ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2019 р. Справа№ 910/6968/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Пашкіної С.А.

Остапенка О.М.

За участю секретаря судового засідання Титарєвої Г.І.

та представників сторін:

ОСОБА_1 - паспорт серія НОМЕР_1 виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України від 24.07.04;

від ДП "Укрветсанзавод": Гребенченко О.А. - ордер серія КВ№312977 від 09.01.19;

від Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів: Талан О.П. довіреність №601-033-11/16 від 05.04.19.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.03.2019

у справі № 910/6968/16 (суддя Івченко А.М.)

за заявою ОСОБА_1

до Державного підприємства "Укрветсанзавод"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Держпродспоживслужба України, як орган управління Державного підприємства "Укрветсанзавод"

про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу стягнення заробітної плати

в межах справи №910/6968/16

за заявою Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Державного підприємства "Укрветсанзавод"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2019 (повний текст складено 08.04.2019) відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в межах справи №910/6968/16 за заявою Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Державного підприємства "Укрветсанзавод" про банкрутство.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ОСОБА_1 звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.03.2019 у справі №910/6968/16 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства "Укрветсанзавод" про поновлення на работі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу стягнення заробітної плати.

Обґрунтовуючи вимоги викладені в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права (ст. 43 Конституції України, п. 1 ч. 1 ст. 36, п. 1 ч. 1 ст. 41, ч. 1, ч. 2 ст. 235 КЗпП України) та процесуального права (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 129 Конституції України, ст.ст. 2, 11, 75, 86, 236, 238 ГПК України).

Мотивуючи доводи апеляційної скарги апелянт стверджує, що при підписанні наказу про поновлення ОСОБА_1 . на роботі (05.01.2017) та звільнення її з посади (10.01.2017) виконуючим обов`язки генерального директора ДП «Укрветсанзавод» ОСОБА_8 було перевищено повноваження, оскільки у період з 05.01.2017 по 10.01.2017 обов`язки генерального директора ДП «Укрветсанзавод» виконував ОСОБА_9, який був уповноважений підписувати накази про прийняття та звільнення працівників у зазначений період. Відтак апелянт зазначає, що наведене є підставою для поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 23.04.2019, апеляційну скаргу ОСОБА_1 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді: Доманської М.Л., суддів: Верховець А.А., Остапенко О.М.

У зв`язку з перебуванням судді Остапенка О.М. у відпустці, згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2019, сформовано склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі №910/6968/16 у наступному складі: головуючий суддя: Доманська М.Л., судді: Верховець А.А., Жук Г.А.

25.04.2019 головуючим суддею Доманською М.Л. заявлено самовідвід у справі №910/6968/16, який мотивований наявністю обставини, які виключають можливість участі вказаного судді у розгляді даної справи та є підставою самовідводу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.04.2019 заяву головуючої судді Доманської М.Л. про самовідвід у справі №910/6968/16 задоволено; матеріали справи №910/6968/16 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою у відповідності до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 26.04.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді: Верховця А.А., суддів: Пашкіної С.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.03.2019 у справі № 910/6968/16 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України (не надано доказів надсилання копії апеляційної скарги і доданих до неї документів третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Держпродспоживслужбі України, як орган управління Державного підприємства "Укрветсанзавод"), надано заявнику строк на усунення недоліків скарги не більше десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, а також вказано спосіб усунення таких недоліків.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.05.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.03.2019 у справі №910/6968/16; справу призначено до розгляду на 27.05.2019.

22.05.2019 до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, згідно яких скаржник просить суд поновити позивача на посаді провідного бухгалтера ДП "Укрветсанзавод", стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 січня 2017 по день винесення рішення по справі, понесені витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 12 717, 00 грн та судові витрати.

23.05.2019 до суду апеляційної інстанції від Державного підприємства "Укрветсанзавод" надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого останнє просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу - без змін.

В судовому засіданні 27.05.2019 суддею Мальченко А.О. заявлено самовідвід у справі №910/6968/16, який мотивовано наявністю обставин, які виключають можливість участі судді у розгляді даної справи і підлягає відводу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 заяву судді Північного апеляційного господарського суду Мальченко А.О. про самовідвід у справі №910/6968/16 задоволено; матеріали справи №910/6968/16 передано для здійснення визначення складу судової колегії у відповідності до положень ГПК України.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2019 справа №910/6968/16 передана на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Верховця А.А., суддів: Пашкіної С.А., Пантелієнка В.О.

28.05.2019 суддею Пантелієнком В.О. заявлено самовідвід у справі №910/6968/16, який мотивовано наявністю обставин, які виключають можливість участі судді у розгляді даної справи і підлягає відводу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2019 заяву судді Північного апеляційного господарського суду Пантелієнка В.О. про самовідвід у справі №910/6968/16 задоволено; матеріали справи №910/6968/16 передано для здійснення визначення складу судової колегії у відповідності до положень ГПК України.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2019 справа №910/6968/16 передана на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Верховця А.А., суддів: Пашкіної С.А., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.03.2019 у справі №910/6968/16, справу призначено до розгляду на 10.06.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2014 відкладено розгляд справи №910/6968/16 на 24.06.2019.

20.06.2019 до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшло клопотання згідно якого скаржник просить суд застосувати заходи для запобігання зловживання процесуальними правами представником відповідача адвокатом Гребенченко О.А., винести окрему ухвалу з подальшим її направленням до відповідної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури (Рада Адвокатів).

В судовому засіданні 24.06.2019 ОСОБА_1 вимоги апеляційної інстанції підтримала, просила суд апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.03.2019 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП "Укрветсанзавод" про поновлення на работі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу стягнення заробітної плати.

Представник відповідача та третьої особи заперечували проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1, просили суд оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, як таку, що прийнята при повному дослідженні всіх обставин справи та у відповідності до норм права.

В судовому засіданні 24.06.2019, згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу (далі за текстом - ГПК) України, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 271 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Положеннями частини 4 статті 10 Закону про банкрутство до компетенції суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, віднесено вирішення усіх майнових спорів з вимогами до боржника.

Статтею 12 ГПК України розгляд спорів з майновими вимогами до боржника, щодо якого порушено справу про банкрутство, віднесено до підвідомчості господарських судів, при цьому, перелік таких майнових вимог законодавцем не обмежено. Частиною 9 статті 16 ГПК України справи у майнових спорах до боржника віднесено до виключної компетенції господарського суду у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Отже, розгляд спорів з майновими вимогами до суб`єкта господарювання, який перебуває в процедурі банкрутства, та визначений позивачем в статусі відповідача у такому спорі, законодавцем віднесено до підсудності господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, оскільки результат розгляду вимог майнового характеру до відповідача-боржника, в тому числі щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, може мати наслідком зменшення його активів, збільшення кредиторської заборгованості та зачіпати права та інтереси кредиторів боржника, вимоги яких визнано судом та включено до реєстру вимог кредиторів.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/6968/16 за заявою Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Державного підприємства "Укрветсанзавод" про банкрутство, справа перебуває на стадії розпорядження майном.

03.11.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ДП "Укрветсанзавод" про поновлення її на посаді провідного бухгалтера та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11.01.2017 по день винесення рішення у справі (у розмірі 202 796,92 грн).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2018 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушено прогулу.

