РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.06.2019Справа № 910/5604/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Уні-Пак" (м. Київ)

до Фізичної особи-підприємця Грицанчука Валерія Анатолійовича (м. Київ)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Спеція Півночі» (м. Овруч)

про стягнення 54.079,20 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники учасників судового процесу: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Уні-Пак" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Грицанчука Валерія Анатолійовича про стягнення 54.079,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки продукції № 13182 від 02.08.17. в частині повернення зворотньої тари. В свою чергу, права вимоги за означеним договором позивач набув на підставі договору про купівлю-продаж права вимоги (цесії) № 4 від 23.03.18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.05.19. відкрито провадження у справі № 910/5604/19, залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кушнер» (далі - третя особа), та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Судом встановлено, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю "Кушнер" (ідентифікаційний код 32559075) змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Спеція Півночі» та змінило адресу місцезнаходження.

Відповідачем у встановлений судом строк письмового відзиву на позов не подано, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надано.

При цьому судом встановлено, що відповідачу ухвалу суду про відкриття провадження в даній справі, направлено на адресу, визначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Від відповідача конверт з ухвалою суду від 08.05.19. було повернуто до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, за висновками суду, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки «за закінченням строку зберігання» вважається днем вручення учаснику справи ухвали суду в силу положень п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України..

У даному випаду судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

До того ж, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись, зокрема, з ухвалою від 08.05.19. по справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Отже, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи № 910/5604/19.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Положеннями ст. 248 ГПК України унормовано, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

02.08.17. між третьою особою, як Постачальником. та відповідачем, як Покупцем, було укладено Договір № 13182 поставки продукції (далі - Договір поставки), за умовами якого (п. 1 розділу І) Постачальник зобов`язаний поставляти продукцію Покупцю згідно замовлення, а Покупець зобов`язується своєчасно приймати цю продукцію, оплачувати її вартість на умовах Договору та повертати зворотну тару в строк та на умовах, передбачених Договором поставки.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір поставки як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у третьої особи та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Укладений між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кушнер" Договір поставки за своєю правовою природою є змішаним та містить елементи договору поставки та оренди.

Частиною першою статті 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Постачальник передає в тимчасове користування ящики, піддони, кеги, бутлі та балони (далі - зворотня тара) Покупцю відповідно до переліку та виключно в межах лімітів передачі зворотної тари, погоджених сторонами шляхом підписання Акту прийому-передачі майна, а Покупець зобов`язується повертати зворотну тару в строк та на умовах Договору поставки. Покупець зобов`язується забезпечити повне збереження схоронності зворотної тари, яка передана у тимчасове користування, не змінювати за власною ініціативою місце її зберігання, письмово погоджувати з Постачальником нові місця її зберігання, не передавати свої права та обов`язки по Договору поставки третім особам (п. 1 розділу ІІ Договору поставки).

Відповідно до п. 3 розділу ІІ Договору заставна ціна на зворотну тару вказується в накладних.

Пунктами 5, 6, 8 вказаного розділу Договору поставки сторони узгодили, що повернення зворотної тари здійснюється по ре туру при завезенні продукції або за погодженням сторін самостійно. Покупець зобов`язаний повертати Постачальнику 100% від поставленої кількості зворотної тари. Вся зворотна тара повинна бути повернута в терміни не більше 20 діб з дня отримання продукції, кеги - в термін не більше 7 діб, (квітень-вересень) або 14 днів (жовтень-березень), вуглекислі балони в термін не більше 30 діб. При пошкодженні, псуванні, втраті або знищенні зворотної тари з вини Покупця, він зобов`язаний відшкодувати Постачальнику подвійну заставну ціну зворотної тари врахуванням податку на додану вартість (згідно умов Договору поставки) та відшкодувати всі спричинені своєю діяльністю або бездіяльністю збитки та упущену вигоду Постачальника.

