ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2019 р.                      Справа № 911/727/19

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Екотекстиль»

до Дочірнього підприємства «Рітейл Вест»

про стягнення 62 804,35 гривень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

18.03.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Екотекстиль» (далі – ПрАТ «Екотекстиль»/позивач) до Дочірнього підприємства «Рітейл Вест» (далі – ДП «Рітейл Вест»/відповідач) про стягнення 62 804,35 гривень, з яких: 56 177,76 грн основної суми боргу, 5 653,38 грн інфляційних втрат та 973,21 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані обставинами порушення відповідачем грошового зобов’язання за договором №РВ038345 від 01.06.2018 та несплати вартості отриманого за вказаним правочином товару.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.03.2019 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Екотекстиль» залишено без руху, виявлені недоліки постановлено усунути протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали.

01.04.2019, у встановлений судом строк, через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про усунення недоліків, відповідно до змісту якої позивач на виконання вимог ухвали Господарського суду Київської області від 21.03.2019 надав пояснення з доказами стосовно заявленого позову.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.04.2019 у справі №911/727/19 відкрито провадження, постановлено розглядати означену справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов – 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, а також встановлено позивачу строк для подання заперечення на відзив, додаткових доказів по справі (за наявності) до 03.05.2019.

06.05.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач просить поновити строки для подання відзиву з огляду на внутрішнє переміщення структурних підрозділів відповідача та перепідключення комп’ютерної техніки, що позбавило останнього можливості підготувати відзив вчасно. Крім того відповідач повністю заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні.

З огляду на приписи ст. 119 Господарського процесуального кодексу та обґрунтування позивача поважності причин пропуску встановленого судом строку для подання відзиву, суд дійшов висновку про поновлення позивачу строку для подання відзиву та, відповідно, прийняття вказаного відзиву під час розгляду справи по суті.

20.05.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якої позивач просить приєднати відповідь на відзив до матеріалів справи, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2018 між ДП «Рітейл Вест» (далі – покупець) та ПрАТ «Екотекстиль» (далі – постачальник) укладено договір №РВ038345 (далі – договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов’язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, та у відповідності з замовленням покупця, поставити товар, а покупець зобов’язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в специфікації.

Відповідно до 3.1., 5.1., 7.1., 10.1. договору товар поставляється постачальником у відповідності з замовленням покупця по асортименту, кількості та цінам в строк, зазначений в замовленні.

Перехід права власності на товар від постачальника до покупця здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі покупця.

Покупець оплачує товар, що поставляється, за цінами, погодженими сторонами в специфікації та підтвердженими у накладних. Ціна на товар в специфікації вказується в гривнях. Ціна повинна відповідати законодавству України та включати не більше 2-х знаків після коми (ціна без ПДВ та з ПДВ).

Даний договір набирає силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2019 року.

Копія вказаного вище договору наявна в матеріалах справи.

Як зауважив в обґрунтування заявлених вимог позивач, на виконання умов договору №РВ038345 від 01.06.2018 ним було поставлено відповідачу товар на загальну суму 155 641,80 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями:

-          видаткової накладної А від 10.07.2018 на суму 2 402,40 грн;

-          видаткової накладної А від 10.07.2018 на суму 22 671,60 грн;

-          видаткової накладної А від 10.07.2018 на суму 14 658,90 грн;

- видаткової накладної А від 10.07.2018 на суму 2 402,40 грн (далі – видаткові накладні від 10.07.2018);

- видаткової накладної А від 12.07.2018 на суму 2 402,40 грн;

-          видаткової накладної А від 12.07.2018 на суму 8 091,30 грн;

-          видаткової накладної А від 12.07.2018 на суму 14 658,90 грн;

- видаткової накладної А від 12.07.2018 на суму 14 658,90 грн;

-          видаткової накладної А від 12.07.2018 на суму 8 091,30 грн;

-          видаткової накладної А від 12.07.2018 на суму 2 402,40 грн;

-          видаткової накладної А від 12.07.2018 на суму 8 091,30 грн;

-          видаткової накладної А від 12.07.2018 на суму 2 402,40 грн;

-          видаткової накладної А від 12.07.2018 на суму 2 402,40 грн (далі – видаткові накладні від 12.07.2018);

-          видаткової накладної А від 16.07.2018 на суму 2 402,40 грн;

-          видаткової накладної А від 16.07.2018 на суму 8 091,30 грн;

-          видаткової накладної А від 16.07.2018 на суму 2 402,40 грн;

-          видаткової накладної А від 16.07.2018 на суму 8 091,30 грн;

-          видаткової накладної А від 16.07.2018 на суму 14 658,90 грн;

-          видаткової накладної А від 16.07.2018 на суму 14 658,90 грн (далі – видаткові накладні від 16.07.2018).

Згідно п. 11.2. договору сторони домовились про обов’язкове застосування заходів досудового врегулювання господарських спорів. Пред’явлення претензій, їх розгляд та надання відповіді здійснюється в порядку та строки, зазначені в розділі ІІ «Досудове врегулювання господарських спорів» Господарського процесуального кодексу України.

Так, позивач, з метою врегулювання спору в досудовому порядку направив відповідачу претензію вих. №796 від 04.10.2018, копія якої знаходиться в матеріалах справи, з вимогою провести оплату товару на загальну суму 155 641,80 грн, поставленого згідно договору №РВ038345 від 01.06.2018. Проте, претензія була залишена відповідачем без розгляду та задоволення. 05.03.2019 року позивачем було повторно направлено відповідачу претензію вих. №166, копія якої знаходиться в матеріалах справи, яка була залишена відповідачем без розгляду та задоволення.

Як зазначає позивач, з листопада 2018 року покупцем було повернуто товар постачальнику на загальну суму 99 464,04 грн, що підтверджується накладними на повернення, копії яких містяться у матеріалах справи, а саме:

-          накладна на повернення № від 21.12.2018 на суму 2 674,44 грн за видатковою накладною А від 10.07.2018;

-          накладна на повернення № від 03.12.2018 на суму 7 577,28 грн за видатковою накладною А від 12.07.2018;

-          накладна на повернення № від 11.12.2018 на суму 9 948,30 грн за видатковою накладною А від 16.07.2018;

-          накладна на повернення № від 03.12.2018 на суму 1 269,84 грн за видатковою накладною А від 12.07.2018;

-          накладна на повернення № від 21.12.2018 на суму 5 550,36 грн за видатковою накладною А від 16.07.2018;

-          накладна на повернення № від 21.12.2018 на суму 7 923,00 грн за видатковою накладною А від 10.07.2018;

-          накладна на повернення № від 28.11.2018 на суму 10 481,82 грн за видатковою накладною А від 16.07.2018;

-          накладна на повернення № від 14.11.2018 на суму 3 451,02 грн за видатковою накладною А від 12.07.2018;

-          накладна на повернення № від 22.11.2018 на суму 12 466,74 грн за видатковою накладною А від 12.07.2018;

-          накладна на повернення № від 22.11.2018 на суму 171,60 грн за видатковою накладною А від 10.07.2018;

-          накладна на повернення № від 22.11.2018 на суму 1 321,32 грн за видатковою накладною А від 10.07.2018;

-          накладна на повернення № від 22.11.2018 на суму 6 197,46 грн за видатковою накладною А від 16.07.2018;

-          накладна на повернення № від 20.11.2018 на суму 10 200,96 грн за видатковою накладною А від 10.07.2018;

-          накладна на повернення № від 19.11.2018 на суму 4 711,20 грн за видатковою накладною А від 12.07.2018;

-          накладна на повернення № від 16.11.2018 на суму 1 252,68 грн за видатковою накладною А від 12.07.2018;

-          накладна на повернення № від 15.11.2018 на суму 1 338,48 грн за видатковою накладною А від 12.07.2018;

-          накладна на повернення № від 20.11.2018 на суму 10 971,30 грн за видатковою накладною А від 12.07.2018;

-          накладна на повернення № від 19.11.2018 на суму 960,96 грн за видатковою накладною А від 16.07.2018;

-          накладна на повернення № від 30.01.2019 на суму 257,40 грн за видатковою накладною А від 12.07.2018;

-          накладна на повернення № від 14.01.2019 на суму 737,88 грн за видатковою накладною А від 16.07.2018.