Так, відмовляючи в позові місцевий господарський суд дійшов висновку про правомірність дій боржника, як роботодавця, щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді 05.01.2017, на виконання рішення суду у цивільній справі, та її звільнення з займаної посади 10.01.2017 за заявою ОСОБА_1 відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування до боржника передбаченої ст. 235 КЗпП України відповідальності у вигляді виплати працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11.01.2017 по 02.04.2018.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, змінено мотивувальну частину ухвали Господарського суду міста Києва від 18.04.2018 у справі №910/6968/16, виклавши її в редакції мотивувальної частини цієї постанови, в решті ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.04.2018 залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції враховуючи, що на момент прийняття рішення щодо поновлення на роботі ОСОБА_1 (05.01.2017) та її звільнення з посади провідного бухгалтера за згодою сторін (10.01.2017) ОСОБА_8 діяв поза межами своїх повноважень, оскільки на момент вчинення зазначених дій уповноважений на підписання відповідних наказів у зазначений період був лише ОСОБА_9, як виконуючий обов`язки генерального директора ДП "Укрветсанзавод" (з 15.12.2016), дійшов висновку, що позивачем не доведено, як факту її поновлення на посаді на виконання рішення суду від 15.05.2016 у цивільній справі №755/1162/16-ц, так і обставин її звільнення із займаної посади за згодою сторін, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 02.10.2018 касаційну скаргу Державного підприємства "Укрветсанзавод" задоволено частково; постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2018 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.04.2018 у справі №910/6968/16 скасовано; справу №910/6968/16 передано до Господарського суду міста Києва на новий розгляд заяви ОСОБА_1 про поновлення на роботі ОСОБА_1 від 03.11.2017 (вхідний суду №19365/17) в іншому складі суду у зазначеній частині.

В даній постанові Верховний Суд зазначив, що висновок апеляційного суду про те, що ОСОБА_1 не була фактично поновлена на роботі після прийняття цивільним судом у справі №755/1162/16-ц рішення від 15.06.2016 про її поновлення на посаді провідного бухгалтера ДП "Укрветсанзавод" є помилковим, оскільки відповідачем, як роботодавцем, було фактично допущено ОСОБА_1 . до виконання нею посадових обов`язків у січні 2017 року та здійснено їй виплату розрахункових за січень 2017 року у зв`язку із звільненням 10.01.2017.

У постанові суду касаційної інстанції від 02.10.2018 містяться наступні вказівки: "при новому розгляді справи судам належить залучити до участі у справі в порядку статті 51 ГПК України третьою особою без самостійних вимог на предмет спору Держпродспоживслужбу України, як орган управління ДП "Укрветсанзавод", яка відповідно до пункту 9.2. Статуту ДП "Укрветсанзавод" призначає на посаду та звільняє з посади керівника ДП "Укрветсанзавод"; дослідити, яка особа фактично здійснювала керівництво ДП "Укрветсанзавод" в період з 15.12.2016 по 17.01.2017 та з огляду на встановлене з`ясувати чи мав ОСОБА_8 повноваження на підписання 05.01.2017 та 10.01.2017 наказів №2-К/17 від 05.01.2017 про призначення ОСОБА_1 на посаду провідного бухгалтера ДП "Укрветсанзавод" та №3-К/17 від 10.01.2017 про її звільнення із займаної посади "за угодою сторін".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2019 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в межах справи №910/6968/16.

Дана ухвала мотивована тим, що накази від 05.01.2017 №2-10/17 та від 10.01.2017 №З-К/17, видані ОСОБА_8 є чинними, оскільки прийняті в межах повноважень керівника боржника, не були скасовані новопризначеним виконуючим обов`язки керівника боржника, не визнаються недійсними позивачем та наказ про звільнення виданий на підставі заяви позивача про звільнення за взаємною згодою сторін.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування з огляду на наступне.

З матеріалів справи слідує та встановлено судами, що ОСОБА_1 працювала на посаді провідного бухгалтера головної бухгалтерії Державного підприємства "Укрвентсанзавод".

04.01.2016, в той час, коли перебувала на лікарняному, була незаконно звільнена із займаної посади провідного бухгалтера головної бухгалтерії за наказом №3-к/16 "про припинення трудового договору (контракту)" за п. 1 ст. 40 КЗпП України "скорочення штату".

