ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року Справа №906/988/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя Дужич С.П.

суддя Саврій В.А.,

суддя Юрчук М.І.

при секретарі судового засідання Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

позивача: Орел С.С.(довіреність №14-258 від 05.06.2019р.)

відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 04 березня 2019 року у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№70)"

про стягнення 101 074,29 грн.

Судом роз`яснено представнику позивач права та обов`язки, передбачені ст.ст. 42, 46 ГПК України. Клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не надходило, заяв про відвід суддів не заявлялось.

ВСТАНОВИВ:

08 листопада 2019 року, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Житомирської області із позовом до ДП "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№70)" про стягнення 101 074,29 грн., з яких 22 008,35 грн. - основного боргу; 17 858,91 грн. - пені; 3739,51 грн. - 3% річних і 57 467,52 грн. - інфляційних втрат через неналежне виконання відповідачем обов`язку по оплаті наданого природного газу за Договором №537/14-БО-10 від 27 листопада 2013 року.

04 березня 2019 року, рішенням господарського суду Житомирської області було частково задоволено позов ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до ДП "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№70)" про стягнення 101 074,29 грн. та стягнуто з відповідача на користь позивача 22 008,35 грн. - боргу; 17 858,91 грн. - пені; 3739,51 грн. - 3% річних; 48 542,92 грн. - інфляційних втрат та 1606,42 грн. - судового збору, в решті позову щодо стягнення 8924,60 грн. - відмовлено.

ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати в частині відмови у стягненні 8 924,60 грн. - інфляційних втрат та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального права, з огляду на те, що суд першої інстанції при здійсненні розрахунку інфляційних втрат не застосував методику розрахунку, за якою збільшення суми боргу на індекс інфляції здійснюється за кожний місяць, при цьому для розрахунку кожного наступного періоду буде використана сума боргу збільшена на індекс інфляції попереднього місяця, що прямо відповідає положенням листа Верховного Суду України №62-97-р. від 03 квітня 1997 року, положенням розділу 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року.

22 квітня 2019 року, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" було поновлено строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Житомирської області від 04 березня 2019 року, а апеляційну скаргу - залишено без руху та встановлено скаржнику 10-денний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги: сплати 2643,00 грн. - судового збору.

06 травня 2019 року, на підставі розпорядження керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Крейбух О.Г., повторним авторозподілом для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження було замінено її на суддю Саврія В.А.

06 травня 2019 року, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського апеляційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" було прийнято колегією суддів у новому складі.

08 травня 2019 року, після усунення скаржником недоліків скарги, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду було відкрито апеляційне провадження за скаргою ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та зупинено дію рішення господарського суду Житомирської області від 04 березня 2019 року, її розгляд призначено на 12 червня 2019 року.

У судовому засіданні представник позивача надав свої пояснення відносно доводів та вимог апеляційної скарги, просить її задоволити, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог, як таке, що прийняте всупереч вимогам матеріального і процесуального права, прийнявши нове судове рішення, яким позов задоволити повністю.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча і був завчасно повідомлений про час і місце судового розгляду, на що вказує повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. Заяв про відкладення судового засідання не надходило.

Враховуючи вимоги ст. ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справи в апеляційній інстанції, а також те, що учасники по справі належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності учасників провадження, які не забезпечили явку повноважних представників.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, заслухавши представника позивача, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

27 листопада 2013 року, між ПАТ "НАК "Нафтогаз України", як продавцем та ДП "Підприємство Бердичівської виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в Житомирській області №70" (в подальшому - ДП "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№70)"), як покупцем, було укладено Договір купівлі-продажу природного газу №537/14-ТЕ-10, згідно умов якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2014 року році природний газ по ціні 4473,82 грн. за 1 000,00 м3 з ПДВ, виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ та здійснити його оплату до 14 числа наступного місяця. (а.с.13-18)

За п.3.3. Договору №537/14-ТЕ-10, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно з п.6.1 Договору №537/14-ТЕ-10, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Також, сторонами укладались додаткові угоди: №1 від 30 січня 2014 року, №2 від 31 січня 2014 року, №3 від 30 квітня 2014 року, №4 від 07 травня 2014 року, №5 від 07 червня 2014 року, №6 від 01 вересня 2014 року, №7 від 06 листопада 2014 року, №8 від 01 грудня 2014 року. (а.с.19-26)

В січні-березні і грудні 2014 року, на виконання умов Договору №537/14-ТЕ-10, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" передало ДП "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№70)" за актами приймання-передачі природного газу, підписаних та скріплених печатками сторін:

- від 31 січня 2014 року на суму 23 077,92 грн.;

- від 28 лютого 2014 року на суму 39 153,61 грн.;

- від 31 березня 2014 року на суму 1 102,45 грн.;

