ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року

м. Київ

Справа № 922/2348/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Суховий В.Г. - головуючий, Берднік І.С., Міщенко І.С.,

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 (головуючий суддя Хачатрян В.С., судді Гетьман Р.А., Россолов В.В.) у справі № 922/2348/18 Господарського суду Харківської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранторгсервіс"

до Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" "Сахновщинський елеватор"

про стягнення коштів,

Історія справи

Короткий зміст вимог

1. В серпні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Гранторгсервіс" (далі - позивач, поклажодавець) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" "Сахновщинський елеватор" (далі - відповідач, зерновий склад) про стягнення 676 916,20 грн збитків, які складаються з вартості втраченого зерна в сумі 615 466,20 грн та витрат на правове забезпечення у розмірі 61 450,00 грн.

1.1. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в порушення умов п. 3.1, 3.2 договору складського зберігання зерна № 12-3Б/2017 від 10.07.2017, приписів ст. ст. 11, 14 ЦК України, ст. ст. 173, 174, 193 ГК України відповідачем не повернуто позивачу товар, переданий на складське зберігання.

1.2. Позивач посилався на те, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором складського зберігання, а актом від 18.07.2018 підтверджується факт відсутності зерна, а отже неможливість його повернення, у зв`язку з чим просив стягнути з відповідача на свою користь нанесені збитки у розмірі 615 466,20 грн.

Короткий зміст рішення, прийнятого судом першої інстанції

2. Рішенням Господарського суду Харківської області від 26.12.2018 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранторгсервіс" відмовлено у повному обсязі.

2.1. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд послався на те, що акт наявності зерна від 18.07.2018, який був складений зерновим складом за участю поклажодавця, не підтверджує факт втрати зерна соняшника, а встановлює його нестачу станом на 18.07.2018. Враховуючи те, що матеріалами справи не підтверджуються вина відповідача, причинний зв`язок між його поведінкою та спричиненими збитками, місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст оскаржуваної постанови, ухваленої судом апеляційної інстанції

3. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 рішення Господарського суду Харківської області від 26.12.2018 скасовано. Прийнято нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" "Сахновщинський елеватор" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранторгсервіс" 615 466,20 грн збитків, 61450,00 грн витрат на послуги адвоката, 10 153, 74 грн судового збору за подання позовної заяви та 15 230,61 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

3.1. Обґрунтовуючи рішення, суд апеляційної інстанції вказав, що у діях/бездіяльності відповідача має місце наявності усіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збиткам, вини, а отже є усі підстави стягнути з відповідача на користь позивача збитки, завдані поклажедавцеві втратою (нестачею) речі, у розмірі її вартості. Також, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про доведеність згідно вимог ст. 74 ГПК України надання послуг адвоката щодо правового забезпечення у даній справі, яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

4. Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" подало до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 у справі № 922/2348/18, у якій просить скасувати оскаржувану постанову і залишити в силі рішення Господарського суду Харківської області від 26.12.2018 у справі № 922/2348/18.

Аргументи учасників справи

Доводи відповідача, який подав касаційну скаргу (узагальнено)

5. Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. 120 ГПК України не повідомив належним чином відповідача про призначення до розгляду апеляційної скарги позивача, що призвело до порушення принципу рівності сторін.

5.1. Відповідач зазначає, що процесуальні документи, в тому числі копія ухвали Східного апеляційного господарського суду від 31.01.2019 та постанова Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 у справі № 922/2348/18 були направлені філії: 64501, Харківська обл., смт.Сахновщина, вул. 17 вересня, 70, що призвело до грубого порушення норм процесуального права.

5.2. Суд апеляційної інстанції проігнорував ту обставину, що в матеріалах справи відсутні докази оплати позивачем вартості послуг за договором складського зберігання зерна № 12-3Б/2017 від 10.07.2017, що свідчить про відсутність правових підстав для відпуску зерновим складом зерна за заявами позивача.