Дніпровським районним судом м. Києва 15.06.2016 було прийнято рішення по справі №755/1162/16-ц, за позовом ОСОБА_1 до ДП "Укрветсанзавод", яким ОСОБА_1 було поновлено на роботі та допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді провідного бухгалтера Державного підприємства "Укрветсанзавод", а також в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 1 074, 68 грн.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч. 7 ст. 235 КЗпП України).

Згідно із статтею 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.

Відповідно до пункту 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Згідно зі статтею 65 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

На підставі вказаного судового рішення ОСОБА_1 було видано виконавчий лист від 05.10.2016.

Наказом Державного підприємства "Укрветсанзавод" №2-К/17 від 05.01.2017, за підписом ОСОБА_8., на виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15.06.2016 по справі №755/1162/16-ц поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного бухгалтера.

Наказом Державного підприємства "Укрветсанзавод" №3-К/17 від 10.01.2017, за підписом ОСОБА_8 , звільнено ОСОБА_1 з посади провідного бухгалтера за угодою сторін, п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю, на підставі заяви ОСОБА_1 від 10.01.2017.

Разом з тим ОСОБА_1, звертаючись до суду з даним позовом стверджує, що її не було поновлено на посаді провідного бухгалтера ДП "Укрветсанзавод", оскільки ОСОБА_8 при підписанні вказаних наказів про поновлення ОСОБА_1 на роботі та звільнення її з посади було перевищено повноваження виконуючого обов`язки генерального директора, так як у період з 03.01.2017 по 10.01.2017 обов`язки генерального директора виконував ОСОБА_9 на підставі наказу Держпродспоживслужби від 14.12.2016 №1245-К.

Колегія суддів критично сприймає дані твердження скаржника з огляду на наступне.

Як було встановлено, ОСОБА_8. було призначено виконуючим обов`язки генерального директора Державного підприємства "Укрветсанзавод" з 18.11.2015 (згідно наказу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 17.11.2015 №462-к).

Наказом Держпродспоживслужби від 13.12.2016 року №1238-к ОСОБА_8 звільнено з посади виконуючого обов`язки генерального директора Державного підприємства «Укрветсанзавод» та наказом Держпродспоживслужби від 14.12.2016 №1245-к виконуючим обов`язки генерального директора Державного підприємства «Укрветсанзавод» з 15.12.2016 року призначено ОСОБА_9

З пояснень наданих Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів слідує, що колишній виконуючий обов`язки генерального директора Державного підприємства «Укрветсанзавод» ОСОБА_8 не погодився із наказом про його звільнення, відмовився передавати печатку підприємства та не допускав до виконання своїх обов`язків, як керівника Державного підприємства «Укрветсанзавод» ОСОБА_9

За наведеного, Держпродспоживслужба звернулася з листами до керівників філій Державного підприємства «Укрветсанзавод» та Національної поліції України щодо неправомірних дій виконуючого обов`язки генерального директора ДП «Укрветсанзавод» ОСОБА_8.

Перешкоди щодо виконання обов`язків генерального директора ДП «Укрветсанзавод» ОСОБА_9 було усунуто тільки 18.01.2017. З цього ж часу, згідно наказу ДП «Укрветсанзавод» від 18.01.2017 №5-К/17, ОСОБА_9 приступив до виконання своїх обов`язків в повному обсязі. Крім того, відповідно до наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 18.10.2017, зміна щодо ОСОБА_8 на ОСОБА_9 була внесена 13.01.2017.

Також третя особа повідомила, що діяльність ДП «Укрветсанзавод» в період з 15.12.2016 по 17.01.2017 не припинялася і фактичне керівництво здійснював виконуючий обов`язки генерального директора ДП «Укрветсанзавод» ОСОБА_8 Накази видані ОСОБА_8 у спірний період не оскаржувались та є чинними.

