ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року Справа № 15/28/2011/5003

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Саврій В.А. , суддя Демидюк О.О.

секретар судового засідання Величко К.Я.

за участю представників сторін:

ліквідатора - Белінська Н.О. - в режимі відеоконференції;

кредиторів - не з`явились;

апелянта - Яценко Д.Ю. - в режимі відеокоференції;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 03 квітня 2019 року у справі №15/28/2011/5003

за заявою Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби

до Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницькі теплові мережі"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 03 квітня 2019 року у справі №15/28/2011/5003 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 23 квітня 2019 року) затверджено звіт арбітражного керуючого (ліквідатора) Белінської Н.О. № 02-02/104 від 13.03.2019 року про оплату послуг ліквідатора та відшкодування витрат, понесених при здійсненні повноважень у справі №15/28/2011/5003.

Задоволено заяву арбітражного керуючого (ліквідатора) Белінської Н.О. №02-02/101 від 07.03.2019 року про пропорційне стягнення оплати послуг ліквідатора та відшкодування витрат, понесених ним при здійсненні повноважень у справі № 15/28/2011/5003.

Присуджено до стягнення з Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (21100, м. Вінниця, вул.600-річчя, 13, ) на користь арбітражного керуючого Белінської Наталії Олександрівни (р/р НОМЕР_1 ПАТ "МІБ" у м. Київ, МФО 380582, код ) оплату послуг ліквідатора в сумі 195 630,10 грн та відшкодування витрат, понесених ліквідатором у справі №15/28/2011/5003 в сумі 1 201,83 грн.

Присуджено до стягнення з Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (вул. Шолуденка, 1, 04116, м. Київ, ) на користь арбітражного керуючого Белінської Наталії Олександрівни (р/р НОМЕР_1 ПАТ "МІБ" у м. Київ, МФО 380582, код ) оплату послуг ліквідатора в сумі 08,58 грн та відшкодування витрат, понесених ліквідатором у справі № 15/28/2011/5003 в сумі 0,05 грн.

Присуджено до стягнення з Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці (Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21000, ) на користь арбітражного керуючого Белінської Наталії Олександрівни (р/р НОМЕР_1 ПАТ "МІБ" у м. Київ, МФО 380582, код ) оплату послуг ліквідатора в сумі 15 005,33 грн та відшкодування витрат, понесених ліквідатором у справі № 15/28/2011/5003 в сумі 92,18 грн.

Присуджено до стягнення з Вінницької об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (21027, м. Вінниця, вул. Костянтина Василенка, буд. 21, ) на користь арбітражного керуючого Белінської Наталії Олександрівни (р/р НОМЕР_1 ПАТ "МІБ" у м. Київ, МФО 380582, код ) оплату послуг ліквідатора в сумі 243 958,42 грн та відшкодування витрат, понесених ліквідатором у справі № 15/28/2011/5003 в сумі 1 498,73 грн.

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, Комунальне підприємство Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Вінницької області від 03 квітня 2019 року у справі №15/28/2011/5003 щодо задоволення заяви арбітражного керуючого Белінської Н.О. №02-02/101 від 07 березня 2019 року.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Вінницької області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених в ухвалі місцевого суду, обставинам справи.

Ліквідатор у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду законною та обгрунтованою, а тому просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання представники кредиторів не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників кредиторів, оскільки останні були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Крім того, ухвалою апеляційного суду від 28 травня 2019 року явка представників сторін обов`язковою не визнавалась.

Безпосередньо в судовому засіданні представник апелянта та ліквідатор повністю підтримали вимоги та доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника апелянта та арбітражного керуючого (ліквідатора) Белінську Н.О., розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, ухвалу місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Вінницької області від 21.03.2018 у справі №15/28/2011/5003 затверджено звіт ліквідатора № 02-02/192 від 21.02.2018 року та ліквідаційний баланс банкрута - Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницькі теплові мережі"; Комунальне підприємство Вінницької міської ради "Вінницькі теплові мережі" як юридичну особу ліквідовано; встановлено, що вимоги кредиторів до банкрута, що заявлені та визнані по справі №15/28/2011/5003, а також ті вимоги кредиторів, що не заявлені взагалі по даній справі, вважаються погашеними; задоволено заяву арбітражного керуючого Белінської Н.О. № 02-02/248 від 20.03.2018 року про стягнення оплати послуг ліквідатора і відшкодування витрат у справі № 15/28/2011/5003 повністю та стягнуто з кредиторів вартість оплати послуг арбітражного керуючого.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 у справі №15/28/2011/5003 апеляційні скарги Дочірньої компанії "Газ України" Національної компанії "Нафтогаз України" та Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 21.03.2018р. у справі №15/28/2011/5003 задоволено частково. Ухвалу суду від 21.03.2018 року скасовано в частині:

