ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2019 р.                                          Справа № 911/1073/19

Господарський суд Київської області у складі судді Лопатіна А.В., розглянувши справу

за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю “Північно-західна торгівельна група”,

Рівненська область, Гощанський р-н, смт. Гоща

до                    Дочірнього підприємства “Рітейл Вест”, Київська область, м. Ірпінь

про стягнення 92211,70 грн.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Північно-західна торгівельна група” (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до Дочірнього підприємства “Рітейл Вест” (відповідач) про стягнення 92211,70 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.04.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, вирішено розгляд справи № 911/1073/19 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз’яснено відповідачу, що протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 22.05.2019 р., він має право надіслати суду відзив на позовну заяву (пред’явити зустрічний позов) та заяву про заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також докази, що підтверджують заперечення проти позову. У разі подання вказаних документів, докази направлення їх копій позивачу подати до суду; встановлено сторонам строк для подання відповіді на відзив (позивачем) та заперечень (відповідачем) (якщо такі будуть подані) не пізніше 31.05.2019 р.

21.05.2019 р. на адресу господарського суду від позивача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів, а саме: належним чином завірених копій товарно-транспортних накладних.

27.05.2019 р. на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов.

05.06.2019 р. на адресу господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив.

11.06.2019 р. представником відповідача подано клопотання про долучення додаткових доказів, а саме: актів прийому-передачі виконаних робіт відповідно до договору № ВЗРВ035390 від 07.02.2017 р., № від 30.06.2018 р., № від 31.07.2018 р., № від 30.09.2018 р. № та договір № РВ035390 від 07.02.2017 р.

Статтею 248 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Частиною першою та частиною другою статті 251 ГПК України встановлено, що відзив подається протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною другою статті 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до приписів частини п’ятої вищевказаної статті ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з частиною восьмою статті 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Суд, проаналізувавши подані сторонами документи, врахувавши дату отримання ними ухвали суду про відкриття провадження у справі (позивачем – 10.05.2019 р., відповідачем – 11.05.2019 р.), а також приписи статті 80 ГПК України, якими врегульовано порядок подання доказів, приписи ст.ст. 161, 165, 166 ГПК України, якими врегульовано порядок подання заяв по суті, зокрема відзиву та відповіді на відзив, а також врахувавши приписи процесуального законодавства, якими врегульовано порядок розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження (ст.ст. 248, 251, 252 ГПК України), дійшов висновку, задля дотримання принципів господарського судочинства, зокрема рівності та змагальності учасників справи, про необхідність розгляду даної справи з урахуванням поданих сторонами всіх документів.

Виходячи з наведеного, врахувавши відсутність клопотань сторін щодо розгляду даного спору в судовому засіданні, суд розглядає даний спір за наявними в матеріалах справи документами без повідомлення учасників справи.

Розглянувши позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Північно-західна торгівельна група” до Дочірнього підприємства “Рітейл Вест” про стягнення заборгованості, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд

встановив:

07.02.2017 р. між ДП «Рітейл Вест» (покупець) та ТОВ «Північно-західна торгівельна група» (постачальник) укладено договір № РВ035390, відповідно до умов якого, постачальник зобов’язується в порядку та на умовах, визначених цим договором та у відповідності з замовленням покупця, поставити товар, а покупець зобов’язується в порядку та на умовах, визначених цим договором прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в специфікації (п. 1.1. договору).

Постачальник при поставці відповідної партії товару передає покупцю наступну супровідну документацію: накладні, в яких повинно бути чітко зазначена кількість відвантаженого товару, ціна за одиницю товару без ПДВ, вартість без ПДВ, сума ПДВ, загальна вартість з ПДВ, а також номер податкової накладної, сформованої під дану поставку. Одиницею виміру кількості товару вважається одиниця виміру товару для продажу його кінцевому споживачеві в магазинах покупця («шт.», для штучного товару, «кг» для вагового). Постачальник несе відповідальність за арифметичні помилки в накладних; товарно-транспортні накладні; належним чином завірені копії посвідчення якості, ветеринарних свідоцтв чи довідок (для товарів тваринного походження), сертифікатів відповідності, в разі необхідності сертифікат про визнання іноземного сертифікату, гігієнічні висновки (для товарів, що не підлягають обов’язковій сертифікації), інструкції з використання, гарантійні сертифікати, технічні паспорти тощо, що вимагається відповідно до законодавства України для оптової чи роздрібної торгівлі; погоджений з покупцем примірник замовлення (п. 3.6. договору).

Відповідно до п. 3.7.1. договору у випадку, якщо товар не виходить на необхідний рівень продаж у роздрібній мережі покупця для вказаної категорії товару, або, якщо товар не був реалізований на протязі строку його придатності, або товар виявився не якісним при тестуванні, покупець направляє на адресу уповноваженого представника постачальника повідомлення про обсяг та причини повернення товару, а також перелік торгівельних точок з яких постачальник зобов’язаний протягом 5 календарних днів з моменту одержання повідомлення від покупця вивезти такий товар.

Перехід права власності на товар від постачальника до покупця здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі покупця (п. 5.1 договору).

Відповідно до п. 7.1. договору покупець оплачує товар, що поставляється за цінами, погодженими сторонами в специфікації та підтвердженими у накладних. Ціна товару в специфікації вказується в гривнях. Ціна повинна відповідати законодавству України та включати не більше 2-х знаків після коми (ціна без ПДВ, та з ПДВ).

Пунктом 7.2. договору сторони передбачили, що ціна товару з округленням до цілих копійок зазначається в накладних та при кожній наступній поставці не має перевищувати цін, узгоджених в специфікації.

Згідно з п. 7.8. договору загальна сума цього договору складається з суми накладних, по яким була здійснена поставка товару.

Відповідно до п. 7.9. договору оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника щосереди кожні 14 (чотирнадцять) днів після реалізації товару. У випадку, якщо день оплати (середа) випадає на вихідний або святковий день, то оплата здійснюється найближчої середи, яка є робочим днем. При цьому, сторони домовились про те, що покупець здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше ніж 500,00 грн. з кожного магазину.

Пунктом 7.10. договору сторони передбачили, що покупець має право затримати розрахунки з постачальником: при несвоєчасній оплаті постачальником товарів, робіт, послуг по іншим договорам, укладеним між постачальником та покупцем; у випадку ненадання/ надання неналежного оформленої супровідної документації, передбаченої п. 3.6. цього договору – до моменту надання в повному обсязі належно оформленої супровідної документації; у випадку невиконання/ неналежного виконання п.п. 7.12, 7.13 (із підпунктами) або 7.14 (із підпунктами) цього договору.

Не рідше ніж кожні три місяці, з моменту укладення цього договору, сторони зобов’язані підписувати акти звірки взаєморозрахунків. Акти звірки розрахунків по цьому договору підписуються не пізніше кожного 30 числа першого місяця наступного кварталу.

Вищенаведений договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відтисками печаток товариств.

На виконання вищевказаного договору постачальником було поставлено товар покупцю в 2018 році на загальну суму 358659,84 грн., що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, належним чином завірені копії яких долучено до матеріалів справи.

Поряд з зазначеним, покупцем було повернено товар на загальну суму 247337,05 грн., що підтверджується накладними на повернення, належним чином завірені копії яких також містяться в матеріалах справи.

Позивач в позовній заяві зазначає, що відповідачем було сплачено за поставлений товар 68000,00 грн. Факт здійснення сплати не оспорюється відповідачем.

Крім того, позивач в позовній заяві стверджує, що станом на 01.01.2018 р. у відповідача була наявна заборгованість з оплати поставленого позивачем товару на суму 48888,91 грн., що підтверджується, на переконання позивача, актом звірки взаєморозрахунків.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, позивач стверджує, що станом на дату звернення до суду з даним позовом заборгованість відповідача за договором від 07.02.2017 р. № РВ035390 щодо оплати поставленого товару становить 92211,70 грн.

Відповідачем, в свою чергу, подано відзив на позов, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне:

-          по-перше, відповідач стверджує, що позивачем не надано належних доказів поставки товару, так як у видаткових накладних відсутня інформація щодо особи, якою отримано товар та відсутня печатка відповідача, а «прямокутний штемпель», який міститься на накладних не є печаткою підприємства для засвідчення здійснення його господарської діяльності;

-          по-друге, відповідач стверджує, що він вправі був затримати розрахунки за договором, оскільки, як зазначено вище, позивачем, на думку відповідача, неналежним чином оформлені видаткові накладні;

-          по-третє, відповідач стверджує, що строк оплати не настав, так як умовами договору сторони встановили, що розрахунки з оплати товару відповідач здійснює після реалізації такого товару.

Крім того, відповідач у відзиві вказує на те, що позивачем не в повній мірі враховано під час здійснення розрахунків заборгованості здійснену відповідачем часткову оплату товару на суму 10000,00 грн. у відповідь на претензію.

Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі у вигляді обов'язку сплатити неустойку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вже зазначалось судом, позивачем, як доказ виконання умов договору в 2018 році з поставки товару на загальну суму 358659,84 грн. надано належним чином завірені копії, зокрема видаткових накладних. Разом з тим, відповідач стверджує, що позивачем не підтверджено поставку товару належними доказами, так як в накладних відсутня інформація щодо особи, якою отримано товар зі сторони відповідача, а штемпель проставлений на таких документах не є печаткою, що засвідчує здійснення відповідачем господарської діяльності.

Проаналізувавши вищенаведені твердження позивача та заперечення відповідача, матеріали справи в їх сукупності, суд зазначає таке:

Наявні у матеріалах справи видаткові накладні підписані та скріплені печатками/ штампами сторін, а тому, враховуючи п. 3.6 договору та положення ст. 664 ЦК України, вказані документи є первинними документами, які підтверджують факт поставки позивачем та прийняття відповідачем в зазначений період товару за договором від 07.02.2017 р. № РВ035390.

Поряд з зазначеним, посилання відповідача на те, що штемпель останнього, який міститься на видаткових накладних не є печаткою, що засвідчує здійснення відповідачем господарської діяльності не обґрунтовано жодним чином. Крім того, таким же штемпелем відповідача засвідчено накладні про повернення товару, в той час, як факт здійснення повернення товару відповідачем не заперечується.

Разом з тим, оскільки, виходячи з наведеного, відповідач прийняв товар (в частині поставленого в 2018 році, за який позивач просить стягнути кошти), не повернув його позивачу, не направив претензію щодо його якості, кількості та комплектності чи письмових зауважень щодо неналежного оформлення документів, то правочин (щодо отримання поставленого в зазначений період товару) вважається схваленим шляхом підписання видаткових накладних. Довіреності на отримання матеріальних цінностей не підтверджують факт господарської операції по передачі чи прийманні товару, а самі лише недоліки в оформлені первинних документів не спростовують їх дійсність та факту поставки/отримання товару. Крім того, у п. 5.1 договору вказано, що перехід права власності на товар від позивача до відповідача здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі відповідача, а згідно п. 5.2 договору приймання-передача товару за кількістю та якістю здійснюється на складі відповідача в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Отже, відповідач, підписавши та скріпивши штемпелем видаткові накладні, погодив таку їх форму, товар прийняв, а тому його заперечення спростовуються матеріалами справи, а посилання на неналежність видаткових накладних є безпідставними.

Окрім наведеного, відповідач, як вже зазначалось, посилається на те, що позивачем не в повній мірі враховано під час здійснення розрахунків заборгованості здійснену відповідачем часткову оплату товару на суму 10000,00 грн. у відповідь на претензію.

Судом встановлено, що вищевказані обґрунтування заперечень відповідача є безпідставними, так як матеріалами справи підтверджується, що позивач звертався до відповідача з претензією від 16.08.2018 р. № 76 в якій просив здійснити розрахунок за поставлений товар на загальну суму 97100,69 грн.

У відповідь на вказану претензію, відповідачем було здійснено часткове перерахування оплати вартості товару на суму 10000,00 грн., про що зазначає позивач у позовній заяві.

Разом з тим, відповідачем не враховано, що в претензії позивачем заявлено вимоги на загальну суму 97100,69 грн. за поставлений товар в період з 07.02.2017 р. по 02.03.2018 р., водночас, позивачем також було поставлено товар і 30.03.2018 р., що підтверджується видатковими накладними, отже в претензії заявлено вимоги щодо оплати товару не за ввесь період здійснення позивачем на виконання договору від 07.02.2017 р. № РВ035390 поставки такого товару.

Поряд з зазначеним, виходячи зі змісту позовних вимог, позивачем заявлено вимоги, з урахуванням здійснення часткового погашення на суму 68000,00 грн., у розмірі 92211,70 грн. з яких: 48888,91 грн. – заборгованості за поставлений товар в 2017 році та 43322,79 грн. – заборгованості за поставлений товар в 2018 році.

Як встановлено судом, факт поставки товару в 2018 році, в тому числі на суму 43322,79 грн. підтверджується належними та допустимими доказами.

Поряд з зазначеним, в обґрунтування позовних вимог в частині 48888,91 грн. – заборгованості за поставлений товар в 2017 році, позивач посилається на акт звірки взаєморозрахунків.

Разом з тим, судом встановлено, що акт звірки взаєморозрахунків не є первинним документом в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та не може підтверджувати здійснення позивачем поставки товару на виконання договору від 07.02.2017 р. № РВ035390 в період – 2017 рік на суму 48888,91 грн. та, відповідно, наявності заборгованості в зазначеному розмірі.