Відповідно до акту приймання-передачі майна № 1 від 04.08.17. до Договору поставки, третя особа передала, а відповідач прийняв наступні товарно-матеріальні цінності: кега Об. 50 л. у кількості 8 шт. вартістю 2.650,00 грн. за шт. без ПДВ, балон 40 кг у кількості 1 шт. вартістю 1333,00 грн. за шт. без ПДВ. Згідно з видатковою накладною на тару її загальна вартість становить 27.039,60 грн. з ПДВ.

23.03.18 між третьою особою (цедент) та позивачем (цесіонарій) укладено договір про купівлю-продаж права вимоги (цесії) № 4 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого цедент відступає, а цесіонарій повністю приймає на себе право вимоги (право грошової вимоги по сплаті за товари (послуги), відповідно до Договорів, укладених з третіми особами, що зазначені у реєстрі вимог (Додаток 1), що належить цеденту, і стає кредитором за Договорами (Основними договорами), укладеними цедентом з третіми особами згідно з Реєстром вимог, що додається до цього договору і є невід`ємною його частиною.

З додатку № 1 реєстру вимог № 4 станом на 23.03.18. вбачається, що третя особа відступила, а позивач прийняв право вимоги за Договором поставки право грошової вимоги до відповідача на суму 25.126,00 грн.

06.06.18. на адресу відповідача було направлено повідомлення про відступлення права вимоги за Договором поставки та вимогу про погашення заборгованості на суму 25.126,00 грн. на користь нового кредитора.

Згідно з ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

За приписами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 ЦК України).

За вказаних підстав позивач стверджує, що ним набуто право вимоги до відповідача в сумі 54.079,20 грн. подвійної вартості неповернутої відповідачем тари за Договором поставки.

Всупереч вказаним вимогам, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження наявності підстав для стягнення на його користь з відповідача заявлених сум.

Як відзначалось судом, у відповідності до реєстру вимог № 4 до Договору третя особа відступила, а позивач прийняв право грошової вимоги за Договором поставки до відповідача на суму 25.126,00 грн.

Відповідно до акту приймання-передачі майна № 1 від 04.08.17. до Договору поставки, третя особа передала, а відповідач прийняв наступні товарно-матеріальні цінності: кега Об. 50 л. у кількості 8 шт. вартістю 2.650,00 грн. за шт. без ПДВ, балон 40 кг у кількості 1 шт. вартістю 1333,00 грн. за шт. без ПДВ. Згідно з видатковою накладною на тару її загальна вартість становить 27.039,60 грн. з ПДВ.

Отже, позивач просить стягнути 54.079,20 грн. (27.039,60 грн. з ПДВ * 2), в той час як право вимоги з Договором поставки № 13182 від 02.08.17. до відповідача ним набуто на суму 25.126,00 грн.

При цьому вказана сума може бути заборгованістю за поставлений, проте не оплачений товар, оскільки ні з Договору про відступлення права вимоги, ні з повідомлення про відступлення права вимоги за Договором поставки, ні з вимоги не вбачається за можливе дійти висновку суму заборгованості за що саме позивач набув права вимагати від відповідача.

Також позивачем не подано жодних доказів на підтвердження того, що відповідачем всупереч приписам Договору поставки зворотна тара на суму 27.039,60 грн. повернута не була, зокрема, але не виключно, не подано актів звірки залишків зворотної тари, вимог третьої особи до відповідача про повернення такої тари, акти інвентаризації зворотної тари.

Інших доказів в обґрунтування своїх вимог позивач до матеріалів справи не подав.

Таким чином, належних доказів переходу від Товариства з обмеженою відповідальністю «Кушнер» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Уні-Пак" права вимоги 54.079,20 грн. вартості непроверненої тари по Договору поставки продукції № 13182 від 02.08.17., позивачем суду не надано.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно положень ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, надавши оцінку всім аргументам позивача, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги необґрунтовані, недоведені належними засобами доказування та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 86, 129, 236-240, 250-252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко