ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

26.06.2019м. Дніпро№ 904/2668/19

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Мілєва І.В., розглянувши заяву

Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги", Дніпропетровська область, м. Дніпро

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Днепропресс Сталь", Дніпропетровська область, м. Дніпро

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення грошової заборгованості за договором про постачання електричної енергії споживачу № 03823-00 від 21.12.2018 у розмірі 156 016,56 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області 25.06.2019 надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Днепропресс Сталь" заборгованості у сумі 156 016,56 грн., з якої: 111 295,57 грн. - заборгованість за активну електричну енергію; 39 112,99 грн. - пеня, 3 268,81 грн. - 3% річних, 1 112,96 грн. - інфляційні втрати, за договором про постачання електричної енергії споживачу № 03823-00 від 21.12.2018.

Судом перевірено зазначене у заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. За результатами такої перевірки встановлено, що заява про видачу судового наказу підсудна Господарському суду Дніпропетровської області.

Водночас, розглянувши заяву та подані Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги", Дніпропетровська область, м. Дніпро докази, суд приходить до висновку про необхідність відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу з таких підстав.

Згідно зі ст. 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Частиною 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У заяві повинно бути зазначено: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання; вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги (ч. 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Частиною 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження" наявність спору про право вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

Тобто, Господарський процесуальний кодекс України передбачає можливість задоволення заяви про видачу судового наказу лише за умови безспірності вимог. Відповідно заявник, крім іншого, має додати документи, що вказують на правильність та безспірність грошових сум.

Як вбачається зі змісту заяви про видачу судового наказу позивач визначив ціну позову - 156 016,56 грн.

В прохальній частині заяви про видачу судового наказу позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 156 016,56 грн., яка складається з: 111 295,57 грн. - заборгованість за активну електричну енергію; 39 112,99 грн. - пеня, 3 268,81 грн. - 3% річних, 1 112,96 грн. - інфляційні втрати.

Сума основної заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат дорівнює 154 790,33 грн., що є менше, аніж заявлена позивачем ціна позову: 156 016,56 грн.

Враховуючи зазначене, господарський суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги не є безспірними, а заява оформлена з порушенням вимог, встановлених ч. 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу (п. 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України).

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу, за яким звернувся заявник.

Згідно з ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись статтями 150, 152 - 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" у задоволенні заяви про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Днепропресс Сталь" грошової заборгованості за договором про постачання електричної енергії споживачу № 03823-00 від 21.12.2018 у розмірі 156 016,56 грн., з яких: 111 295,57 грн. - заборгованість за активну електричну енергію; 39 112,99 грн. - пеня, 3 268,81 грн. - 3% річних, 1 112,96 грн. - інфляційні втрати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 01.03.2019 та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 26.06.2019.

Суддя І.В. Мілєва