РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.06.2019Справа № 910/10191/18

Господарський суд міста Києва у складі:

судді - Бондаренко Г. П.,

за участю секретаря - Лебович А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали господарської справи

За позовом Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" (03134, м. Київ, вул. Миру, буд. 17)

До Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, МСП-03680, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Фармацевтична фірма "Дарниця" (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 13)

Про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України

За участю представників сторін:

Від позивача: Кравченко А. В., довіреність № СП - 2/19 від 20.02.2019;

Від відповідача: Кравченко О. К., довіреність № 300-122/02-40 від 31.01.2019;

Від третьої особи: Пипченко Б. Ю., довіреність № 1218/26-03 від 26.12.2018;

Вільний слухач: ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_1 ).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Науково-виробничий центр Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (далі - відповідач) про визнання недійсними рішень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення №23-р від 22.01.2016 винесено Антимонопольним комітетом України на підставі недостовірної інформації, наданої Приватним акціонерним товариством "Фармацевтична фірма "Дарниця", та без врахування істотних обставин, які не були і не могли бути відомі органам відповідача на дату винесення цього рішення, а рішення №24-29/02-6473 від 30.05.2018 з ігноруванням відповідачем доказів наданих позивачем та безпідставністю висновків відповідача щодо відсутності підстав для перегляду рішення №23-р від 22.01.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2018 вказану позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали та встановлено позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 21.08.2018 було відкрито провадження у справі №910/10191/18 та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження відповідно до ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи призначено на 18.09.2018.

Судове засідання 18.09.2018 відкладено на 09.10.2018.

17.10.2018 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 910/10191/18 на тридцять днів та призначено підготовче засідання у справі № 910/10191/18 на 06.11.2018.

У судовому засіданні 06.11.2018 оголошено перерву на 13.11.2018.

У судовому засіданні 13.11.2018 оголошено перерву на 20.11.2018, а також ухвалено закрити підготовче провадження та здійснювати розгляд справи по суті.

У судовому засіданні по суті справи 20.11.2018 оголошено перерву на 11.12.2018.

Згідно розпорядження в.о. керівника апарату Господарського суду міста Києва було призначено повторний автоматичний розподіл даної справи, за результатами якого було визначено суддю ОСОБА_1 для розгляду даної справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2018 прийнято справу до провадження судді ОСОБА_1, розгляд справи призначено на 24.01.2019.

У судовому засіданні 24.01.2019 відкладено підготовче судове засідання на 26.02.2019.

Ухвалою від 04.03.2019 повідомлено сторін про те, що у зв`язку з перебуванням судді ОСОБА_1 на лікарняному, розгляд даної справи, призначений на 26.02.2019 не відбувся. У зв`язку з виходом судді ОСОБА_1 з лікарняного, суд призначив підготовче судове засідання на 21.03.2019.

В підготовчому судовому засіданні 21.03.2019 суд відмовив у задоволенні клопотань позивача про витребування доказів, про призначення експертизи, про розгляд справи в закритому судовому засіданні, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 23.04.2019, про що постановив відповідну ухвалу, в якій навів мотиви та обґрунтування прийнятих рішень.

22.04.2019 через відділ канцелярії суду від позивача надійшли: заява - повідомлення про подання дисциплінарної скарги до Вищої ради правосуддя, в якій позивач повідомив суд про подачу скарги щодо дисциплінарного проступку (дисциплінарної скарги) стосовно судді ОСОБА_1 , що, на його думку, може бути підставою для самовідводу судді; заява про відвід судді, в якій позивач просив суд відвести суддю ОСОБА_1 від розгляду справи № 910/10191/18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2019 зупинено провадження у справі № 910/10191/18 до вирішення питання про відвід судді ОСОБА_1; заяву Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" про відвід судді ОСОБА_1 від розгляду справи № 910/10191/18 передано для визначення судді в порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2019 заяву Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" про відвід судді у справі № 910/10191/18 передано для розгляду судді Князькову В. В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2019 відмовлено у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" від 22.04.2019 про відвід судді ОСОБА_1 від розгляду справи № 910/10191/18.