Відтак, аналізуючи питання правосуб`єктності ДП «Укрветсанзавод» в особі генерального директора ОСОБА_8. на здійснення повноважень стосовно поновлення (звільнення) ОСОБА_1 на посаді, суд зауважує, що хоча ОСОБА_8 станом на час прийняття відповідних наказів (05.01.2017 та 10.01.2017) було звільнено з посади виконуючого обов`язки генеального директора ДП «Укрветсанзавод» (наказ від 13.12.2016), однак він фактично здійснював керівництво заводом, а накази підписані виконуючим обов`язки генерального директора ДП «Укрветсанзавод» ОСОБА_8 в період з 15.12.2016 по 17.12.2017 новопризначеним виконувачем обов`язків генерального директора ДП «Укрветсанзавод» ОСОБА_9 не були скасовані, а тому є чинними.

Отже, враховуючи, що роботодавцем було фактично допущено заявника до виконання нею посадових обов`язків у січні 2017 року та здійснено їй виплату розрахункових за січень 2017 року у зв`язку із звільненням 10.01.2017 (згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, на підставі заяви ОСОБА_1) слід констатувати, що ОСОБА_1 була поновлена на роботі на підставі рішення у справі №755/1162/16-ц від 15.06.2016.

Доказом поновлення ОСОБА_1 на посаді провідного бухгалтера ДП «Укрветсанзавод» також виступають наявні в матеріалах справи постанова про відкриття виконавчого провадження №ВП №56547122 від 08.06.2018 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді провідного бухгалтера ДП «Укрветсанзавод» та постанова від 25.07.2018 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням боржником рішення суду щодо поновлення ОСОБА_1 . у повному обсязі.

Отже, доводи скаржника про те, що її не було поновлено на посаді, оскільки у період з 05.01.2017 по 10.01.2017 обов`язки генерального директора ДП «Укрветсанзавод» виконував ОСОБА_9, тоді як накази підписані від імені звільненого керівника ОСОБА_8. є безпідставними, з огляду на те, що з 05.01.2017 ОСОБА_1 . було допущено до виконання її трудових обов`язків, вона отримувала заробітну плату, а заява про звільнення за згодою сторін написана скаржником власноручно.

Разом з тим, слід звернути увагу скаржника, що виконання рішення про поновлення на роботі відбувається в порядку, передбаченому Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2013 року №512/5. Згідно зазначеної Інструкції рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15.06.2016 у справі №755/1162/16-ц за яким ОСОБА_1 було поновлено на роботі, у разі його добровільного невиконання, підлягає примусовому виконанню органами Державної виконавчої служби. Отже, якщо скаржник стверджує, що її не було поновлено на роботі на підставі зазначеного рішення суду, то вона має звертатися з відповідною заявою не до господарського суду, а до органів виконавчої служби.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що наказ №2-к/17 від 05.01.2017 про поновлення на посаді позивача не відповідає вимогам ДСТУ 4163-2003 та Інструкції з діловодства ДП «Укрветсанзавод», а відтак не може слугувати належним доказом поновлення на роботі, не приймаються судом, оскільки не впливають на предмет спору та не спростовують встановленого судами факту поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачеві, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду є обов`язком суду, який має приймати рішення зі справи в межах позовних вимог та з урахуванням фактичних обставин конкретної справи, беручи до уваги як можливість у той чи іншій спосіб захистити порушене право (за наявності підстав для цього), так і необхідність подальшого виконання прийнятого судом рішення.

За наведеного, враховуючи обраний позивачем спосіб захисту порушених прав, місцевий господарський суд, враховуючи вказівки, що містяться у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 02.10.2018, дослідивши всі обставини справи, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З огляду на вищевикладене, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваній ухвалі, вичерпності висновків місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції враховує позицію викладену в рішенні Європейського суду, прийнятому у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Судова колегія наголошує, що у даній справі Господарським судом міста Києва було досліджено усі істотні обставини, які повинні бути встановлені для правомірного вирішення спору, апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене в постанові, Північний апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 27.03.2019 у справі №910/6968/16 прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала має бути залишена без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - без задоволення.