- затвердження звіту ліквідатора №02-02/192 від 21.02.2018 року та ліквідаційного балансу банкрута - Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницькі теплові мережі" у справі №15/28/2011/5003;

- ліквідації комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницькі теплові мережі" як юридичної особи;

- визнання вимог кредиторів до банкрута, що заявлені та визнані по справі №15/28/2011/5003, а також вимог кредиторів, що не заявлені взагалі по даній справі, погашеними;

- припинення повноважень ліквідатора Белінської Наталії Олександрівни у справі №15/28/2011/5003;

- припинення дії мораторію, введеного ухвалою Господарського суду Вінницької області від 06.04.2011 року в справі № 15/28/2011/5003;

- припинення провадження у справі № 15/28/2011/5003.

Справу №15/28/2011/5003 про банкрутство Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницькі теплові мережі" в зазначеній частині направлено для продовження розгляду до Господарського суду Вінницької області на стадію ліквідаційної процедури.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.09.2018 року у справі №15/28/2011/5003 касаційну скаргу арбітражного керуючого Белінської Н.О. задоволено частково, касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задоволено. Пункти 4, 5, 6, 7, 8 постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 року та пункти 4, 5, 6, 7, 8 ухвали Господарського суду Вінницької області від 21.03.2018 року у справі №15/28/2011/5003 скасовано. Заяву арбітражного керуючого Белінської Н.О. про затвердження їй оплати послуг та витрат у ліквідаційній процедурі №02-02/248 від 20.03.2018 року направлено на новий розгляд до Господарського суду Вінницької області. В решті постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 у справі №15/28/2011/5003 залишено без змін.

14 березня 2019 року арбітражним керуючим Белінською Н.О. до суду подано звіт №02-02/104 від 13.03.2019 року про оплату послуг ліквідатора, відшкодування витрат, понесених при здійсненні повноважень у справі № 15/28/2011/5003.

Крім того, 14.03.2019 року арбітражним керуючим Белінською Н.О. до суду подано заяву № 02-02/101 від 07.03.2019 року про пропорційне стягнення оплати послуг ліквідатора та відшкодування витрат, понесених ним при здійсненні повноважень у справі № 15/28/2011/5003.

Місцевий господарський суд, розглянувши поданий арбітражним керуючим Белінською Н.О. звіт про нарахування та виплату основної грошової винагороди та відшкодування понесених витрат за підсумками процедури ліквідації Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницькі теплові мережі", з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються дані вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для його затвердження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 08.09.2011 року арбітражному керуючому (ліквідатору) Белінській Н.О. у справі № 15/28/2011/5003 затверджено оплату послуг в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Пунктом 1 ст. 31 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції чинній до 19.01.2013, далі - Закон про банкрутство) передбачено, що у першу чергу задовольняються витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді та роботою ліквідаційної комісії, у тому числі витрати на оплату праці арбітражних керуючих (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Відповідно до ч.12 ст.3-1 Закону про банкрутство, оплата послуг, відшкодування витрат арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) у зв`язку з виконанням ним своїх обов`язків здійснюються в порядку, встановленому цим Законом, за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, або за рахунок коштів кредиторів чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника.

Згідно ч.3 ст.31 Закону про банкрутство у разі недостатності коштів, одержаних від продажу майна банкрута, для повного задоволення всіх вимог однієї черги вимоги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належить кожному кредиторові однієї черги.

В ч.4 ст.16 Закону про банкрутство визначено, що кредитори, у тому числі і органи державної податкової служби, інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів), мають на зборах кредиторів кількість голосів, пропорційну сумі вимог кредиторів, включених до реєстру вимог кредиторів, кратній тисячі гривень.

Таким чином, керуючись принципом пропорційності голосів кредиторів кількості їх грошових вимог відповідно до ст.16 Закону про банкрутство, господарський суд вправі застосувати такий принцип пропорційності до розподілу між кредиторами витрат, пов"язаних з проведенням процедури розпорядження майном та ліквідаційної процедури, зокрема витрат на оплату праці арбітражних керуючих (розпоряднику майна, керуючому санацією, ліквідатору).

Так, Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено декілька джерел для здійснення оплати послуг арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), разом з тим Закон не містить заборони здійснювати таку оплату за рахунок коштів кредиторів.