17.05.2019 суд поновив провадження у справі та призначив судове засідання з розгляду справи по суті на 11.06.2019, про що постановив відповідну ухвалу.

07.06.2019 через відділ канцелярії господарського суду від третьої особи надійшло клопотання про приєднання копії рішення у справі № 910/617/19 до матеріалів справи.

В судове засідання 11.06.2019 учасники справи прибули та надали суду усні пояснення по суті справи, в яких позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, відповідач та третя особа проти задоволення позовних вимог заперечили.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши долучені до матеріалів справи докази, заслухавши пояснення учасників провадження у справі, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 22.01.2016 Антимонопольний комітет України (далі по тексту - відповідач, Комітет, АМКУ) прийняв рішення № 23-р «Про надання дозволу на концентрацію», яким постановив надати дозвіл Приватному акціонерному товариству «Фармацевтична фірма «Дарниця» на придбання акцій Публічного акціонерного товариства «Науково - виробничий центр «Борщагівський хіміко - фармацевтичний завод», що забезпечує перевищення 50 відсотків голосів у вищому органі управління товариства.

05.03.2018 Публічне акціонерне товариство «Науково - виробничий центр «Борщагівський хіміко - фармацевтичний завод» звернулося до Антимонопольного комітету України із заявою № 0318/05-6 про перегляд рішення № 23-р, як такого, що прийнято на підставі недостовірної інформації, поданої з боку Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» та без врахування істотних обставин, які не були і не могли бути відомі Антимонопольному комітету України на дату винесення рішення № 23-р.

За результатами розгляду заяви Публічного акціонерного товариства «Науково - виробничий центр «Борщагівський хіміко - фармацевтичний завод» про перегляд Антимонопольний комітет України повідомив заявника листом від 16.04.2018 вих. № 24-29/02-4611 «Про залишення заяви без руху», про те що заява подана без додержання вимог, визначених п. 47 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції України, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 (відсутні підстави для перегляду рішення Комітету) та запропонував у 30 - денний строк надати інформацію щодо підстав для перегляду рішення Комітету від 22.01.2016 № 23-р та докази на їх підтвердження.

18.05.2018 позивачем подано до АМКУ заяву № 0518/18-02 про усунення недоліків заяви від 05.03.2018 № 0318-05-6 про перегляд рішення АМКУ від 22.01.2016 № 23-р.

За результатами розгляду поданої позивачем заяви про усунення недоліків, відповідач повідомив позивача листом від 30.05.2018 вих. № 24-29/02-6473 «Про залишення заяви без розгляду», про те що з огляду на відсутність підстав для перегляду рішення Комітету від 22.01.2016 № 23-р, його заява залишена без розгляду.

На думку позивача, рішення АМКУ від 22.01.2016 № 23-р та від 30.05.2018 № 24-29/02-6473 є протиправними, такими, що прийняті відповідачем з істотними порушеннями законодавства України про захист економічної конкуренції та антимонопольного законодавства України, з огляду на таке.

АМКУ за результатами розгляду заяви Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» від 18.12.2015 зроблено помилковий висновок, про те, що заявлена концентрація не призводить до монополізації чи суттєвого обмеження конкуренції на товарних ринках України.

Висновки АМКУ, що обумовили надання дозволу, були ним зроблені на підставі недостовірної інформації щодо відносин контролю Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця». Зазначене підтверджується рішенням АМКУ від 07.12.2017 № 672-р, в якому встановлено факт вчинення з боку Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» порушення, передбаченого п. 15 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», що полягає у поданні недостовірної інформації АМКУ у заявах від 20.05.2015 та 18.12.2015. Зокрема, АМКУ у зазначеному рішенні встановив:

(15) під час розгляду справи встановлено, що фізична особа - громадянин України Загорій Гліб Володимирович, який є бенефіціарним власником Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця», у 2015 році був пов`язаний відносинами контролю з такими суб`єктами господарювання: ТОВ «Редакція газети «Здоров`я», ТОВ «Оптова компанія «Дарниця», ТОВ «Агрофірма Насіння», про що не було зазначено в заявах про надання дозволу на концентрацію;

(16) Тобто, у заяві від 20.05.2015 № 15-01/380-ЕКк Приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця» подало недостовірну інформацію щодо його відносин контролю, а також оскільки заява від 18.12.2015 № 15-01/766-ЕКк розглядалася на підставі документів, які були додані до заяви від 20.05.2015 № 15-01/380-ЕКк, то заява від 18.12.2015 № 15-01/766-ЕКк розглянута на основі недостовірної інформації.

На думку позивача, сам факт прийняття відповідачем рішення № 23-р на підставі недостовірної інформації є вагомою підставою для його перегляду, оскільки лише під час перегляду рішення може бути достовірно встановлено чи мало вплив зазначене порушення, вчинене з боку Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця», на прийняте АМКУ рішення № 23 - р та з`ясувати обсяги такого впливу. Позивач також стверджує, що неврахування істотних обставин, що не були і не могли бути відомі органам АМКУ на дату винесення рішення № 23-р, призвело до прийняття рішення з істотними порушеннями, що є підставою для його перегляду.

Щодо рішенням №24-29/02-6473 позивач стверджує, що ані нормами Закону України «Про захист економічної конкуренції», ані нормами Положення про порядок подання заяв до Антимонопольного комітету України про попереднє отримання дозволу на концентрацію суб`єктів господарювання, затвердженого розпорядженням АМКУ від 19.02.2002 № 33-р, не передбачено можливості прийняття АМКУ за результатами розгляду заяви про перегляд прийнятого ними рішення, таких рішень як рішення «Про залишення заяви без руху» або рішення «Про залишення заяви без розгляду». На думку позивача, ст. 58 Закону України «Про захист економічної конкуренції» містить вичерпний перелік рішень, що можуть бути прийняті органами АМКУ, і відповідно інші рішення АМКУ приймати не вправі. Рішення відповідача №24-29/02-6473 позивач розцінює, як таке, яким був здійснений розгляд по суті його вимог про перегляд рішення № 23-р та відмовлено в їх задоволенні, при повному ігноруванні АМКУ доводів позивача.

Ні підставі викладеного позивач просить суд (1) визнати недійсним у повному обсязі з моменту прийняття рішення Антимонопольного комітету України від 22.01.2016 № 23-р, яким надано Приватному акціонерному товариству «Фармацевтична фірма «Дарниця» дозвіл на придбання акцій Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод", що забезпечує перевищення 50 % голосів у вищому органі управління Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" та (2) визнати недійсним у повному обсязі з моменту прийняття рішення Антимонопольного комітету України № 24-29/02-6473 від 30.05.2018 про залишення без розгляду заяви Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" про перегляд рішення від 22.01.2016 № 23-р.

Відповідач та Приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця» проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що: (1) прийняття відповідачем рішення про надання дозволу на концентрацію з урахуванням недостовірної інформації не є безумовною підставою для його перегляду, оскільки відповідно до положень ст. 58 «Про захист економічної конкуренції» органи АМКУ можуть переглянути рішення у разі, якщо рішення було прийнято на підставі недостовірної інформації, що призвело до прийняття незаконного рішення; (2) п. 47 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням АМКУ від 19.04.1994 № 5 містить вимоги щодо зазначення в заяві про перегляд підстав для перегляду рішення, передбачених ч. 1 ст. 58 «Про захист економічної конкуренції», та доказів на їх підтвердження, і відповідні вимоги виконані позивачем не були; (3) наявність у АМКУ інформації на момент прийняття рішення № 23-р про відносини контролю не вплинуло б на рішення АМКУ, оскільки такі відносини не впливали на відповідні товарні ринки; (4) перегляд рішення АМКУ про надання дозволу на концентрацію № 23-р не матиме жодного правового значення, оскільки в строк концентрації визначений в рішенні, концентрація не відбулася; (5) визначення можливості негативного впливу на конкуренцію під час здійснення концентрації суб`єктів господарювання є виключними повноваженнями АМКУ, втручання в які недопустимі; (6) у АМКУ відсутній обов`язок повідомляти Публічне акціонерне товариство "Науково-виробничий центр Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" про розгляд заяви Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» про надання дозволу на концентрацію; (7) у позивача відсутнє право на оскарження рішень про надання дозволу на концентрацію та про залишення заяви про перегляд без розгляду, оскільки сплив присічний строк на оскарження, оскільки перегляд здійснюється в адміністративному порядку і не має наслідком визнання недійсним такого рішення та оскільки позивач не є стороною, щодо якої прийнято рішення № 23-р; (8) оскаржувані рішення не порушують прав позивача, оскільки рішення про концентрацію має дозвільний характер і не встановлює жодних обов`язків для позивача.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Правовідносини, пов`язані із захистом економічної конкуренції, захистом від недобросовісної конкуренції, обмеженням та попередженням монополізму в господарській діяльності регулюються нормами як міжнародного, так і національного законодавства.

У національному законодавстві правовідносини, пов`язані із захистом економічної конкуренції, захистом від недобросовісної конкуренції, обмеженням та попередженням монополізму в господарській діяльності, регулюються, зокрема, нормами Конституції України, Господарського кодексу України, Законів України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист від недобросовісної конкуренції", "Про захист економічної конкуренції", "Про природні монополії", "Про публічні закупівлі", "Про телекомунікації".

Крім того, відповідні відносини регулюються й нормами підзаконних нормативно-правових актів, зокрема: Положенням про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженим розпорядженням АМКУ від 23.02.2001 № 32-р; Методикою визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженою розпорядженням АМКУ від 05.03.2002 № 49-р; Правилами розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженими розпорядженням АМКУ від 19.04.1994 № 5 (із змінами); Положенням про порядок проведення перевірок додержання законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженим розпорядженням АМКУ від 25.12.2001 № 182-р.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Згідно з приписами ст. 3 вказаного Закону основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики, зокрема, в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Частиною 1 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі, розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом тощо.

Статтею 22 Закону України «Про захист економічної конкуренції» внормовано, що з метою запобігання монополізації товарних ринків, зловживання монопольним (домінуючим) становищем, обмеження конкуренції органи Антимонопольного комітету України здійснюють державний контроль за концентрацією суб`єктів господарювання (далі - концентрація). Концентрацією визнається, зокрема, набуття безпосередньо або через інших осіб контролю одним або кількома суб`єктами господарювання над одним або кількома суб`єктами господарювання чи частинами суб`єктів господарювання, зокрема, шляхом безпосереднього або опосередкованого придбання, набуття у власність іншим способом чи одержання в управління часток (акцій, паїв), що забезпечує досягнення чи перевищення 25 або 50 відсотків голосів у вищому органі управління відповідного суб`єкта господарювання.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 24 Закону України «Про захист економічної конкуренції» концентрація може бути здійснена лише за умови попереднього одержання дозволу Антимонопольного комітету України чи адміністративної колегії Антимонопольного комітету України у випадках, передбачених частиною другою статті 22 цього Закону та іншими нормативно-правовими актами, якщо: сукупна вартість активів або сукупний обсяг реалізації товарів учасників концентрації, з урахуванням відносин контролю, за останній фінансовий рік, у тому числі за кордоном, перевищує суму, еквівалентну 30 мільйонам євро, визначену за офіційним валютним курсом, установленим Національним банком України, що діяв в останній день фінансового року, при цьому вартість (сукупна вартість) активів або обсяг (сукупний обсяг) реалізації товарів в Україні не менш як у двох учасників концентрації, з урахуванням відносин контролю, перевищує суму, еквівалентну 4 мільйонам євро, визначену за офіційним валютним курсом, установленим Національним банком України, що діяв в останній день фінансового року, у кожного; або сукупна вартість активів або сукупний обсяг реалізації товарів в Україні суб`єкта господарювання, щодо якого набувається контроль, або суб`єкта, активи, частки (акції, паї) якого набуваються у власність чи одержуються в управління і користування, або хоча б одного із засновників створюваного суб`єкта господарювання, з урахуванням відносин контролю, за останній фінансовий рік перевищує суму, еквівалентну 8 мільйонам євро, визначену за офіційним валютним курсом, установленим Національним банком України, що діяв в останній день фінансового року, і при цьому обсяг реалізації товарів хоча б одного іншого учасника концентрації, з урахуванням відносин контролю, за останній фінансовий рік, у тому числі за кордоном, перевищує суму, еквівалентну 150 мільйонам євро, визначену за офіційним валютним курсом, установленим Національним банком України, що діяв в останній день фінансового року. Концентрація, яка потребує дозволу відповідно до ч. 1ст. 22 Закону України «Про захист економічної конкуренції», забороняється до надання дозволу на її здійснення.

Антимонопольний комітет України чи адміністративна колегія Антимонопольного комітету України надають дозвіл на концентрацію у разі, якщо вона не призводить до монополізації чи суттєвого обмеження конкуренції на всьому ринку чи в значній його частині (ст. 25 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про захист економічної конкуренції» учасники концентрації, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю у порядку, встановленому Антимонопольним комітетом України, звертаються із заявою про надання дозволу на концентрацію - до Антимонопольного комітету України. Заява та додані до неї документи мають містити повну та достовірну інформацію. У разі подання недостовірної інформації заявники несуть відповідальність згідно із статтею 52 цього Закону.

Антимонопольний комітет України чи адміністративна колегія Антимонопольного комітету України розглядають заяву про надання дозволу на концентрацію протягом тридцяти днів з дня прийняття її до розгляду відповідним органом Антимонопольного комітету України (ст. 27 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).

Статтею 28 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що якщо протягом строку розгляду заяви, передбаченого частиною першою статті 27 цього Закону, органами Антимонопольного комітету України не виявлено підстав для заборони концентрації, і концентрація не заборонена відповідно до Закону України "Про санкції", органи Антимонопольного комітету України приймають рішення про надання дозволу на узгоджені дії, концентрацію. Рішення про надання дозволу на концентрацію також вважається прийнятим, якщо протягом строку розгляду заяви, передбаченого частиною першою статті 27 цього Закону, органи Антимонопольного комітету України не розпочали розгляд справи про узгоджені дії, концентрацію відповідно до частини першої статті 30 цього Закону, за умови, що концентрація не заборонена відповідно до Закону України "Про санкції". Днем прийняття рішення про надання дозволу на узгоджені дії, концентрацію, відповідно до частини першої цієї статті, вважається останній день строку розгляду заяви, передбаченого частиною першою статті 27 цього Закону.

У разі виявлення підстав для заборони узгоджених дій, концентрації відповідні органи Антимонопольного комітету України розпочинають розгляд справи про узгоджені дії чи концентрацію, про що приймається розпорядження та письмово повідомляється особа, яка подала заяву (ст. 30 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).