Крім того, належним чином завірена копія акту звірки взаєморозрахунків, згідно якого сторонами було б узгоджено наявність станом на 01.01.2018 р. заборгованості в розмірі 48888,91 грн. відсутня в матеріалах справи.

З огляду на вищенаведене, також враховуючи, що матеріали справи не містять видаткових накладних, які б свідчили про здійснення позивачем, на виконання вищевказаного договору, поставки товару в 2017 році на суму 48888,91 грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги в зазначеній частині не можна вважати обґрунтованими.

Поряд з зазначеним, відносно тверджень відповідача щодо ненастання обов’язку здійснення ним оплати поставленого товару, оскільки договором сторони передбачили здійснення розрахунків після реалізації товару, суд зазначає таке:

Згідно до частини першою ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Сторони в умовах договору погодили (пункт 7.9), що оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника щосереди кожні 14 (чотирнадцять) днів після реалізації товару. У випадку, якщо день оплати (середа) випадає на вихідний або святковий день, то оплата здійснюється найближчої середи, яка є робочим днем. При цьому сторони домовились про те, що покупець здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше ніж 500,00 грн. з кожного магазину.

Абзацом другим частини першої ст. 530 ЦК України передбачено можливість визначити строк виконання зобов'язання шляхом визначення вказівки на подію, яка неминуче має настати.

Разом з тим, суд зазначає, що реалізація товару відповідачем кінцевому споживачу, не є подією, що неминуче має настати. Товар може бути не реалізовано до спливу терміну придатності, або пошкоджено чи взагалі втрачено і зазначене не залежить від волі сторін договору.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач на виконання договору поставив товар в 2018 році в тому числі на суму заявлених за вказаний період вимог в розмірі 43322,79 грн., а відтак вправі був очікувати належного виконання відповідачем зобов'язань з оплати такого товару.

Згідно визначення ст. 42 ГК України підприємництвом є самостійна, ініціативна, систематична на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання.

Пунктом 5.1 Договору сторони передбачили, що перехід права власності на товар від постачальника до покупця здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі покупця.

Разом з тим, враховуючи передбачений договором порядок оплати товару після його реалізації, на противагу пункту 5.1 договору всі ризики за договором (в тому числі ризик пошкодження, завершення терміну придатності, ненастання взагалі події реалізації товару) фактично несе продавець, оскільки покупець за умовами договору має оплачувати лише реалізований товар. Відповідно до пункту 3.7.1. договору всі витрати на повернення товару також здійснює постачальник, який зобов’язаний за першою вимогою покупця протягом 5 календарних днів власними силами за власний кошт вивезти товар з торгівельних точок покупця.

Крім того, сторонами у договорі не встановлено механізму інвентаризації нереалізованих залишків. Відтак, договором належним чином строк оплати не встановлено, що надає можливість відповідачу будь-яким чином на свій розсуд трактувати строк оплати, ухилятися від виконання зобов’язань з оплати, на що постачальник не має обумовлених договором засобів впливу.

Відповідно до частини третьої ст. 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

В силу частин першої та третьої ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

Враховуючи вищевикладене, невжиття відповідачем заходів для належного виконання зобов’язання з оплати товару, невжиття також і заходів з інвентаризації залишків та повернення товару, суд застосовує до відносин сторін ст. 212 ЦК України та вважає, що строк оплати основного боргу є таким, що настав.

За таких обставин, судом встановлено факт наявності простроченої заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений товар в 2018 році за договором від 07.02.2017 р. № РВ035390 на суму 43322,79 грн.

Разом з тим, в обґрунтування заперечень відповідач, крім вищенаведеного, також посилається на те, що заявляючи позовні вимоги позивачем не враховано зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 7555,53 грн. В обґрунтування даної позиції відповідач зазначає, що у позивача є невиконані зобов’язання перед відповідачем за договором про надання послуг від 07.02.2017 р. № ВЗ РВ 035390.

На підтвердження вказаної позиції відповідачем надано копії договору, актів прийому-передачі виконаних робіт.

Стаття 601 ЦК України та частина третя ст. 203 ГК України передбачають припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Таке зарахування може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідачем не надано належних доказів зарахування зустрічних однорідних вимог – заява однієї із сторін, суд дійшов висновку про безпідставність вищевказаних тверджень відповідача.

Відповідно до приписів частини третьої ст. 13 та частини першої ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що відповідач належними та допустимими доказами заявлених до нього вимог щодо стягнення заборгованості за отриманий в 2018 році товар за договором від 07.02.2017 р. № РВ035390 в частині суми 43322,79 грн. не спростував, будь-яких доказів, які підтверджують належне виконання ним зазначеного грошового зобов’язання суду не надав.