Крім того, як зазначає позивач, між позивачем та відповідачем було підписано акти перевірки розрахунків за період з 01.07.2018 по 31.07.2018 та з 01.12.2018 по 31.12.2018, копії яких знаходяться у матеріалах справи.

Втім, як зазначає позивач, відповідач, повернувши частково товар, свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, кошти за решту отриманого товару не сплатив, що і стало підставою для виникнення у відповідача 56 177,76 грн заборгованості, з вимогою про стягнення, зокрема, якої позивач звернувся до суду.

Відповідач, заперечуючи проти позову зазначив про те, що позивач надав до суду накладні, з тексту яких неможливо ідентифікувати осіб, які їх підписали, а саме: відсутні прізвище, ім’я та по-батькові, посада, повноваження осіб на підписання таких документів (відсутнє посилання на довіреність та відсутні копії довіреностей на отримання товару) та відсутні печатки боржника. Отже, відповідно до п. 7.10. договору покупець має право затримати розрахунки з постачальником у випадку ненадання/надання неналежно оформленої супровідної документації, передбаченої п.3.6. цього договору – до моменту надання в повному обсязі належно оформленої супровідної документації.

До того ж, відповідач наголосив на тому, що позивачем не надано доказів того, що у відповідача настав обов’язок виконання зобов’язання згідно умов договору.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, суд дійшов таких висновків.

Приписами ст. ст. 173, 193 Господарського кодексу України унормовано, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не впливає з характеру відносин сторін.

Частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до пп. 7.9. договору оплата за товар здійснюється щосереди в українській національній валюті – гривні в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника через 60 (шістдесят) дні(ів) з моменту приймання-передачі товару та підписання накладної про прийняття товару. У випадку, якщо день оплати (середа) випадає на вихідний або святковий день, то оплата здійснюється найближчої середи, яка є робочим днем. При цьому сторони домовилися про те, що покупець здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше, ніж 500,00 (п’ятсот) грн. з кожного магазину.

З огляду вищезазначеного, суд дійшов висновку, що підписання відповідачем видаткових накладних від 10.07.2018, 12.07.2018 та 16.07.2018 без будь-яких заперечень щодо кількості та/або якості поставленого позивачем товару свідчить про прийняття відповідачем цього товару та, відповідно, породжує для останнього обов’язок по його оплаті у повному обсязі у передбачені договором строки, а саме: за видатковими накладними від 10.07.2018 та 12.07.2018 - до 12.09.2018 та за видатковими накладними від 16.07.2018 - до 19.09.2018.

Посилання ж відповідача на відсутність у видаткових накладних відомостей про прізвища, ім’я та по-батькові осіб, що приймали продукцію, та їх посаду, а також на відсутність довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей оцінюються судом критично з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин редакції, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 3.6. договору постачальник при поставці відповідної партії товару передає покупцю наступну супровідну документацію, зокрема, накладні, в яких повинно бути чітко зазначена кількість відвантаженого товару, ціна за одиницю товару без ПДВ, вартість без ПДВ, сума ПДВ, загальна вартість з ПДВ, а також номер податкової накладної, сформованої під дану поставку. Одиницею виміру кількості товару вважається одиниця виміру товару для продажу його кінцевому споживачеві в магазинах покупця («шт.», для штучного товару, «кг» для вагового). Постачальник несе відповідальність за арифметичні помилки в накладних.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо використання печаток юридичними особами та фізичними особами - підприємцями» № 1982-VIII від 23.03.2017 було скасовано обов’язкове використання печаток юридичними особами.

Поряд з тим, посилаючись на недоліки оформлення первинно-облікових документів щодо поставки продукції за договором ДП «Рітейл Вест» не заперечило обставини отримання товару за договором згідно накладних загальною вартістю 56 177,76 гривень.