За результатами розгляду справ про концентрацію приймається рішення: Антимонопольним комітетом України - про надання дозволу на концентрацію; погодження установчих документів господарських товариств, об`єднань чи змін до них; заборону концентрації. Рішення про надання дозволу на узгоджені дії може бути надано на невизначений або конкретно визначений строк, який, як правило, не повинен перевищувати п`яти років. Узгоджені дії, концентрація мають бути здійснені протягом року з дня прийняття рішення про надання дозволу на узгоджені дії, концентрацію, якщо більший строк не визначено у рішенні. Якщо узгоджені дії, концентрація у цей строк не здійснені, учасники узгоджених дій, концентрації мають подати нову заяву про отримання дозволу органів Антимонопольного комітету України на узгоджені дії, концентрацію. Органи Антимонопольного комітету України, які прийняли рішення, не мають права його скасувати або змінити, крім випадків, передбачених статтею 58 цього Закону (ст. 31 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).

Судом встановлено, що за заявою Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» від 18.12.2015 Антимонопольний комітет України 22.01.2016 прийняв рішення № 23-р «Про надання дозволу на концентрацію», яким постановив надати дозвіл Приватному акціонерному товариству «Фармацевтична фірма «Дарниця» на придбання акцій Публічного акціонерного товариства «Науково - виробничий центр «Борщагівський хіміко - фармацевтичний завод», що забезпечує перевищення 50 відсотків голосів у вищому органі управління товариства. В рішенні № 23- р АМКУ було зазначено, що заявлена концентрація не призводить до монополізації чи суттєвого обмеження конкуренції на товарних ринках України.

Враховуючи положення ст. 31 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та факт не визначення АМКУ в рішенні № 23-р строку концентрації, відповідна концентрація мала бути здійснена протягом року, у строк до 22.01.2017. В зазначений строк Приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця» концентрацію, дозвіл на проведення якої був наданий рішенням № 23-р, як вбачається із матеріалів справи, не здійснило, відповідно станом на момент звернення позивача до суду із позовом та на момент вирішення спору рішення № 23-р вичерпало свою дію, і не може бути використане відповідачем для проведення концентрації.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Верховний Суд у постанові від 10.05.2018 у справі № 902/835/17 зазначає, про те, що вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, :а чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Таким чином, право на судовий захист виникає виключно у разі невизнання або оспорювання прав і законних інтересів.

При цьому суд має встановити які права або інтереси позивача були порушені Комітетом у зв`язку із прийняттям оскаржуваних рішень.

Рішення № 23-р Комітету є документом дозвільного характеру, прийнятого у розрізі оцінки впливу заявлених дій на конкуренцію, які не передбачають виникнення жодних зобов`язань чи покладання обов`язку як для заявників, так і для будь-яких інших осіб, в тому числі позивача, та не призводить до виникнення чи позбавлення права власності.

При цьому, Вищий господарський суд у постанові від 27.08.2014 у справі № 910/23701/13 зазначає, що правова природа надання Комітетом дозволу на концентрацію полягає в оцінці допустимості здійснення певної концентрації з огляду на положення законодавства про захист економічної конкуренції, тобто в оцінці її впливу на певний ринок.

Отже, Комітет надає дозвіл не на фактичне придбання акцій (часток, паїв), злиття суб`єктів господарювання або створення нового суб`єкта господарювання тощо, а лише підтверджує можливість вчинення таких дій без порушення норм законодавства про захист економічної конкуренції, оскільки вони не призводять до монополізації або суттєвого обмеження конкуренції на товарних ринках України. Крім того, як встановлено судом, у строки визначені чинним законодавством концентрація здійснена не була.

Таким чином, рішення № 23-р не порушує прав та інтересів позивача, і доказів іншого позивачем суду не надано.

Положеннями ст. 31 Закону України «Про захист економічної конкуренції» внормовано, що органи АМКУ, які прийняли рішення про надання дозволу на концентрацію, не мають права його скасувати або змінити, крім випадків, передбачених статтею 58 цього Закону.