З огляду на все вищенаведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу адвоката.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем понесено витрати на сплату судового збору у розмірі 1921,00 грн. (платіжне доручення від 19.04.2019 р. № 3560) та на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. (банківська виписка від 17.05.2019 р.).

Відповідно до п. 1 частини третьої ст. 123 ГПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною першою ст. 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини другої ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, а також порядок і умови надання правової допомоги, права й обов'язки адвокатів. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 статті 1 розділу цього Закону договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відшкодування витрат пов'язаних з оплатою послуг адвоката здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Судом встановлено, що 15.03.2019 р. між позивачем (клієнт) та Адвокатським об’єднанням «Прищепа і Партнери» укладено договір про надання правничої допомоги адвокатським об’єднанням № 15/03/19, відповідно до якого адвокатське об’єднання, на підставі звернення клієнта, приймає на себе зобов’язання з надання наступної правничої допомоги: підготовка заяв про видачу судових наказів та/ або позовних заяв до господарського суду Київської області з приводу стягнення, зокрема по договору поставки від 07.02.2017 р. № РВ 035390 з ДП «Рітейл Вест»; вивчення та аналізу документів по яким виник спір між сторонами; представництво інтересів клієнта в господарському суді Київської області, Північному апеляційному господарському суді, Верховному Суді з приводу розгляду позовної заяви клієнта та прийняття за результатами такого розгляду рішень судів; представництво інтересів клієнта в інших державних та недержавних органах, приватних структурах тощо, з питань, пов’язаних з виконанням даного договору, зокрема органах державної виконавчої служби тощо; партнери адвокатського об’єднання та/або адвокати, помічники адвоката (виступаючи як Захисники), здійснюють, у встановленому законом порядку, захист прав та законних інтересів клієнта (його співробітників), у випадках, передбачених кримінально-процесуальним законодавством та законодавством про адміністративні правопорушення України; вчинення процесуальних дій, необхідних для підготовки справи до розгляду, підготовка та подання письмових клопотань, заяв тощо в інтересах клієнта; збір та подання письмових та інших доказів у справі; виконання рішень господарського суду Київської області та/або рішень інших судів за наслідками розгляду заяв/ позовних заяв клієнта про стягнення заборгованості, зокрема з Дочірнього підприємства «Рітейл Вест» (п. 2.1. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору вартість послуг, що надається адвокатським об’єднанням становить 1000,00 грн. за 1 годину роботи адвоката, які клієнт оплачує в гривнях шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок адвокатського об’єднання, що фіксується в підписаних актах про надання правничої допомоги та рахунку фактурі, без ПДВ. Кількість витрачених адвокатським об’єднанням годин та детальний перелік виконаних робіт фіксується сторонами в актах про надання правничої допомоги.

Даний договір укладений на строк до 31.12.2019 р. та набирає чинності з моменту його підписання (п. 7.1. договору).

На виконання умов договору адвокатським об’єднанням надано клієнту передбачені договором послуги, що підтверджується актом здачі-приймання наданих послуг від 17.05.2019 р. № 17/05/19, який підписаний в двосторонньому порядку та скріплений печатками сторін.

За надані адвокатські послуги позивач сплатив на користь адвокатського об’єднання грошові кошти в розмірі 6000,00 грн., що підтверджується банківською випискою від 17.05.2019 р.

Відповідно до частини четвертої статті 129 ГПК України, інші судові витрати, пов’язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки внесення вищевказаних витрат до складу судових передбачено законом, надання послуг адвокатом та оплата їх позивачем підтверджується матеріалами справи, суд дійшов висновку про включення витрат позивача на оплату послуг адвоката до складу судових витрат у даній справі.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, суд дійшов висновку, що відшкодування витрат зі сплати судового збору, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України, мають бути покладені судом на сторін, пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 129, 231,237-238, 240 ГПК України, суд

вирішив:

1.          Позовні вимоги задовольнити частково.

2.                     Стягнути з Дочірнього підприємства «Рітейл Вест» (08205, Київська область, м. Ірпінь, вул. Лісова, буд. 6-г; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Рівнеснька область, Гощанський район, смт. Гоща, вул. Рівненська, 33д; ) 43322 (сорок три тисячі триста двадцять дві) гривні 79 копійок заборгованості, 902 (дев’ятсот дві) гривні 52 копійки судового збору та 2818 (дві тисячі вісімсот вісімнадцять) гривень 91 копійки витрат на професійну правничу допомогу

3.          В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4.          Видати наказ.

Згідно ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата підписання 24.06.2019 р.

Суддя                                 А.В. Лопатін