ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2019 р. Справа№ 910/1005/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Смірнової Л.Г.

Буравльова С.І.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників:

від позивача - Андрєєв А.А. ( довіреність №09-18/7147 від 03.05.2019);

від відповідача - Баранов А.С. ( довіреність №Ц/6-63/284-18 від 29.12.2018);

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2019, повний текст якого складений 08.04.2019

у справі № 910/1005/19 (суддя Князьков В.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь", Донецька обл., м. Маріуполь

до відповідача: Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", Донецька обл., м. Лиман

про стягнення штрафу в розмірі 555 915,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 у справі №910/16090/18 позов Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» задоволено частково. Зобов`язано Акціонерне товариство «Українська залізниця» повернути Акціонерному товариству «ДТЕК Західенерго» кошти в сумі 12 207,60 грн. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:

- у червні-липні 2018 року мало місце порушення відповідачем вимог статті 41 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, щодо прострочення доставки вантажу позивачу, що є підставою для застосування до залізниці як перевізника відповідальності у вигляді штрафу;

- порушення відповідачем строку доставки вантажу вчинено у червні-липні 2018 року, позивач звернувся до суду з даним позовом у січні 2019 року без пропуску позовної давності;

- відповідачем доведено за допомогою належних та достатніх доказів наявність виняткових обставин, які є підставою для зменшення нарахованої позивачем неустойки до 90 000, 00 грн.

Не погоджуючись з рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Північний апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2019р. в частині зменшення розміру штрафу та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення штрафу в сумі 555 915,80 грн. задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що :

- відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження причин поважності несвоєчасної доставки вантажу, у зв`язку з чим підстав для застосування судом ч.3 ст. 551 ЦК України у суду першої інстанції відсутні;

- необґрунтованими є доводи відповідача, що порушення взятого на себе зобов`язання мало місце через використання ділянки залізниці із резервною колією, між ст. Волноваха та ст. Камиш Зоря, що має невелику пропускну здатність, оскільки зазначена обставина була заздалегідь відома відповідачу та організація руху по цій колії залежала виключно від останнього;

- перевезення вантажу, за яким виникли спірні правовідносини на адресу позивача здійснювались виключно на підконтрольній українській владі території.

Від відповідача (07.06.2019) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2019 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає про те, що:

- факт проведення антитерористичної операції, період її проведення, а також територія проведення антитерористичної операції не потребують доказуванню, оскільки визнані державою шляхом закріплення цих відомостей у статті 1 Закону України «Про тимчасом заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII та у «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015р. №1275-р, серед яких є м.Волноваха та Маріуполь;

- ділянка Камиш-Зоря-Волноваха обладнана напівавтоматичним блокуванням, що дає змогу знаходження лише одного поїзду на перегоні між двома станціями. Ділянка Камиш-Зоря-Волноваха обслуговує разом з ПрАТ «ММК імені Ілліча» також ПрАТ «МК Азовсталь», ДП «Маріупольський морський торговельний порт», ДП «Шахтоуправляння «Южнодонбаське №1», ДП «Шахта ім..Сургая», ПАТ «Великоанадольський вогнетривковий комбінат», ТОВ «Азовбудматеріали» та інші підприємства розташовані між станціями Маріуполь та Южнодонбаська. І саме згущений підхід вантажів на ці підприємства та несвоєчасне їх забирання на під`їдні колії вантажоодержувачами створило незадовільну ситуацію по своєчасній доставці вантажу.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача судовою колегією встановлено.