Статтею 58 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що органи Антимонопольного комітету України з власної ініціативи чи за заявами осіб можуть переглянути рішення, прийняті ними у справах про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та у заявах, справах про узгоджені дії, концентрацію, у разі: якщо істотні обставини не були і не могли бути відомі органам Антимонопольного комітету України, що призвело до прийняття незаконного або необґрунтованого рішення; якщо рішення було прийнято на підставі недостовірної інформації, що призвело до прийняття незаконного або необґрунтованого рішення; невиконання учасниками узгоджених дій, концентрації вимог і зобов`язань, якими було обумовлене рішення органів Антимонопольного комітету України щодо узгоджених дій, концентрації відповідно до частини другої статті 31 цього Закону; якщо обставини, на підставі яких було прийняте рішення про надання дозволу на узгоджені дії, концентрацію суб`єктів господарювання, вже не існують; наявності інших підстав, передбачених законами України. За результатами перегляду органи Антимонопольного комітету України можуть: залишити рішення без змін; змінити рішення; скасувати рішення; прийняти нове рішення, передбачене статтями 31 та 48 цього Закону, частиною першою статті 30 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції".

Із наведених положень ст. 58 вбачається, що перегляд рішення про надання дозволу на концентрацію є правом (можливістю) органів АМКУ, а не обов`язком, за наявності таких умов (1) істотні обставини не були і не могли бути відомі органам АМКУ, що призвело до прийняття незаконного або необґрунтованого рішення та/або (2) рішення було прийнято на підставі недостовірної інформації, що призвело до прийняття незаконного або необґрунтованого рішення. Отже, рішення АМКУ підлягає перегляду за умов прийняття його на підставі недостовірної інформації та/або коли істотні обставини не були і не могли бути відомі органам АМКУ виключно, якщо відповідні обставини призвели до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення. Доказів, із яких би вбачалося, що обставини на які посилається позивач, які мали місце при прийнятті рішення № 23-р, призвели до прийняття незаконного або необґрунтованого рішення, позивач суду не надав.

Статтею 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

При цьому, відповідно до ст. 39 Закону України «Про захист економічної конкуренції» особами, які беруть участь у справі, визнаються: сторони, треті особи, їх представники:

- заявником є особа, яка подала заяву, подання про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

- відповідачем є особа, щодо якої здійснюється розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

- третьою особою є особа, залучена до участі у справі у зв`язку з тим, що рішення може суттєво зачепити її права та інтереси, охоронювані цим Законом. Про визнання третьою особою органами Антимонопольного комітету України приймається розпорядження, про що повідомляються особи, які беруть участь у справі.

Враховуючи те, що оскаржуване Рішення № 23-р було прийнято за результатом розгляду заяви без відкриття справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а позивач не звертався до Комітету із заявою про надання відповідного дозволу, Публічне акціонерне товариство «Науково - виробничий центр «Борщагівський хіміко - фармацевтичний завод» в межах розгляду відповідної заяви не має правового статусу заявника, відповідача або третьої особи. Відповідно у позивача відсутнє право на оскарження рішення № 23-р, оскільки останній не є суб`єктом відповідних правовідносин.

Крім того, відповідно до наведеної норми заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органу Комітету повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено, він є присікальним.

Наведену позицію підтримано у п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства".

Отже, строк для оскарження рішення № 23-р закінчився на момент звернення позивача до суду, такий строк не підлягає поновленню, і його пропуск є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, відповідно у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним відповідного рішення. При цьому, господарським судом не можуть братися до уваги доводи з приводу незаконності та/або необґрунтованості цього рішення, оскільки такі доводи заявлено після закінчення строку, встановленого ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», оскільки особа не скористалася своїм правом на оскарження відповідного акта державного органу, а перебіг зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу АМКУ.

Відповідно до п. 47, 48 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 № 5, заява про перегляд подається в письмовій формі й повинна містити вимоги заявника, у тому числі очікувані ним рішення за результатами перегляду, які передбачені частиною третьою статті 58 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а також зазначення підстав для перегляду рішення, передбачених частиною першою статті 58 Закону України "Про захист економічної конкуренції", та доказів на їх підтвердження.