Отже, у випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника, то така оплата повинна здійснюватись за рахунок коштів кредиторів, виходячи із принципу пропорційності їх грошовим вимогам (постанова Верховного суду від 01.08.2018 у справі № 912/1783/16).

Необхідно відзначити, що ініціюючи провадження у справі про банкрутство кредитори, як споживачі послуг арбітражного керуючого, котрі очікують на результат його діяльності, мають усвідомлювати, що надавши на свій ризик згоду на участь у справі про банкрутство, однак не знайшовши майна, як джерела своїх доходів і покриття видатків, арбітражний керуючий правомірно очікує покриття забезпечення процедури, яке у такому випадку лягає тягарем на кредиторів (кредитора) неплатоспроможного боржника. (правова позиція Верховного суду, викладена в постанові від 30.01.2019 по справі № 910/32824/15).

Згідно з частинами 1, 4, 7 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Європейський Суд з прав людини (рішення від 28.03.2006 за заявою № 31443/96 у справі "Броньовський проти Польщі") зазначив, що принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя.

При цьому, відмова від авансування, відсутність майна у боржника або ж відсутність інших джерел для покриття витрат на виплату винагороди арбітражному керуючому можна розцінювати як примушування до безоплатної праці, що забороняється та прирівнюється до рабства в контексті ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інших міжнародних актів (зокрема, Конвенції 1926 року про заборону рабства, Конвенції Міжнародної організації праці про примусову чи обов`язкову працю 1930 року ратифіковану Україною 10.08.1956 року, Конвенції Міжнародної організації праці №105 про скасування примусової праці 1957 року ратифіковану Україною 05.10.2000 року), резолюції Економічної і Соціальної Ради ООН (ЕКОСОС) 1996 року, тощо) та суперечить ст.43 Конституції України.

Виходячи з аналізу наведених норм, у випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника у зв`язку з відсутністю таких коштів, то оплата послуг арбітражного керуючого, зокрема ліквідатора, має здійснюватись за рахунок коштів кредиторів, виходячи із принципу пропорційності їх грошовим вимогам. (правова позиція Верховного суду, викладена в постанові від 04.10.2018 по справі № 916/1503/17).

Аналізуючи положення норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", покладення обов`язку щодо оплати грошової винагороди та витрат арбітражного керуючого на кредиторів боржника пропорційно до розміру визнаних їх кредиторських вимог є правомірним, оскільки майно боржника не реалізовувалося, виробнича діяльність підприємством - банкрутом не велась, відтак, виплата грошової винагороди арбітражного керуючого не проводилась.

Крім того, законодавець не ставить порядок розподілу витрат на оплату послуг ліквідатора в залежність від майнового стану кожного кредитора у справі про банкрутство, правового статусу кредитора (особа, заснована на приватній чи державній формі власності, державний орган, громадська організація, тощо), від джерел фінансування того чи іншого кредитора, а також від майнових результатів арбітражного керуючого у справі про банкрутство.

Тобто, невиявлення ліквідатором боржника в процедурі ліквідації останнього майна, інших активів та грошових коштів, за умови встановленого судом факту повноти та належності виконання ним своїх обов`язків у цій процедурі, жодним чином не впливає на оплату його послуг.

Судом враховано, що про всі вжиті заходи щодо пошуку майна банкрута та отриману інформацію від реєструючих органів, про відсутність майна на праві власності за банкрутом, ліквідатор звітував на засіданнях комітету кредиторів та надавав відповідні копії документів представникам кредиторів. При цьому, Закон про банкрутство передбачає право кредиторів реагувати на дії чи бездіяльність ліквідатора при здійсненні ліквідаційної процедури шляхом подання скарг на дії ліквідатора. Однак, матеріали справи не містять та кредиторами не надано доказів, що ліквідатором при здійсненні ліквідаційної процедури не виконано вимоги, передбачені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

В свою чергу, вжиті ліквідатором заходи, поданий звіт ліквідатора, отримана інформація від реєструючих органів, банківських установ, а також ліквідаційний баланс засвідчили відсутність майнових активів (майно та майнові права, грошові кошти) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання, відтак відсутність коштів для виплати грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого.

Отже, в зв`язку з відсутністю у банкрута будь-яких майнових активів, покладення оплати грошової винагороди арбітражного керуючого за період виконання повноважень ліквідатора у справі на кредиторів пропорційно розміру визнаних вимог до боржника є правомірним (постанова Верховного суду від 30.01.2019 по справі № 910/32824/15 та № 916/1503/17 від 04.10.2018).

