ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

27.06.2019 р. Справа № 914/927/19

Господарський суд Львівської області у складі судді Трускавецького В.П., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідницьке виробниче підприємство «Джерело» про відвід судді Трускавецького В.П. у справі

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю Львівське обласне підприємство «Агротехобмін», м. Львів,
до відповідача 1:Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, с. Лапаївка, Пустомитівський район, Львівська область,
до відповідача 2: за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідницьке виробниче підприємство «Джерело», м. Львів, Львівської міської ради, м. Львів,
про: визнання недійсним рішення Лапаївської сільської ради № 256 від 06.05.2010 та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.06.2010.

Встановив:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов товариства з обмеженою відповідальністю Львівське обласне підприємство «Агротехобмін» до відповідача 1: Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області та відповідача 2: товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідницьке виробниче підприємство «Джерело» про визнання недійсним рішення Лапаївської сільської ради № 256 від 06.05.2010 та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.06.2010.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 13.06.2019. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.06.2019 залучено до участі у справі Львівську міську раду як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та відкладено підготовче засідання на 27.06.2019.

25 червня 2019 року на адресу суду від ТзОВ «Науково-дослідницьке виробниче підприємство «Джерело» надійшла заява про відвід судді Трускавецького В.П. з посилання на пункти 3, 5 частини першої статті 35, абзац 2 частини третьої статті 38 Господарського процесуального кодексу України, статтю 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

За загальним правилом, встановленим пунктом 8 статті 39 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. Проте за ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. При цьому суд відзначає, що заяву відповідача 2 про відвід викладено письмово, вона містить чіткі та зрозумілі аргументи на підтримку своїх доводів. З огляду на це суд не вбачає підстав для проведення судового засідання з метою вирішення відводу.

Правове обґрунтування підстав заявленого відводу.

Заява про відвід обґрунтована такими обставинами:

1. Підготовче засідання 13.06.2019 було проведено без участі представника відповідача 2, в цьому засіданні за заявою позивача залучено до участі у справі третю особу, незважаючи на наявність клопотання товариства про відкладення підготовчого засідання (а.с. 113). Зважаючи на приписи п. 3 ч. 1 ст. 42 ГПК України, відповідач 2 як учасник справи мав право ознайомитись із клопотанням позивача про залучення третьої особи, висловити суду свої доводи та міркування з приводу даного клопотання. Проте, судом було знехтувано правами відповідача 2, незважаючи на те, що клопотання про залучення третьої особи було заявлене представником позивача безпосередньо в підготовчому засіданні 13.06.2019, учасникам справи не надсилалось, судом не було надано можливості відповідачу 2 ознайомитись із поданим позивачем клопотанням та висловити свої міркування щодо цього клопотання. (абз. 5 с. 2 заяви про відвід, а.с. 166 ). За наведеного, при проведенні підготовчого засідання 13.06.2019 господарським судом було грубо порушено основні принципи господарського судочинства рівність учасників справи та змагальність сторін, закріплені у ст.ст. 7 та 13 ГПК України, а також порушено вимоги п. 1 ч. 2 ст. 183, п. 2 ч. 2 ст.202 ГПК України, що призвело до ущемлення процесуальних прав відповідача 2, гарантованих п. 3 ч.1 ст. 42 ГПК України та свідчить про упередженість та необ`єктивність судді Трускавецького В.П. при розгляді цієї справи (абз. 10 с. 2 заяви про відвід, а.с. 166).

2. Позивачем невірно вказано назву відповідача 2, замість ТОВ «Науково-дослідницьке виробниче підприємство «Джерело» зазначено назву ТОВ «Науково-дослідне підприємство «Джерело». Проте, залишаючи позовну заяву ТОВ ЛОП «Агротехобмін» без руху, господарський суд в своїй ухвалі від 15.05.2019 на цей недолік позовної заяви не звернув уваги та не зобов`язував останнього усунути вказаний недолік. Беручи до уваги, що суд в ухвалі від 15.05.2019 теж невірно зазначив найменування відповідача 2, наведена обставина дозволяє стверджувати, що судом в порушення вимог ст. 174 ГПК України не було здійснено належної перевірки позовної заяви. Незважаючи на те, до сьогодні позовна заява позивача в частині найменування відповідача 2 не приведена у відповідність до вимог п. 2 ч. 3 ст. 162 ГПК України.

3. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження повноважень представника позивача ОСОБА_1 , зокрема, не подано до матеріалів справи свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Відтак, при відкритті провадження у цій справі, на підставі додатків до позовної заяви суд не міг встановити, в розумінні ч. 1 ст. 77 ГПК України, наявності статусу адвоката у підписанта позовної заяви.

4. В ухвалі суду від 20.05.2019 про забезпечення позову судом зроблено висновки, якими фактично вирішено спір по суті. Так, суд не тільки встановив обставини даної справи, які мали б встановлюватися судом в рішенні суду прийнятому за наслідками розгляду справи по суті, але вийшовши за межі предмету розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову, вже надав оцінку доказам. Зокрема, господарський суд в ухвалі про забезпечення позову від 20.05.2019 зазначив, що «… продаж земельної ділянки Лапаївською сільською радою було здійснено безпідставно, а зазначений вище кадастровий номер присвоєний Пустомитівським РВ ЛРФ ДП «ЦДЗК» неправомірно». З`ясування таких обставин справи стосується суті спору і не може мати місце при вирішенні питання доцільності вжиття заходів забезпечення позову.

Наведена підстава для відводу судді Трускавецького В.П. від розгляду цієї справи не має на меті надання оцінки правомірності прийняття судом ухвали від 20.05.2019 про забезпечення позову, а вказує на упередженість та необ`єктивність судді Трускавецького В.П. з підстав, що вказаним суддею в ухвалі про забезпечення позову фактично сформовано власну позицію по суті даної справи лише на підставі оцінки доказів, наданих позивачем, і з порушенням принципів змагальності та рівності учасників процесу. Зважаючи на зазначене, та враховуючи статтю 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, практику Європейського суду з прав людини, заявник вважає, що суддею господарського суду Трускавецьким В.П. не запропоновано ТОВ «НДВП «Джерело», достатньо гарантій для виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності при розгляді цієї справи. Відтак, заявник просить відвести вказаного вище суддю від розгляду даної справи.

При постановленні ухвали суд керувався таким.

Відвід - це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участь у конкретній справі. Підстави відводу судді - це обставини, за наявності яких суддя не може брати участі в розгляді конкретної справи. Ці обставини можуть бути суб`єктивного характеру і стосуватися особистих зв`язків судді з особами, які беруть участь у справі, або його особистої поведінки щодо розгляду справи, чи об`єктивного характеру і стосуватися процесуального статусу судді у справі, яка розглядалася раніше.

Господарський процесуальний кодекс України не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть викликати сумнів у необ`єктивності судді, однак зазначається, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Інститут відводу заінтересованих в результаті справи суддів є гарантією об`єктивності дослідження фактичних обставин справи та вчинення інших процесуальних дій.

У контексті об`єктивного критерію … окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. рішення Суду у справі Газета Україна-Центр проти України, no. 16695/04, від 15.07.2010).

Стаття 35 Господарського процесуального кодексу України визначає підстави для відводу судді. Так, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Частиною четвертою статті 35 Господарського процесуального кодексу України імперативно визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Щодо першої підстави заявленого відводу.

Суддя відправляючи правосуддя, самостійно, на власний розсуд визначає, які саме процесуальні дії слід учинити виходячи з конкретних обставин справи, ступеня підготовленості матеріалів самими сторонами, в тому числі вирішує заявлені сторонами клопотання та заяви.

Так, суддівську дискрецію, або суддівський розсуд, визначають як повноваження, надане особі, яка володіє владою вибирати між двома чи більше альтернативами, коли кожна з альтернатив законна.

Першим завданням підготовчого провадження зазначено: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу (п. 1 ч. 1 ст. 177 ГПК України).

Пунктом 4 частини другої статті 182 Господарського процесуального кодексу України, у підготовчому засіданні суд: крім іншого вирішує про вступ у справу інших осіб.

Згідно з частинами першою та другою статті 50 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Згідно з частиною третьою статті 198 Господарського процесуального кодексу України, головуючий відповідно до завдання господарського судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

Суд у підготовчу засіданні 13.06.2019, заслухавши заявлене клопотання позивача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, виконуючи одне із основних завдань підготовчого засідання, застосовуючи імперативну норму закону, яка зобов`язує залучати до участі у справі третю особу, якщо буде встановлено, що рішення у справі може вплинути на її права та обов`язки, встановивши відповідні обставини, врахувавши принцип процесуальної економії (станом на 13.06.2019 пройшло 24 календарні дні із наданих законом 60 днів (в окремих випадках 90 днів) для проведення підготовчого провадження, з урахуванням необхідності надання часу для скерування позову з додатками третій особі та подання останньою письмових пояснень, які станом на 27.06.2019 ще не подані та можливістю ефективного проведення наступного підготовчого засідання) суд вважав за доцільне залучити третю особу сам у цьому підготовчому засіданні (13.06.2019).

Відтак, суд дійшов висновку про те, що прийняття суддею певних процесуальних рішень, зокрема, щодо задоволення клопотання про залучення третьої особи - є формою реалізації суддею своїх повноважень в господарському судочинстві, а висловлені доводи заявника щодо першої заявленої підстави відводу є необґрунтованими і жодним чином не можуть вважатись підставою для відводу судді.

Щодо другої підстави заявленого відводу.

Як вказує сам заявник, позивачем подано до суду заяву про виправлення описки від 20.05.2019 в ухвалі Господарського суду Львівської області від 15.05.2019. Так, судом 20.05.2019 постановлено ухвалу про виправлення описки в ухвалі суду від 15.05.2019, вказавши правильну назву відповідача 2: товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідницьке виробниче підприємство «Джерело».

Однак, заявник звертає увагу на тому, що до тепер позовна заява та заява про забезпечення позову не відповідає вимогам закону, а саме, назва відповідача 2 вказана у них неправильно. Суд звертає увагу відповідача 2, що 20 травня 2019 року окрім заяви про виправлення описки в ухвалі суду від 15.05.2019, позивачем подано клопотання (вх. № 20635 а.с. 55-56), яким останній просить враховувати той факт, що при поданні позовної заяви та заяви про забезпечення позову ним було допущено описку у найменуванні відповідача 2: замість ТзОВ «Науково-дослідницьке виробниче підприємство «Джерело» було вказано ТзОВ «Науково-дослідне підприємство «Джерело», тому заявник просить врахувати вказані обставити та в подальшому вказувати правильне найменування товариства.

Важливим є той факт, що вказані заява про виправлення описки та клопотання були подані до суду до відкриття провадження у справі, відтак у суду на момент прийняття рішення щодо відкриття провадження у цій справі не було жодних застережень щодо вказаних обставин, адже такі було усунено самостійно позивачем.

Доцільно зазначити, що сам відповідач 2, звертаючись до суду із заявами, клопотаннями, а станом на 27.06.2019 таких у матеріалах справи є три (клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 113), додатки 1 та 2 до клопотання про витребування доказів (а.с. 135, 137) та відзив (а.с. 140), зазначає власне найменування так: товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне виробниче підприємство «Джерело». Тобто, робить одну із двох помилок у назві, що робив позивач.

Однак, у матеріалах справи наявні достатні та допустимі докази, що дають можливість суду встановити правильні назви усіх учасників у справі, Відтак, наведені обставини щодо заявленої підстави відводу є необґрунтованими.

Щодо третьої підстави заявленого відводу.

Статтею 60 Господарського процесуального кодексу України передбачено документи, що підтверджують повноваження представників. Так, частиною першою вказаної статті закріплено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (ч. 3, 4 ст. 60 ГПК України).

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Так, суд констатує той факт, що в матеріалах справи (а.с. 21) міститься оригінал довіреності підписаний директором позивача та скріплений печаткою, якою уповноважено адвоката Дем`яновську Ю.Д. /свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 989, видане на підставі рішення Львівської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 02.06.2004 №5/ представляти інтереси підприємства …, де далі за текстом вказано складати заяви, позовні заяви, скарги, клопотання інші правові документи, підписувати їх та подавати у встановленому законом порядку, далі продовження за текстом.