У разі коли заяву про перегляд подано без додержання вимог, установлених в пункті 47 цих Правил, державний уповноважений, голова територіального відділення Комітету залишають її без руху, про що письмово повідомляють заявника і надають йому строк для усунення недоліків.

Якщо заявник в установлений строк не усунув недоліки поданої ним заяви про перегляд, державний уповноважений або голова територіального відділення Комітету залишають заяву без розгляду, про що письмово повідомляють заявника.

Таким чином, Правилами розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції прямо передбачено повноваження Комітету залишити заяву про перегляд рішення без руху та без розгляду.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку, про безпідставність доводів позивача що, ані нормами Закону України «Про захист економічної конкуренції», ані нормами Положення про порядок подання заяв до Антимонопольного комітету України про попереднє отримання дозволу на концентрацію суб`єктів господарювання, затвердженого розпорядженням АМКУ від 19.02.2002 № 33-р, не передбачено можливості прийняття АМКУ за результатами розгляду заяви про перегляд прийнятого ними рішення, таких рішень як рішення «про залишення заяви без руху» або рішення «про залишення заяви без розгляду». Також, суд вважає за необхідне зазначити, що Положення про порядок подання заяв до Антимонопольного комітету України про попереднє отримання дозволу на концентрацію суб`єктів господарювання, затвердженого розпорядженням АМКУ від 19.02.2002 № 33-р не містить норм щодо порядку перегляду рішень про надання дозволу на концентрацію.

За результатом розгляду заяви про перегляд Комітет листом від 30.05.2018 № 24-29/02-6473 повідомив позивача про залишення вказаної зави без розгляду, оскільки суб`єкти господарювання, про яких третьою особою було надано недостовірну інформацію щодо відносин контролю, не здійснювали діяльність на ринках, на яких діють третя особа та позивач, і тому подання недостовірної інформації не мало наслідком прийняття неправомірного рішення Комітету, а отже були відсутні підстави для перегляду рішення № 23-р, передбачені ст. 58 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Отже, залишаючи заяву позивача про перегляд рішення без руху, а в подальшому без розгляду відповідач діяв в порядку, у спосіб та в межах своїх повноважень, відповідно така заява правомірно залишена Комітетом без розгляду.

Суд також погоджується з твердженням відповідача та третьої особи про відсутність порушень прав позивача, внаслідок прийняття рішення про залишення заяви про перегляд без розгляду.

Також, у відповідності до статті 58 Закону України "Про захист економічної конкуренції" питання щодо перегляду рішень у справах про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та у заявах, справах про узгоджені дії, концентрацію передбачає здійснення Комітетом певної дискреції (свободи розсуду).

Втручання будь-яких осіб у дискреційні повноваження Комітету, віднесені законом до його виключних функцій, є недопустимим.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, оскільки позивач не довів порушення його прав прийняттям відповідачем оскаржуваних рішень, звернувся до суду з вимогами про оскарження рішення № 23- р після спливу присічного строку на його оскарження, враховуючи, що при прийнятті оскаржуваних рішень відповідач діяв в межах своїх дискреційних повноважень та що оскаржувані рішення прийняті відповідно до вимог Закону України "Про захист економічної конкуренції", Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 № 5, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору та інші витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, 231, 236-241 Господарського процесуального кодексу України

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" (03134, м. Київ, вул. Миру, буд. 17; ідентифікаційний код 23518596) до Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45; ідентифікаційний код 00032767) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватного акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця" (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 13; ідентифікаційний код 00481212) про скасування рішення Антимонопольного комітету України відмовити.

2. Судові витрати по сплаті судового збору покласти на Публічне акціонерне товариство "Науково-виробничий центр Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" (03134, м. Київ, вул. Миру, буд. 17; ідентифікаційний код 23518596).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 24.06.2019.

Суддя Г. П. Бондаренко