СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2019 р. Справа № 905/282/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Дучал Н.М., суддя Склярук О.І. , суддя Хачатрян В.С.

секретар судового засідання Рудик Т.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Рабко Т.О., довіреність, адвокат

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь", м.Маріуполь Донецької області (вх. № 1221 Д/1)

на рішення господарського суду Донецької області від 14.03.2019р. (суддя Макарова Ю.В.)

у справі № 905/282/19,

за позовом Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь", м.Маріуполь Донецької області

до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Лиман Донецької області

про стягнення збитків у вигляді недостачі вантажу у розмірі 22 813,14 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" звернулося до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення збитків, що виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні у розмірі 22 813,14грн.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач, як перевізник належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження вантажу під час перевезення коксу доменного по залізничній накладній №48294417 від 11.02.2018р. у вагонах №№62111067, 55159313, 53171864, 53186235, в результаті чого спірні вагони прибули з нестачею вантажу, що підтверджується комерційними актами №484809/66, 484809/67, 484809/68, 484809/69 від 14.02.2018р., та є підставою для відшкодування позивачеві збитків.

Рішенням господарського суду Донецької області від 14.03.2019 року у справі №905/282/19 у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул.Лепорського, буд.1, ) до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (84400, Донецька область, м.Лиман, вул. Привокзальна, буд.22, ), про стягнення збитків у вигляді недостачі вантажу у розмірі 22 813,14 грн. відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено підтвердження факту втрати частини вантажу під час перевезення його залізницею та зроблено висновок про обґрунтованість позовних вимог. Разом з цим, у зв`язку з пропуском позивачем шестимісячного строку позовної давності, судом відмовлено позивачу у задоволенні позову у даній справі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить рішення господарського суду Донецької області від 14.03.2019 року у справі №905/282/19 скасувати та винести нове рішення, яким позовні вимоги ПрАТ "МК "Азовсталь" про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" збитків, що виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні, у розмірі 22 813,14 грн. задовольнити у повному обсязі.

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийнято з порушенням норм процесуального права та при неправильному застосуванні норм матеріального права. Посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, щодо застосування до спірних правовідносин положень ст.136 Статуту залізниць України та відповідно шестимісячного строку позовної давності, 6 місяців з дня встановлення обставин (у даному випадку - це дата комерційних актів). Наполягає, що оскільки дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу строку позовної давності слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду, відповідно до ч.ч.2,3 ст.315 Господарського кодексу України, незалежно від того чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.

На переконання скаржника, загальний строк позовної давності згідно вимог ст.315 Господарського кодексу України - це 1 рік 3 місяці (6 місяців - пред`явлення претензії, 3 місяці - відповідь на претензію, 6 місяців - строк звернення до суду). Отже, звернення з позовом до залізниці протягом 6-ти місяців після спливу 6-ти місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії та 3-х місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, не суперечить положенням статті 315 Господарського кодексу України.

Судом першої інстанції не враховано також, що ч.5 ст.315 Господарського кодексу України (якою встановлюється 6-ти місячний строк для пред`явлення позову перевізником) не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки зазначена норма регулює порядок пред`явлення позовів перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів, що випливають з перевезення. У даній справі має місце пред`явлення позову до перевізника, таким чином до спірних правовідносин повинні застосовуватися ч.ч.1-4 ст.315 Господарського кодексу України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2019 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: Дучал Н.М. - головуючий суддя, судді Склярук О.І., Хачатрян В.С.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 р. у справі №905/282/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" на рішення господарського суду Донецької області від 14.03.2019 року у справі №905/282/19, встановлено строк для подання Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" відзиву на апеляційну скаргу.

Акціонерне товариство "Українська залізниця", в особі регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Українська залізниця" проти вимог апеляційної скарги заперечило, з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Просить у задоволенні апеляційної скарги ПрАТ "МК "Азовсталь" відмовити в повному обсязі, а рішення господарського суду Донецької області від 14.03.2019 р. у справі № 905/282/19 залишити без змін.

Відповідач вважає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, судом першої інстанції обґрунтовано застосовано позовну давність. Наголошує, що позовна давність для позовів до залізниць встановлена, зокрема, статтею 136 Статуту залізниць України, якою передбачено, що позови до залізниць можуть бути подані у 6-ти місячний термін, який обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту. Термін позовної давності у даній справі пов`язаний з днем настання події, що є підставою для подання позову, а саме, з днем видачі вантажу та виявлення при цьому його недостачі, засвідченої комерційними актами від 14.02.2018р.; позовна заява направлена відповідачу лише 01.02.2019р.