Розглянувши клопотання ОСОБА_1 про застосування до адвоката відповідача Гребенченко О.А. заходів для запобігання зловживання процесуальними правами, колегія суддів відмовляє у його задоволенні, з огляду на наступне.

Зі змісту клопотання вбачається, що підставою для застосування відповідних заходів є не направлення позивачу копії відзиву на позовну заяву від 08.12.2017, направлення процесуальних документів у справі не на адресу позивача, направлення відзиву на апеляційну скаргу напередодні судового засідання. Суд розглядає зазначене клопотання позивача лише в частині подання відзиву на апеляційну скаргу напередодні судового засідання (з метою обмеження позивача у часі для ознайомлення з матеріалами справи), оскільки позивач не звертався з відповідним клопотанням до суду першої інстанції.

Як слідує з матеріалів справи, представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу 23.05.2019, тоді як рішення у справі було прийнято 24.06.2019, а відтак позивач мав достатньо часу (1 місяць) для ознайомлення з метеріалами справи та поданням заперечення на відзив, що зводить нанівець твердження скаржника стосовно її обмеженості у часі.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, зазначені цим Кодексом.

Частиною 2 статті 246 ГПК передбачено, що суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства.

Враховуючи, що подання відзиву на апеляційну скаргу є правом, а не обов`язком сторін, зважаючи на те, що відзив був поданий відповідачем в строки передбачені нормами чинного законодавства, у позивача було достатньо часу для ознайомлення з поданим відзивом, суд відмовляє у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про застосування до адвоката відповідача Гребенченко О.А. заходів для запобігання зловживання процесуальними правами у зв`язку з його безпідставністю.

Стосовно розподілу судових витрат колегія суддів зазначає слідуюче.

При підготовці справи до розгляду було встановлено, що ОСОБА_1 при зверненні з апеляційною скаргою не було сплачено судового збору. При цьому, скаржник зазначив, що звільнений від сплати судового збору у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Північний апеляційний господарський суд не погоджується з таким твердженням скаржника та вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, дійсно, згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" у редакції, чинній до 01.09.2015, від сплати судового збору були звільнені позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Проте, з 01.09.2015 ця категорія пільговиків звужена. Так, за пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" у редакції, яка діє з 01.09.2015, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Вимоги ж позивача в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є такими, які дають підстави для звільнення його від сплати судового збору, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Порядок та строки виплати заробітної плати визначені в статті 115 КЗпП України.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу є іншим видом виплат, який врегульований Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995, згідно з яким обчислення середньої заробітної плати для оплати вимушеного прогулу проводиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Таким чином, вимога про стягнення оплати за час вимушеного прогулу не є тотожною до вимоги про стягнення заробітної плати, тому не може буди віднесена до категорії пільгових вимог, за подачу яких, згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не сплачується (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №728/2955/18 від 10.01.2019).

Пунктом 1 частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пп. 4 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду апеляційних скарг у справі про банкрутство сплачується 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, заяви і скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , зокрема, просила суд стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 202 796,92 грн. А отже, при поданні апеляційної скарги скаржником мало бути сплачено судовий збір у розмірі 4 562,92 грн (202 796,92*1,5%*150%), тоді як скаржником не додано доказів сплати судового збору у відповідному розмірі.

Відповідно до підпункту 2.23 пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», якщо факт недоплати судового збору з`ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може, зокрема, стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів ГПК України.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.03.2019 у розмірі 4 562,92 грн.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 276, 282, 283 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.03.2019 у справі №910/6968/16 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.03.2019 у справі №910/6968/16 залишити без змін.

3. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) в дохід Державного бюджету України 4 562 (чотири тисячі п`ятсот шістдесят дві) грн 92 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови.

5. Матеріали справи №910/6968/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Cторони мають право оскаржити постанову до Верховного суду в порядку, передбаченому ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.06.2019.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді С.А. Пашкіна

О.М. Остапенко