5.3. Судом апеляційної інстанції не взято до уваги, що відповідачем не було належним чином доведено факт втрати, переданого на зберігання майна та завданою такою втратою збитків, також, не доведено факту протиправної поведінки відповідача та причино-наслідкового зв`язку між поведінкою ПАТ "ДПЗКУ" із можливим заподіянням майнової шкоди у вигляді збитків, завданих такою поведінкою.

6. Відзиву на касаційну скаргу від позивача не надходило, що, у відповідності до положень ч. 3 ст. 295 ГПК України не перешкоджає перегляду судових рішень.

Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій

7. 10.07.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гранторгсервіс" та Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України» "Сахновщинський елеватор" укладено договір складського зберігання зерна № 12-ЗБ/2017 (далі - договір), відповідно до умов якого поклажодавець зобов`язався передати зерно, а зерновий склад зобов`язався прийняти його на зберігання на умовах, визначених договором.

7.1. Згідно з пунктом 1.3 договору сторони погодили, що кількість зерна, що передається на зберігання, його якісні показники та інші характеристики зазначаються у складських документах, що видаються зерновим складом поклажодавцю відповідно до умов договору.

7.2. У відповідності до п. п. 3.1, 3.2, 4.2, 4.10 договору зерновий склад приймає від поклажодавця зерно, забезпечує кількісне та якісне його зберігання та здійснює відпуск зерна поклажодавцю. Зерновий склад видає поклажодавцю складські документи на зерно не пізніше наступного дня після передачі зерна на зберігання. На підтвердження прийняття зерна на зберігання, на кожну партію зерна, прийняту протягом доби, зерновий склад видає поклажодавцю складський документ із зазначенням ваги та фактичних показників якості зерна, а також залікової ваги.

7.3 На виконання умов договору 03.05.2018 поклажодавець передав на складське зберігання, а зерновий склад прийняв 2822 кг зерна соняшника н/кл 2017, що підтверджується складською квитанцією серія АЦ № 795234 № 773 від 03.05.2018 та 46972 кг зерна соняшника н/кл 2017, що підтверджується складською квитанцією серія АЦ № 795233 № 772 від 03.05.2018.

7.4. Пунктом 6.1 договору зберігання визначено, що відпуск зерна здійснюється зерновим складом партіями на підставі письмової заяви поклажодавця із зазначенням найменування зерна, його кількості (ваги), експедитора/перевізника, виду транспорту та дати відвантаження. Доказом виконання зерновим складом обов`язку з відвантаження партії зерна належної кількості та якості є підписання представником поклажодавця товарно-транспортної накладної, погашена складська квитанція, копія залізничної накладної (п.6.3 договору).

7.5. 14.05.2018 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору складського зберігання, згідно якої сторони домовились про продовження строку зберігання зернових, зернобобових, круп`яних, олійних культур урожаю 2017 року понад строк, встановлений в п.12.1 договору, до повного виконання зобов`язань по договору сторонами за умови обов`язкового проведення по відношенню до такого зерна переважування, здійснення оздоровчих заходів та знезараження.

7.6. За п. 12.1 договору в редакції додаткової угоди №1 від 14.05.2018 строк зберігання зерна - до подання поклажодавцем вимоги про його повернення; але в усякому разі, повернення зерна усіх зернових, олійних (крім насіння ріпаку) та бобових культур поклажодавцю відбувається не пізніше 30 червня 2018 року (граничний строк зберігання).

7.7. Судами встановлено, що 18.06.2018 поклажодавець на підставі договору звернувся до зернового складу із заявою на відвантаження зерна: соняшнику н/кл 2017 року врожаю у кількості 49 640 кг. У відповідь на дану заяву зерновий склад листом № 1-2/188 від 19.06.2018 повідомив поклажодавця, що він не має можливості виконати свої зобов`язання з відвантаження соняшника урожаю 2017 року в обсязі 49 640 кг.

7.8. 11.07.2018 поклажодавець звернувся до зернового складу з листом № 8, в якому просив пояснити причини невиконання зерновим складом вимог по відвантаженню зерна соняшника врожаю 2017 року в обсязі 49 640 кг.