Оскільки позивач не скористався правом на звернення із претензією в порядку ч.1 ст.315 Господарського кодексу України, строк позовної давності становить шість місяців та обчислюється відповідно до ч.5 ст.315 Господарського кодексу України та згідно зі ст.ст.134, 136 Статуту залізниць України.

На підтвердження власних доводів відповідач послався на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.04.2018р. у справі №905/3245/16.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.05.2019р. у справі №905/282/19 призначено розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" на рішення господарського суду Донецької області від 14.03.2019 року у справі №905/282/19 на 13.06.2019 р. о 12:30 год.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. При розгляді апеляційної скарги просив врахувати висновки Верховного суду, що викладені у постанові від 11.04.2019року у справі № 905/729/18.

В судовому засіданні 13.06.2019року оголошувалася перерва до 20.06.2019року об 11-10 год., про що винесено відповідну ухвалу.

Відповідач не скористався правом участі представника в судовому засіданні апеляційної інстанції, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Явка представників сторін не визнавалася судом обов`язковою.

Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017р. №2147-VIII викладено Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції, яка набрала чинності 15.12.2017р.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до п.п. 1, 3 частини 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегією Східного апеляційного господарського суду встановлено наступне.

11.02.2018р. ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" зі станції Авдіївка Донецької залізниці здійснено відвантаження одержувачу ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" за залізничною накладною №48294417 у вагонах №№62111067, 55159313, 53171864, 53186235, на станцію Сартана Донецької залізниці, насипом кокс доменний у вологому стані масою нетто: у вагоні №62111067 - 40990кг, у вагоні № 55159313 - 41300кг, у вагоні №53171864 - 40550кг, у вагоні №53186235 - 41550кг.

У пунктах 7, 20 накладної вантажовідправником зазначено, що вантаж маркований поздовжньою смугою вздовж вагону вапном. Вантаж розміщено й закріплено згідно з п.1-4 гл.14 Додатку 3 до СМГС.

На станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень. Іншого в накладній не зазначено.

Проте, на станції призначення Сартана Донецької залізниці за результатами проведення перевірки маси вантажу у вагонах №№62111067, 55159313, 53171864, 53186235, були складені комерційні акти: №484809/66 від 14.02.2018р., №484809/67 від 14.02.2018р., №484809/68 від 14.02.2018р., №484809/69 від 14.02.2018р.

За даними комерційного акту №484809/66 від 14.02.2018р. встановлено, що у вагоні №62111067, який прибув 13.02.2018року, у перевізному документі значиться: нетто 40999кг, тара 23760кг, маса брутто відсутня; фактично при переважуванні виявилось: брутто 63600кг, нетто 39840кг, тара 23760кг, що менше, ніж у документі на 1150кг. За документом значиться, вантаж маркований поздовжньою смугою вздовж вагона вапном. Навантаження в вагоні насипом, вище бортів 40-50см, шапкою, через сніговий покрив маркування не проглядається. По ходу поїзда над 5-6-7 люками зліва наявна виїмка 450х160х50-60см, в районі виїмки сніговий покрив порушений. Течі вантажу немає. Вагон технічно справний. З моменту прибуття та до комерційного переважування вагон знаходився під охороною служби безпеки комбінату Азовсталь і комерційних агентів ст. Сартана. Ком. переважування здійснювали вагар і ст.пр.зд. к-та Азовсталь Садовнича, Маслова, ДС і к/агент ст. Сартана Банит В.М., Нижник Т.А. Завідуючий вантажним двором за штатним розкладом не значиться.

З комерційного акту №484809/67 від 14.02.2018р. вбачається, що у вагоні №55159313, який прибув 13.02.2018року, у перевізному документі значиться: нетто 41300кг, тара 22400кг, маса брутто відсутня; фактично при переважуванні виявилось: брутто 61900кг, нетто 39500кг, тара 22400кг, що менше, ніж у документі на 1800кг. За документом значиться, вантаж маркований поздовжньою смугою вздовж вагона вапном. Навантаження в вагоні насипом, вище бортів 40-50см, шапкою, через сніговий покрив маркування не проглядається. По ходу поїзда над 5-6-7 люками зліва наявна виїмка 450х160х50-60см, в районі виїмки сніговий покрив порушений. Течі вантажу немає. Вагон технічно справний. З моменту прибуття та до комерційного переважування вагон знаходився під охороною служби безпеки комбінату Азовсталь і комерційних агентів ст. Сартана. Ком. переважування здійснювали вагар і ст.пр.зд. К-та Азовсталь Садовнича, Маслова, ДС і к/агент ст. Сартана Банит В.М., Нижник Т.А. Завідуючий вантажним двором у штаті не значиться.