Господарським судом міста Києва встановлено, що у період з червня 2018 року по липень 2018 року Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до станції призначення Сартана Донецької залізниці здійснено перевезення вантажів, одержувачем яких є Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь", що підтверджується залізничними накладними в кількості 66 штук, а саме: № 38493326 від 14.06.2018, № 38503496 від 15.06.2018, № 38511101 від 15.06.2018, № 38511141 від 16.06.2018, № 38573507 від 19.06.2018, № 38621355 від 22.06.2018, № 38621702 від 22.06.2018, № 38623948 від 22.06.2018, № 38623955 від 22.06.2018, № 38624425 від 22.06.2018, № 38624680 від 22.06.2018, № 38637815 від 23.06.2018, № 38638896 від 23.06.2018, № 38639670 від 23.06.2018, № 38647103 від 24.06.2018, № 38663761 від 25.06.2018, № 38668836 від 25.06.2018, № 38679353 від 26.06.2018, № 38680153 від 26.06.2018, № 38680690 від 26.06.2018, № 38682951 від 26.06.2018, № 38682969 від 26.06.2018, № 38684296 від 26.06.2018, № 38687091 від 26.06.2018, № 38687661 від 26.06.2018, № 38688677 від 26.06.2018, № 38689089 від 26.06.2018, № 38689832 від 26.06.2018, № 38698353 від 27.06.2018, № 38698486 від 27.06.2018, № 38702049 від 27.06.2018, № 38702098 від 27.06.2018, № 38703492 від 27.06.2018, № 38704227 від 27.06.2018, № 38718979 від 28.06.2018, № 38721056 від 28.06.2018, № 38726097 від 29.06.2018, № 38730107 від 29.06.2018, № 38732632 від 29.06.2018, № 38732731 від 29.06.2018, № 38732780 від 29.06.2018, № 38733812 від 29.06.2018, № 38733838 від 29.06.2018, № 38741849 від 30.06.2018, № 38741856 від 30.06.2018, № 38741864 від 30.06.2018, № 38742797 від 30.06.2018, № 38745600 від 30.06.2018, № 38747481 від 30.06.2018, № 38747499 від 30.06.2018, № 38748257 від 30.06.2018, № 38772802 від 02.07.2018, № 38797106 від 04.07.2018, № 38797155 від 04.07.2018, № 38797171 від 04.07.2018, № 38832861 від 06.07.2018, № 38847836 від 07.07.2018, № 38847901 від 07.07.2018, № 38875308 від 09.07.2018, № 38925780 від 12.07.2018, № 38928248 від 12.07.2018, № 38929816 від 12.07.2018, № 38931994 від 12.07.2018, № 38945903 від 13.07.2018, № 38962981 від 14.07.2018, № 38972741 від 15.07.2018.

Відповідно до графи 52 залізничних накладних вантаж, що прямував за залізничними накладними, АТ "Укрзалізниця" доставлено ПрАТ "МК "Азовсталь" після закінчення встановленого строку доставки, про що свідчать відповідні календарні штемпелі видачі вантажу.

У залізничних накладних, за якими АТ "Укрзалізниця" допущено прострочення доставки вантажу, відмітки про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки не проставлені, що вказує на відсутність поважних причин прострочення термінів доставки вантажу.

Тобто, у червні-липні 2018 року мало місце порушення відповідачем вимог статті 41 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, щодо прострочення доставки вантажу позивачу.

Відповідно до частин першої, другої статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу перевізник зобов`язується доставити ввірений йому вантажовідправником вантаж до пункту призначення в установлений строк та видати його вантажоодержувачу, а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Статтями 22, 23 Статуту залізниць України передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Відповідно до статті 41 Статуту залізниць України зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажу (далі - Правила) передбачено, що терміни, в які залізниці зобов`язані доставляти вантажі за призначенням, зокрема, відповідно до підпункту 1.1.1 Правил у разі перевезення вантажною швидкістю: маршрутними відправками; вагонними відправками та відправками у великотоннажних контейнерах; дрібними відправками та відправками в середньотонажних контейнерах, терміни доставки вантажу обчислюються виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 320, 200 та 150 км відповідно.

Відповідно до пункту 1.2 Правил термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Згідно з пунктом 2.1 Правил обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах.

Пунктом 2.4 Правил передбачено, що терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Відповідно до пункту 2.9 Правил про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Згідно з пунктом 2.10 Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Статтею 116 Статуту залізниць України передбачено, що за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам-суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 1) 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 2) 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 3) 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Тобто, встановлений статтею 116 Статуту залізниць України штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш як на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченого статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Господарським судом міста Києва встановлено, що відповідно до календарних штемпелів на залізничних накладних (графа 52) відповідачем доставлено позивачу вантаж з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного статтею 41 Статуту залізниць України та Правилами, що згідно із статтею 116 Статуту та пункту 1.1 Правил є підставою для застосування до залізниці, як перевізника, відповідальності у вигляді штрафу.

Відповідач заперечує проти позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності за частиною накладних, а також зазначає про наявність підстав для зменшення судом суми неустойки.