7.9. 18.07.2018 зерновим складом за участю поклажодавця складено акт наявності зерна, що належить ТОВ "Гранторгсервіс", та відповідності його кількісним та якісним показникам. У відповідності із зазначеним актом сторонами виявлена нестача соняшника врожаю 2017 року у кількості 49 795 кг.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

8. Верховний Суд зазначає, що імперативними приписами частини 2 статті 300 ГПК України чітко встановлено межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Компетенція суду касаційної інстанції відповідно до частини 1 вказаної статті полягає виключно в перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи.

9. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

10. Предметом спору у справі, яка розглядається, є стягнення 676 916,20 грн збитків, які складаються з вартості втраченого зерна в сумі 615 466,20 грн та витрат на правове забезпечення у розмірі 61 450,00 грн.

11. Доводи касаційної скарги відповідача стосуються лише стягнення збитків, які складаються з вартості втраченого зерна, в іншій частині про задоволення позовних вимог про стягнення витрат на правове забезпечення судове рішення не оскаржується.

12. До регулювання спірних правовідносин, що випливають із зберігання товарів за договором складського зберігання, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України. Правовідносини між власниками зерна та суб`єктами зберігання зерна регулюються також Законом України "Про зерно та ринок зерна в Україні" та іншими актами цивільного законодавства.

13. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

14. Відповідно до статті 22 вказаного Кодексу особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

15. Згідно частини другої статті 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

16. Приписами статті 950 ЦК України передбачено, що за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах (ч.1). Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності (ч.3).

17. Пунктом 1 частини першої статті 951 вказаного Кодексу передбачено, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

18. Статтею 34 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" передбачено, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою, нестачею чи пошкодженням зерна, відшкодовуються зерновим складом: за втрату та нестачу зерна - у розмірі вартості втраченого або такого, що його не вистачає, зерна.

19. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання; наявності шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника. За відсутності хоча б однієї із названих умов цивільно-правова відповідальність у вигляді відшкодування майнової шкоди не настає.

20. Суд апеляційної інстанції, виходячи з обставин справи та поданих доказів, зазначив, що з боку відповідача має місце незбереження зерна і невиконання обов`язку з відвантаження зерна, тобто порушення договірного зобов`язання, а отже це свідчить про протиправність поведінки. Причиною неможливості виконати свої обов`язки стала нестача зерна, яка підтверджена 18.07.2018 зерновим складом за участю поклажодавця шляхом складання акту наявності зерна, що належить позивачу та відповідності його кількісним та якісним показникам.

21. При цьому, суд апеляційної інстанції вказав, що відсутність зерна, а саме його втрата, фактично визнана відповідачем про що свідчить Акт наявності зерна, що належить ТОВ "Гранторгсервіс" та відповідності його кількісним та якісним показникам від 18.07.2018 року, в якому сторони вказали про виявлення нестачі соняшника врожаю 2017 року у кількості 49 795 кг. Вказаний акт підписаний сторонами та не містить будь-яких зауважень і заперечень.

22. Як встановлено судами попередніх інстанцій, у відповідності з висновком експерта № 105-ЦЗ від 31.07.2018, виконаним Харківською Торгово-промисловою палатою України, ринковий діапазон вартості соняшнику врожаю 2017 року складає 10200-12300 грн/т з ПДВ. Окрім цього, позивач мав намір здійснити продаж втраченого зерна, у зв`язку з чим уклав договір поставки. Вартість втраченого товару (зерна) була визначена у договорі поставки № 25 від 25.05.2018, укладеного між позивачем та покупцем - ТОВ "Київ-Електро", та складає 12 360 грн/т з ПДВ.