З огляду вищезазначеного, суд дійшов висновку, що підписання відповідачем видаткових накладних за спірний період без будь-яких заперечень щодо надання неналежно оформленої супровідної документації і часткові повернення відповідачем поставленого позивачем згідно спірних видаткових накладних товару свідчать про прийняття відповідачем продукції, що є підставою для виникнення у відповідача грошового зобов’язання за договором і, як наслідок, спростовують посилання відповідача на недоліки первинно-облікових документів.

Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України, що кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, оскільки станом на день прийняття рішення відповідач вартість поставленої продукції за договором не оплатив, враховуючи арифметичну відповідність заявленої суми боргу обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 56 177,76 грн заборгованості підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов’язань за договором, позивач просить суд стягнути з ДП «Рітейл Вест» 5 653,38 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 15.09.2018 по 15.11.2018 на 155 641,80 грн заборгованості, та 973,21 грн 3% річних, нарахованих за період:

-          з 15.09.2018 по 15.11.2018 на 155 641,80 грн;

-          з 01.02.2019 по 11.03.2019 на 56 177,76 грн.

Відповідно до приписів ст. ст. 549, 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду наведеного, враховуючи встановлені договором строки проведення відповідачем розрахунків за отриману продукцію, а також обставини часткового повернення такої продукції відповідачем, суд дійшов висновку, що позивачем в порушення законодавчих приписів до періодів розрахунку інфляційних втрат, 3% річних включено дні, коли відповідач не вважався таким, що прострочив виконання грошового зобов’язання.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням норм закону та встановлених обставин справи суд, в межах визначених позивачем періодів, здійснював обрахунок заявлених до стягнення:

- інфляційних втрат:

з 15.09.2018 по 19.09.2018 на суму 105 336,60 грн;

з 20.09.2018 по 13.11.2018 на суму 155 641,80 грн;

з 14.11.2018 по 14.11.2018 на суму 152 190,78 грн;

з 15.11.2018 по 15.11.2018 на суму 150 852,30 грн.

- 3% річних:

з 15.09.2018 по 19.09.2018 на суму 105 336,60 грн;

з 20.09.2018 по 13.11.2018 на суму 155 641,80 грн;

з 14.11.2018 по 14.11.2018 на суму 152 190,78 грн;

з 15.11.2018 по 15.11.2018 на суму 150 852,30 грн;

з 01.02.2019 по 11.03.2019 на суму 56 177,76 грн.

З огляду вищенаведеного, оскільки арифметично вірний розмір заявлених до стягнення сум інфляційних втрат, 3% річних, обрахованих судом в межах вказаних позивачем періодів, з урахуванням вимог закону та обставин справи, становить 4 647,31 грн та 951,87 грн відповідно, вимоги позивача про стягнення з відповідача 5 653,38 грн інфляційних втрат та 973,21 3% річних підлягають частковому задоволенню в розмірі 4 647,31 грн та 951,87 грн відповідно.

Судовий збір, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 22, 32-36, 41, 49, 66, 67, 78, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 11, 202, 203, 215, 525, 526, 530, 638, 656, 669, 691, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173 193, 265, 266 Господарського кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Рітейл Вест» (08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Лісова, буд. 6-Г, ідентифікаційний код 38733983) на користь Приватного акціонерного товариства «Екотекстиль» (10020, м. Житомир, Проспект Миру, буд. 16, ідентифікаційний код 00307230) 56 177 (п’ятдесят шість тисяч сто сімдесят сім) грн. 76 коп. основного боргу, 4 647 (чотири тисячі шістсот сорок сім) грн. 31 коп. інфляційних втрат, 951 (дев’ятсот п’ятдесят одну) грн. 87 коп. 3% річних та 1 889 (одну тисячу вісімсот вісімдесят девять) грн 57 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене у апеляційному порядку – до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у відповідності до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення підписано 24.06.2019.

Суддя                                 В.А. Ярема