Пунктом 136 Статуту залізниць України встановлено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту.

Підпунктом "д" частини 2 пункту 134 Статуту залізниць України передбачено, що претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців від дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій з приводу прострочення доставки вантажу, багажу або вантажобагажу.

Пункти 134, 136 Статуту залізниць України, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу строку позовної давності за позовами до залізниці.

Разом з тим, частинами 4 статті 315 Господарського кодексу України передбачено, що до пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії. Претензії можуть пред`являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п`яти днів. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п`яти днів.

Згідно з ч.4 ст.315 Господарського кодексу України якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Відтак, положення пункти 134, 136 Статуту залізниць України слід застосовувати у системному зв`язку з положенням частини 4 статті 315 ГК України таким чином, що строк позовної давності починає свій перебіг з дня одержання відповіді на претензію позивача або з дня закінчення строку, встановленого частиною 3 статті 315 ГК України для відповіді на претензію (аналогічна позиція в постанові Верховного Суду від 22.12.2018 у справі № 910/4408/18).

Як було роз`яснено у пункті 4.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", у визначенні перебігу позовної давності за позовами до перевізників, що випливають з договорів перевезення вантажів, слід враховувати таке. Якщо до подання позову позивач скористався своїм правом на пред`явлення перевізникові претензії, шестимісячний строк позовної давності починається з дня одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для такої відповіді (частина четверта статті 315 Господарського кодексу України). Оскільки дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу строку позовної давності в розумінні цієї норми Господарського кодексу України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (частини друга і третя статті 315 Господарського кодексу України), незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.

Таким чином, з урахувань положень частин 1-4 статті 315 Господарського кодексу України, строк позовної давності щодо вимог до залізниці з приводу прострочення доставки вантажу розраховується від дня видачі вантажу та закінчується зі спливом 45 днів для пред`явлення претензії, 45 днів для розгляду претензії та 6 місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Приймаючи до уваги, що порушення відповідачем строку доставки вантажу вчинено у червні-липні 2018 року, позивач звернувся до суду з даним позовом у січні 2019 року без пропуску позовної давності, у зв`язку з чим місцевим господарським судом обгрунтовано залишено без задоволення заяву відповідача про застосування строку позовної давності.

Відповідачем подано заяву про зменшення розміру неустойки на підставі частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України до 5%, а саме до 7 886,60 грн.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що відповідачем не надано жодних належним та допустимих доказів на підтвердження причин поважності несвоєчасної доставки вантажу, у зв`язку з чим підстави для застосування судом ч.3 ст. 551 ЦК України у суду першої інстанції відсутні, не можуть бути покладені в основу рішення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При вирішенні питання про зменшення нарахованого залізниці штрафу, судом першої інстанції обгрунтовано враховано, що:

- частина залізничної мережі Регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" знаходиться в зоні проведення АТО, що спричиняє знаходження частини залізничних колій на непідконтрольній Україні території та використання лише одного залізничного сполучення з міста Маріуполь між станцією Волноваха та станцією Камиш-Зоря, яке забезпечує обслуговування значної кількості підприємств, у зв`язку з чим має місце затримка доставки вантажу, що підтверджується схемою Донецької залізничної дороги та не заперечується позивачем;

- за підсумками роботи за перше півріччя 2018 року Регіональна філія "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" отримала збиток у сумі 295 676,00 тис. грн., що підтверджується звітом про фінансові результати за перше півріччя 2018 року;

- ПрАТ "МК "Азовсталь" не надано судам доказів понесення ним збитків або невиконання ним своїх зобов`язань перед іншими особами внаслідок несвоєчасної доставки залізницею вантажів.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що перевезення вантажу, за яким виникли спірні правовідносини на адресу позивача здійснювались виключно на підконтрольній українській владі території не приймаються до уваги, оскільки факт проведення антитерористичної операції, період її проведення, а також територія проведення антитерористичної операції закріплені у статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 №1669-VII та у Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція» затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015р. №1275-р, серед яких є м.Волноваха та м.Маріуполь.

Враховуючи наведене, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" та стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" штрафу в зменшеному розмірі - 90 000,00 грн.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2019 не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2019р. у справі №910/1005/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/1005/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 01.07.2019

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.Г. Смірнова

С.І. Буравльов