23. Разом з тим, слід зазначити, що частиною третьою статті 623 ЦК України встановлено, що збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

24. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором складського зберігання зерна № 12-3Б/2017 від 10.07.2017, позивачу було спричинено збитки, вартість яких визначається вартістю зерна, нестачу якого вагою 49 795 тон виявлено під час складання акту від 18.07.2018 на складі відповідача та підтверджується актом від 18.07.2018 наявності зерна, що належить ТОВ "Гранторгсервіс", та відповідності його кількісним та якісним показникам. Крім того, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами відсутність його вини у зв`язку з невиправданою нестачею зерна позивача, яке було передане йому на зберігання.

25. Стосовно доводів касаційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи доказів оплати позивачем вартості послуг за договором складського зберігання зерна № 12-3Б/2017 від 10.07.2017, що свідчить про відсутність правових підстав для повернення зерновим складом зерна за заявами позивача, то такі доводи відхиляються судом касаційної інстанції з огляду на те, що предметом спору у даній справі є стягнення збитків у порядку статті 951 ЦК України, внаслідок втрати відповідачем зерна, а не його повернення за приписами статті 953 ЦК України.

26. Крім того, особа не позбавлена права звернутися до суду з окремим позовом щодо стягнення грошових коштів за надані послуги за договором складського зберігання зерна.

27. Посилання скаржника у касаційній скарзі на те, що судом апеляційної інстанції не з`ясовано усіх істотних обставин справи, а саме те, що 18.06.2018 позивач звернувся до зернового складу із заявою на відвантаження зерна: соняшнику н/кл 2017 року врожаю у кількості 49 640 кг, а 18.07.2018 було складено акт про відсутність соняшнику у кількості 49 795 кг, що свідчить про необґрунтованість та законність оскарженого судового рішення, відхиляється судом у зв`язку з тим, що суд касаційної інстанції перевіряє предмет законності оскаржуваних судових рішень виключно в межах, які безпосередньо стосуються правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку з чим не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом стосуються питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

28. Стосовно доводів касаційної скарги щодо порушення судом апеляційної інстанції приписів ст. 120 ГПК України з підстав неповідомлення належним чином відповідача про призначення до розгляду апеляційної скарги позивача, а саме те, що всі процесуальні документи, в тому числі копія ухвали Східного апеляційного господарського суду від 31.01.2019 та постанова Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 у справі № 922/2348/18 були направлені філії: 64501, Харківська обл., смт. Сахновщина, вул. 17 вересня, 70, що призвело до грубого порушення норм процесуального права, чим порушено принцип рівності сторін, колегія суддів зазначає таке.

29. Статтею 95 ЦК України визначено, що філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

30. З договору складського зберігання зерна № 12-3Б/2017 від 10.07.2017 вбачається, що договір укладений між ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" директором філії "Сахновщинський елеватор" та ТОВ "Гранторгсервіс", що свідчить про наявність функцій у філії, як окремного підрозділу на вчинення юридичних дій від іменні юридичної особи (надання складських послуг від імені відповідача).

31. Водночас, як підтверджується матеріалами справи, відповідач був обізнаний щодо апеляційного перегляду рішення місцевого суду за апеляційною скаргою позивача, що свідчить наявний в матеріалах справи відзив на касаційну скаргу, з якого вбачається, що відповідач ознайомлений зі змістом ухвали Східного апеляційного господарського суду від 31.01.2019 про відкриття апеляційного провадження у справі.

32. До того ж, під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції (відзив на позовну заяву + відзив на апеляційну скаргу) питання щодо належного повідомлення та направлення поштової кореспонденції на вказану відповідачем адресу останнім не порушувалося.

33. З огляду на наведене доводи касаційної скарги в частині порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме принципу рівності сторін, колегією суддів відхиляються.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

34. Відповідно до частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

35. Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального законодавства при прийнятті оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження, підстав для зміни чи скасування законної постанови апеляційного господарського суду колегія суддів не вбачає.

36. Верховний Суд у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії", від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Понамарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

Щодо судових витрат

37. У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін рішення суду апеляційної інстанції, в силу положень 129 ГПК України на скаржника покладаються витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 у справі № 922/2348/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.