- від 31 грудня 2014 року на суму 44 590,74 грн., а всього на загальну суму 107 924,72 грн. (а.с.30-33)

ДП "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№70)" провело оплату за отриманий газ:

- 19 лютого 2015 року на 48 516,93 грн.;

- 19 липня 2016 року на 37 399,44 грн., а всього у розмірі 85 916,37 грн., що не заперечується сторонами. (а.с.34-35)

08 листопада 2019 року, оскільки відповідач порушив договірні зобов`язання, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Житомирської області із позовом про стягнення 101 074,29 грн., де 22 008,35 грн. - основний борг; 17 858,91 грн. - пеня; 3739,51 грн. - 3% річних і 57 467,52 грн. - інфляційні втрати. (а.с.3-9)

04 березня 2019 року, рішенням господарського суду Житомирської області даний позов було частково задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 22 008,35 грн. - боргу; 17 858,91 грн. - пені; 3739,51 грн. - 3% річних; 48 542,92 грн. - інфляційних втрат та 1606,42 грн. - судового збору, в решті позову щодо стягнення 8924,60 грн. - відмовлено. (а.с.98-100)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення змінити, з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець, постачальником, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено з матеріалів справи, 27 листопада 2013 року, між ПАТ "НАК "Нафтогаз України", як продавцем та ДП "Підприємство Бердичівської виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в Житомирській області №70" (в подальшому - ДП "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№70)"), як покупцем, було укладено Договір купівлі-продажу природного газу №537/14-ТЕ-10, згідно умов якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2014 року році природний газ по ціні 4473,82 грн. за 1 000,00 м3 з ПДВ, виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ та здійснити його оплату до 14 числа наступного місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В січні-березні та грудні 2014 року, на виконання умов Договору №537/14-ТЕ-10, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" передало ДП "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№70)" природного газу на загальну суму 107 924,72 грн., за актами приймання-передачі: від 31 січня 2014 року на суму 23 077,92 грн.; від 28 лютого 2014 року на суму 39 153,61 грн.; від 31 березня 2014 року на суму 1 102,45 грн.; від 31 грудня 2014 року на суму 44 590,74 грн., які сторонами підписані та скріплені їх печатками.

Згідно ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

ДП "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№70)" отримавши вказану кількість природного газу, свої зобов`язання по його оплаті виконало частково та сплатило ПАТ "НАК "Нафтогаз України" кошти 19 лютого 2015 року в сумі 48 516,93 грн. та 19 липня 2016 року на 37 399,44 грн., а всього на загальну суму 85 916,37 грн. і таким чином допустило заборгованість перед позивачем в розмірі 22 008,35 грн., а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

В той же час, звертаючись із позовною заявою, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" просить стягнути з відповідача, крім суми основного боргу 17 858,91 грн. - пені ( - 2 060,57 грн. за газ поставлений у січні 2014 року /акт приймання-передачі від 31 січня 2014 року на суму 23 077,92 грн./ за період прострочення з 15 лютого по 15 серпня 2014 року; - 3 936,81 грн. за газ поставлений у лютому 2014 року /акт приймання-передачі від 28 лютого 2014 року на суму 39 153,61 грн./ за період прострочення з 15 березня оп 15 вересня 2014 року, - 121,33 грн. за газ поставлений у березні 2014 року /акт приймання-передачі від 31 березня 2014 року на суму 1 102,45 грн./ за період прострочення з 15 квітня по 15 жовтня 2014 року та - 11 740,20 грн. газ поставлений у грудні 2014 року /акт приймання-передач від 31 грудня 2014 року на суму 44 590,74 грн./ за період прострочення з 15 січня по 15 серпня 2015 року), 3739,51 грн. - 3% річних і 57 467,52 грн. - інфляційних втрат за період з 15 лютого 2014 року по 31 грудня 2017 року.

Своїм рішенням від 04 березня 2019 року господарський суд Житомирської області, даний позов задоволив частково та стягнув з відповідача на користь позивача 22 008,35 грн. - основного боргу; 17 858,91 грн. - пені; 3739,51 грн. - 3% річних; 48 542,92 грн. - інфляційних втрат.

Проте, місцевим господарським судом було помилково зроблено висновок, що правовідносини , які виникли між сторонами по Договору не регулюються Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (надалі - Закон), оскільки відсутні підтвердження включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої ст.ст. 1, 2, 3 Закону.

Так, відповідно до приписів ст. 1 Закону, заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі ст. 2 Закону, дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 ст. 3 Закону встановлено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України №93 від 21 лютого 2017 року затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Пунктом 14 Порядку …, у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01 січня 2016 року заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01 липня 2016 року.

Водночас ч.3 ст. 7 Закону визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30 листопада 2016 року), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Частина 3 ст. 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування цієї норми Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (про що повідомило і Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України у межах своєї компетенції).