Окрім того, здійснюючи підготовку до прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд в обов`язковому порядку здійснює заходи з перевірки наявності в особи свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, чи таке право особи не є зупинено, за допомогою Єдиного реєстру адвокатів України, що і було здійснено судом. Відтак, суд вказує про необґрунтованість заявлених обставин.

Щодо четвертої підстави заявленого відводу.

В ухвалі Господарського суду Львівської області від 20.05.2019 про забезпечення позову вказується, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача або інших осіб з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Умовою застосування заходів по забезпеченню позову є достатньо обґрунтоване припущення, що можуть виникнути ускладнення під час виконання рішення суду в разі невжиття заходів по забезпеченню позову. Аналогічна позиція викладена і в пункті 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову».

Як зазначає відповідач 2 у заяві про відвід, судом зроблено висновки, якими фактично вирішено спір по суті. Суд не тільки встановив обставини даної справи, які мали б встановлюватися судом в рішенні суду прийнятому за наслідками розгляду справи по суті, але вийшовши за межі предмету розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову, вже надав оцінку доказам.

Вказаним абзацом товариство стверджує, що суд процитувавши Лист ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 02.02.2019 № 19-13-0.4-227/90-18 вирішив спір по суті.

Однак, суд вказує, що в ухвалі від 20.05.2019, а саме: у 10 абзаці розділу оцінка доказів та висновки суду, зазначив відображені у листі ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 02.02.2019 № 19-13-0.4-227/90-18 відомості (копія листа додана позивачем до позовної заяви як додаток, а.с. 19-20), які в сукупності дали підстави для часткового задоволення відповідної заяви про забезпечення позову, а не вирішення спору по суті.

Відповідно до частини 1 статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійснені правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону. Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення, крім випадків, установлених законом (статті 126, 129 Конституції України).

Як зазначив Конституційний суд України в своєму рішенні від 23.05.2001 №6-рп/2001, судоустрій і судочинство визначаються винятково законом України. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідно процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення розгляду справи у першій інстанції та прийняття по них судових рішень, належить до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

В пункті 10 постанови Пленуму Верховного суду України №8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» зазначено наступне. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Заявлена підстава відводу за своєю суттю зводиться до незгоди відповідача 2 з процесуальною діяльністю суду в цій справі (постановленням ухвали про забезпечення позову). Потрібно зауважити, що підставами для відводу судді можуть бути лише конкретні обставини, які викликають обґрунтований сумнів у неупередженості такого судді. При цьому незгода з процесуальною діяльністю суду до таких обставин не може належати, адже в такому випадку будь-яка сторона в будь-якій справі зможе в такий спосіб змінювати суддю у своїй справі.

Саме тому законодавцем включено до статті 35 Господарського процесуального кодексу України частину 4: незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу. З урахуванням наведених обставин суд визнає необґрунтованими заявлені доводи.

В доповнення до наведеного суд звертає увагу на необхідність дотримання частини третьої статті 38 Господарського процесуального кодексу України. Так, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Натомість, відповідачем 2 заявлено відвід по другій, третій та четвертій обставинах із пропуском наведених у цій статті строків, адже про такі останньому було достеменно відомо з 30.05.2019, з моменту отримання ухвал суду від 20.05.2019, про що вказує сам заявник (відповідач 2) у клопотанні про відкладення розгляду справи.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» (Заява №33949/02) від 09.11.2006 зазначено: «стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Цитування позивачем рішень Європейського Суду з прав людини, не є нормативним обґрунтуванням заявленої вимоги про відвід судді у цій справі і не підтверджує фактів неупередженості та необ`єктивності судді Трускавецького В.П. щодо розгляду даної справи.

Враховуючи усе наведене вище у сукупності, зважаючи на необґрунтованість заявлених обставин як підстав відводу, суд вважає за необхідне зупинити провадження у справі № 914/927/19 до вирішення питання про відвід судді Трускавецького В.П. від розгляду даної справи.

Керуючись ст.ст. 35, 36, 38, 39, 228, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Зупинити провадження у справі № 914/927/19 до вирішення питання про відвід судді Трускавецького В.П.

2. Передати справу №914/927/19 для вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 32 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя Трускавецький В.П.