2019 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Сота Україна» (позивач) надійшла позовна заява б/н від 16.04.2019 року до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (відповідач) про стягнення грошових коштів за договором поставки № СВР3-03-22-18-81/Ю від 08.08.2018 року на суму в розмірі 608 514, 57 грн., з них: основний борг в розмірі 528 073, 34 грн., пеня в розмірі 41 518, 86 грн., інфляційні витрати в розмірі 31 938, 10 грн., 3% річних в розмірі 6 984, 27 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за договором поставки № СВР3-03-22-18-81/Ю від 08.08.2018 року, зокрема, в порушенням умов зазначеного договору не здійснює своєчасно та в повному обсязі розрахунки з позивачем, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою Господарського суд міста Києва від 23.04.2019 року прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи № 910/5120/19 ухвалено здійснювати у порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі № 910/5120/19 призначено на 22.05.2019 року.

23.05.2019 року через відділ діловодства суду від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суд міста Києва від 22.05.2019 року повідомлено сторін про оголошену в підготовчому засіданні перерву на 05.06.2019 року.

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сота Україна» (надалі - Постачальник, Позивач) та Публічним

акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Стрийський

вагоноремонтний завод» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі - Покупець, Відповідач) був укладений Договір поставки №СВРЗ-03-22-18-81/ю від 08.08.2018 року, (надалі - Договір, Договір поставки).

Пунктом 1.1. Договору поставки встановлено, що Постачальник зобов`язується протягом 2018 року поставити Покупцю товари, зазначені в Специфікації №1 до даного Договору, що є невід`ємною частиною Договору, а Покупець - прийняти і оплатити такі товари згідно умов Договору.

Відповідно до п. 4.2. Договору, Покупець здійснює оплату поставленого протягом 10 банківських днів з дня отримання на підставі виставленого рахунку Постачальником, але не раніше реєстрації податкової накладної. Днем отримання Товару вважається день підписання Сторонами видаткової накладної та/або акту приймання-передачі.

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що розрахунки за кожну поставлену партію Товару здійснюються у безготівковій формі:

У пункті 7.1.1. Договору сторонами погоджено, що Покупець своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари.

Відповідно до пункту 7.1.1. Договору сторонами узгоджено, що Постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлені товари.

На виконання умов Договору поставки та взятих на себе зобов`язань, ТОВ «Сота Україна» поставило філії «Стрийський вагоноремонтний завод» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» Товар, зазначений у специфікаціях до договору, на загальну суму 1 229 803,34грн.

Відповідач розрахувався з Позивачем не в повному обсязі та з порушенням строків, внаслідок чого за Відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 528 073,34грн., а також останньому нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно п.1 ст.265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто - неналежне виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України.

Так, ст. 216 ГК України, передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Стаття 551 ЦК України встановлює, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

У частині третій ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 216 ГК України також встановлює, господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин.

Так, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

При цьому, відповідно до частини 2 ст. 216 ГК України, застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Як встановлено частиною 3 ст. 216 ГК України, господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими:

потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі;

сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі;

у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції.)

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідач, у відзиві, просив суд зменшити розмір штрафних санкцій на 50% .

Як встановлено матеріалами справи та не заперечувалось сторонами, оплату за поставлений товар Відповідач здійснював несвоєчасно та не в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що дане клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

В обґрунтування вказаного клопотання, Відповідач просить суд врахувати, що строк прострочення оплати Товару є незначним, Відповідачем частково погашено заборгованість.

Водночас, суд звертає увагу, що Відповідачем не надано доказів на підтвердження обставин, за яких можливе зменшення неустойки, а лише зазначено, що строк прострочення оплати Товару є незначним, Відповідачем частково погашено заборгованість.

Разом з тим суд відзначає, що оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність у даному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Підсумовуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що клопотання Відповідача про зменшення штрафних санкцій не підлягає задоволенню.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на те, що за Відповідачем наявна заборгованість перед Позивачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення з Відповідача грошових коштів, а саме: основного боргу - 528 073,34 грн., пені - 43 617,82 грн., інфляційних втрат - 25 602,75 грн., та 3% - 7 189,01 грн., відповідно до самостійно здійсненого розрахунку штрафних санкцій судом.

Судові витрати Позивача по сплаті судового збору в сумі 9 067,24 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сота Україна» (04111, м. Київ, вул. Черняховського, 29, ) грошові кошти у розмірі, 604 482,92 грн. (шістсот чотири тисячі чотириста вісімдесят дві грн. 92 коп.), з яких: основного боргу - 528 073,34 грн. (п`ятсот двадцять вісім тисяч сімдесят три грн. 34 коп.), пені - 43 617,82 грн.(сорок три тисячі шістсот сімнадцять грн. 82 коп.), інфляційних втрат - 25 602,75 грн. (двадцять п`ять тисяч шістсот дві грн. 75 коп.), 3% - 7 189,01 грн. (сім тисяч сто вісімдесят дев`ять грн. 01 коп.) та судовий збір - 9 067,24 грн. ( дев`ять тисяч шістдесят сім грн. 24 коп.).

3. В решті позовних вимог - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19 червня 2019р.

Суддя М. В. Данилова