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у постановах №904/10745/16 від 29 січня 2018 року, №927/1152/16 від 07 лютого 2018 року, №914/123/17 від 22 березня 2018 року та №904/10294/17 від 23 липня 2018 року.

Таким чином, для правильного застосування положень Закону слід встановити чи не відбулося погашення основної заборгованості за отриманий природний газ до 30 листопада 2016 року.

Якщо заборгованість погашено до набрання чинності Законом від 03 жовтня 2016 року, тоді положення ст. ст. 1, 2, 3 вказаного Закону не застосовуються. Відтак не потребує доведення доказ включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цього Закону, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню у зв`язку з припиненням зобов`язань щодо їх сплати на підставі ч.3 ст. 7 Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, природний газ був поставлений відповідачу в січні-березні та грудні 2014 року для виробництва теплової енергії (п.1.2 Договору купівлі-продажу природного газу №537/14-ТЕ-10), при цьому заборгованість, на яку заявлені до стягнення пеня, 3% річних та інфляційні, відповідачем не сплачено в повному обсязі станом на момент вступу у дію Закону.

В той же час, станом на 30 листопада 2016 року у відповідача утворилась заборгованість за отриманий ним у грудні 2014 року природний газ в розмірі 22 008,35 грн., але не існувало заборгованості за отриманий ним природній газ в січні 2014 року на суму 23 077,92 грн., в лютому 2014 року на суму 39 153,61 грн., в березні 2014 року на суму 1 102,45 грн., а також 19 липня 2016 року, в результаті проведеного взаємозаліку між сторонами по Договору, відповідачем було частково погашено заборгованість за отриманий в грудні 2014 року природній газ на суму 22 582,39 грн.

Відповідно ч.3 ст. 7 Закону, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30 листопада 2016 року), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, враховуючи приписи вищенаведеної ч.3 ст. 7 Закону, відсутність підтвердження включення відповідача до зазначеного реєстру, не є підставою не застосовувати норм Закону до даних правовідносин, натомість колегія суддів вважає, що в силу цього Закону, у відповідача відсутній обов`язок сплачувати позивачу пеню, 3% річних та інфляційні втрати, обраховані на основну заборгованість у розмірі 85 916,37 грн., яка погашена до 30 листопада 2016 року.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 7.1 Договору №537/14-ТЕ-10 передбачено, що у разі невиконання покупцем умов оплати, він зобов`язаний сплатити продавцю, крім основної суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Отже, враховуючи, що на 30 листопада 2016 року у відповідача існувала заборгованість перед позивачем лише в сумі 22 582,39 грн., задоволенню підлягають вимоги щодо стягнення з ДП "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№70)" пені, 3% річних та інфляційних втрат, які слід обраховувати, виходячи із суми заборгованості у розмірі 22 008,35 грн., яка виникла з 15 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, а пеню з 15 січня по 16 липня 2015 року, в межах строку встановленого ч.6 ст. 232 ГК України.

Провівши розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, судова колегія дійшла висновку що задоволенню підлягають вимоги позивача в частині стягнення пені в розмірі 5 866,88 грн., за період з 15 січня по 16 липня 2015 року, 3% річних в сумі 1955,43 грн., за період з 15 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року та інфляційні втрати у розмірі 18 275,54 грн., за період з 15 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року.

Решта позовних вимог задоволенню не підлягають через їх безпідставність.

Частиною 4 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом 2 ч.1 ст. 275 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно ст.ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

На підставі наведеного, ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази, надані сторонами, перевіривши об`єктивність прийняття рішення судом першої інстанції, судова колегія приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" слід відмовити, а рішення господарського суду Житомирської області від 04 березня 2019 року у справі в частині нарахування та стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача 5 866,88 грн. - пені; 1955,43 грн. - 3% річних; 18 275,54 грн. - інфляційних втрат та 838,71 грн. - судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимогам. В решті рішення слід залишити без змін.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 129, 282 ГПК України, у зв`язку з відмовою в її задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 275, 277, 282 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - відмовити.

Рішення господарського суду Житомирської області від 04 березня 2019 року у справі №906/988/18 в частині нарахування та стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат - змінити.

Викласти пункт 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"Стягнути з Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№70)" (13306, Житомирська область, м. Бердичів, вул. Нізгірецька, 1, ідентифікаційний код 08679988) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 22 008,35 грн. - боргу; 5 866,88 грн. - пені; 1955,43 грн. - 3% річних; 18 275,54 грн. - інфляційних втрат та 838,71 грн. - судового збору."

В решті рішення залишити без змін.

Доручити господарському суду Житомирської області видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/988/18 повернути господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "17" червня 2019 року.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Юрчук М.І.