Слід зазначити, що зборами комітету кредиторів (Протоколами № 31, № 32) було вирішено відмовити в затвердженні звіту про оплату послуг та відшкодуванні витрат ліквідатора у справі про банкрутство КП ВМР "Вінницькі теплові мережі".

Однак, рішення кредиторів боржника не погоджувати оплату послуг арбітражного керуючого за час виконання повноважень ліквідатора у справі про банкрутство за рахунок коштів кредиторів, не може бути підставою для відмови у стягненні з кредиторів пропорційно їх грошовим вимогам коштів в рахунок оплати послуг арбітражного керуючого та відшкодування витрат за здійснення повноважень ліквідатора (Постанова Вищого господарського суду України від 11.07.2017 року у справі № 10/17/2012/5003). Ніякі зміни стосовно розміру оплати послуг ліквідатора комітетом кредиторів не були внесені.

З огляду на викладене, зобов`язання сплати грошової винагороди ліквідатора Белінської Н.О. та понесених останнім витрат слід покласти на кредиторів боржника пропорційно до розміру визнаних їх кредиторських вимог у даній справі про банкрутство.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання арбітражного керуючого (ліквідатора) Белінської Н.О. про затвердження звіту арбітражного керуючого про нарахування та виплату основної грошової винагороди та відшкодування понесених витрат та, відповідно, правомірно присудив до стягнення з Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" оплату послуг ліквідатора в сумі 195 630,10 грн та відшкодування витрат, понесених ліквідатором у справі №15/28/2011/5003 в сумі 1201,83 грн; з Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України" оплату послуг ліквідатора в сумі 08,58 грн та відшкодування витрат, понесених ліквідатором у справі № 15/28/2011/5003 в сумі 0,05 грн; з Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці оплату послуг ліквідатора в сумі 15 005,33 грн та відшкодування витрат, понесених ліквідатором у справі № 15/28/2011/5003 в сумі 92,18 грн; з Вінницької об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області оплату послуг ліквідатора в сумі 243 958,42 грн та відшкодування витрат, понесених ліквідатором у справі № 15/28/2011/5003 в сумі 1 498,73 грн.

При цьому, посилання скаржника на те, що розрахунки оплати послуг, здійснені ліквідатором Белінською Н.О. без врахування періодів виникнення змін у реєстрі вимог кредиторів, що на його думку безпідставно збільшує відсоток стягнення з КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" та зменшує відсоток стягнення з ДК "Газ України "НАК "Нафтогаз України", колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, кредиторські вимоги ДК "Газ України "НАК "Нафтогаз України" до КГІ ВМР "Вінницькі теплові мережі" списані ухвалою Господарського суду Вінницької області від 16 січня 2019 року та становлять 125,00 грн судових витрат, перша черга задоволення.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 09.08.2011 року було визнано вимоги КП BMP "Вінницяміськтеплоенерго" до боржника в розмірі 1449811,24 грн основного боргу - четверта черга задоволення 2280365,18 основний борг забезпечений заставою - перша черга задоволення

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 24.10.2017 року виключено з реєстру кредиторів у справі №15/28/2011/5003 вимоги першої черги задоволення КП BMP 'Вінницяміськтеплоенерго'' на суму в розмірі 880 271, 19 грн, у зв`язку з переходом до КП BMP "Вінницяміськтеплоенерго" майнового права на отримання грошових коштів в сумі 880 271, 19 грн від населення за послуги з теплопостачання відпов0но до умов п.п. 4.1., 4.2. договору заставим 72 від 31.10.2009 року.

Під час ліквідаційної процедури кредитору КП BMP "Вінницяміськтеплоенерго" було частково відшкодована 1 черга вимог забезпечених заставою в сумі 1 400 093,99 грн.

Відтак, загальна сума заявлених вимог кредитора КП BMP "Вінницяміськтеплоенерго" становить 2 849 905,23 грн.

Також безпідставними є посилання скаржника на те, що арбітражним керуючим неправомірно нараховано оплату послуг та відшкодування витрат за період з 01.08.2012 року по 28.02.2019 року, тобто після винесення Господарським судом Вінницької області ухвали від 21.03.2018 року, оскільки згідно заяви № 02-02/101 від 07.03.2019 року нарахування заробітної плати з 20.03.2018 по 14.12.2018 ліквідатором не здійснювалося.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування ухвали місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Вінницької області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 129, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Вінницької області від 03 квітня 2019 року у справі №15/28/2011/5003 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

4. Справу №15/28/2011/5003 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "21" червня 2019 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Демидюк О.О.