За даними комерційного акту №484809/68 від 14.02.2018р. встановлено, що у вагоні №53171864, який прибув 13.02.2018року, у перевізному документі значиться: нетто 40550кг, тара 23300кг, маса брутто відсутня; фактично при переважуванні виявилось: брутто 62650кг, нетто 39350кг, тара 23300кг, що менше, ніж у документі на 1200кг. За документом значиться, вантаж маркований поздовжньою смугою вздовж вагона вапном. Навантаження в вагоні насипом, вище бортів 40-50см, шапкою, через сніговий покрив маркування не проглядається. По ходу поїзда над 2-3-4-5 люками справа є виїмка 550х250х50-60см, над 1 люком 150х280х80см, в районі виїмки сніговий покров порушений. Течі вантажу немає. Вагон бездвірний, люки зачинені. Вагон технічно справний. З моменту прибуття та до комерційного переважування вагон знаходився під охороною служби безпеки комбінату Азовсталь і комерційних агентів ст. Сартана. Ком. переважування здійснювали вагар і ст.пр.зд. к-та Азовсталь Садовнича, Маслова, ДС і к/агент ст. Сартана Банит В.М., Нижник Т.А. Завідуючий вантажним двором у штаті не значиться.

З комерційного акту №484809/69 від 14.02.2018р. вбачається, що у вагоні №53186235, який прибув 13.02.2018року, у перевізному документу значиться: нетто 41550кг, тара 23400кг, маса брутто відсутня; фактично при переважуванні виявилось: брутто 63700кг, нетто 40300кг, тара 23400кг, що менше, ніж у документі на 1250кг. За документом значиться, вантаж маркований поздовжньої смугою вздовж вагона вапном. Навантаження в вагоні насипом, вище бортів 40-50см, шапкою, через сніговий покрив маркування не проглядається. По ходу поїзда над 4-5-6-7 люками зліва є виїмка 600х160х50-60см, в районі виїмки сніговий покрив порушений. Течі вантажу немає. Вагон бездвірний, люки зачинені. Вагон технічно справний. З моменту прибуття та до комерційного переважування вагон знаходився під охороною служби безпеки комбінату Азовсталь і комерційних агентів ст. Сартана. Ком. переважування здійснювали вагар і ст.пр.зд. К-та Азовсталь Садовнича, Маслова, ДС і к/агент ст. Сартана Банит В.М., Нижник Т.А. Завідуючий вантажним двором у штаті не значиться.

Враховуючи наведене, позивач наполягає, що відповідач збереження ввіреного йому вантажу не забезпечив, в результаті чого утворилася нестача вантажу, що стало підставою для нарахування збитків у розмірі 22 813,14грн. та звернення 01.02.2019року до суду з відповідним позовом.

На протязі розгляду справи судом першої інстанції відповідачем повідомлено, що постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31.10.2018 року змінено тип публічного акціонерного товариства з публічного на приватне та перейменовано його у Акціонерне товариство «Українська залізниця», на підтвердження чого додано відповідний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

20.02.2019р. до господарського суду Донецької області відповідачем подано заяву №2022/210 від 15.02.2019р. про застосування позовної давності.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що за своїм змістом та правовою природою спірні правовідносини в сфері перевезення регулюються нормами глави 64 Цивільного кодексу України та глави 32 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 307 Господарського кодексу України, статті 909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються Законом України "Про транспорт", Законом України "Про залізничний транспорт", Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 за №457 (надалі - Статут залізниць України), та іншими актами законодавства України, зокрема, Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 за №334, Правилами приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за №861/5082, Правилами видачі вантажів, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №862/5083.

Відповідно до ст.ст. 2,6 Статуту залізниць України, яким визначаються обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

За приписами частин 1 та 2 статті 23 Статуту залізниць України відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Згідно зі ст.12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Наведена норма кореспондується зі ст.110 Статуту залізниць України, відповідно до якої передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Судом першої інстанції встановлено, що за накладною №48294417 Залізниця прийняла у ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" (вантажовідправник) вантаж для перевезення і зобов`язалася доставити його на станцію призначення - Сартана Донецької залізниці ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь".

Отже, оскільки спірні вагони прийняті залізницею для перевезення без зауважень до вантажовідправника, відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі вантажоотримувачу, в силу п.110 Статуту залізниць України покладається на залізницю, тобто на відповідача.

Статтею 23 Закону "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Аналогічний припис міститься у ст.113 Статуту залізниць України, ч.2 ст.924 Цивільного Кодексу України.

За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або нестачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає (ч.3 ст.314 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст.26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами. Порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до ст.129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин, зокрема, невідповідності маси вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах, тощо.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами. Правила складання актів затверджені наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002року, за п. 4 яких, комерційні акти на місцях загального користування складаються у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу.

Невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником у накладній №48294417, засвідчено комерційними актами №484809/66, №484809/67, №484809/68, №484809/69 від 14.02.2018р.

Судом першої інстанції підставно прийнято до уваги встановлені комерційними актами сліди доступу до вантажу, виїмки над люками у спірних вагонах, ознаки втрати вантажу під час перевезення.

За умовами ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Проте, відповідачем не доведено, що нестача вантажу відбулася не з вини залізниці.

Відповідно до п. 10 Правил оформлення перевізних документів, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Таким чином, комерційний акт повинні підписати три працівники залізниці. Однак, зазначена норма не виключає можливості залучення до складення комерційного акта й інших працівників залізниці.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеною у постановах від 01.06.2018р. у справі №910/3930/17, від 18.06.2018р. у справі №910/11397/17.

Наявні в матеріалах справи комерційні акти №484809/66, №484809/67, №484809/68, №484809/69 від 14.02.2018р за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, підписані уповноваженими особами, що не спростовано відповідачем, а тому визнаються належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній, фактичній масі вантажу.

Згідно з п. 9 Правил складання актів особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законом відповідальність. Як встановлено судом першої інстанції, наявні в матеріалах справи комерційні акти, в тому числі, підписані начальником станції, отже своїм підписом посадова особа - керівник станції підтвердив викладені у них обставини.

За умовами ст. 114 Статуту залізниць України, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто встановлені п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. №862/5083, у яких закріплено, що при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2 % маси, зазначеної в перевізних документах, що відноситься до вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

З матеріалів справи вбачається, що у накладній №48294417 у графі « 20. Найменування вантажу» зазначено, що вантаж у вологому стані.

Отже, з наведеного у позовній заяві розрахунку, вартість недостачі розрахована позивачем з урахуванням норми природної втрати маси вантажу з застосуванням 2% маси, зазначеної в перевізному документі.

Посилаючись на акт прийому-передачі №91897454 від 11.02.2018р., підписаний між ПрАТ "АКХЗ" та ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь", та рахунок-фактуру №91897454 від 11.02.2018р., позивачем у позовній заяві здійснено розрахунок позовних вимог, виходячи з вартості однієї тони коксу доменного у вагонах №№62111067 та 55159313 у розмірі 10 778 грн. 64 коп. з ПДВ, а у вагонах №№53171864 та 53186235 у розмірі 10 836грн. 21 коп. з ПДВ.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, акт прийому-передачі №91897454 від 11.02.2018р. з боку вантажовідправника підписаний директором з комерційних питань Миндра Є.О. , рахунок-фактура №91897454 від 11.02.2018р. підписаний головним бухгалтером Істоміною І.В. та начальником відділу збуту Тітовою О.О. Вказані документи скріплені печаткою.

Згідно з розрахунком сума нестачі вантажу складає 22 813,14 грн. (виходячи з різниці між вагою нетто згідно з залізничною накладною і вагою нетто, визначеною під час перевантажування за вирахуванням норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто вантажу).

Отже, внаслідок невиконання відповідачем визначених законодавством зобов`язань в частині збереження перевезеного вантажу, зазначеного у залізничній накладній на групу вагонів №48294417, що призвело до втрати частини останнього, позивачу завдані фактичні збитки у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу, які правомірно визнані судом доведеними, а позовні вимоги щодо стягнення 22 813,14 грн. обґрунтованими.

Акціонерним товариством "Українська залізниця", в особі регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Українська залізниця" під час розгляду справи у суді першої інстанції подано заяву про застосування позовної давності (вх.3672/19 від 20.02.2019р.).

Вказана заява мотивована тим, що позивач не звертався до перевізника з претензією з підстав, зазначених у позовній заяві, а отже відповідач вважає, що відповідно до ч. 5 ст.315 Господарського кодексу України строк на звернення з позовом сплинув через шість місяців з дня виявлення обставин, які є підставою для його заявлення.

Позивач, під час розгляду справи у суді першої інстанції, проти задоволення заяви про застосування позовної давності заперечив, посилаючись на ч.ч.2, 4 ст. 315 Господарського кодексу України, вважаючи, що на час подання позову граничний строк звернення до суду з позовом не сплинув.

Стаття 256 Цивільного кодексу України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Положеннями статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а статті 258 - до окремих вимог встановлено позовну давність в один рік.

Предметом спору у даній справі є стягнення збитків, що виникли в результаті нестачі вантажу.

Частиною 3 статті 925 Цивільного кодексу України, яка є загальною нормою, визначено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

При цьому, відповідно до частини 1 статті 258 Цивільного кодексу України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Що стосується перевезення вантажів залізницею, то відповідно до ст. 136 Статуту залізниць, позови до залізниць можуть бути пред`явлені у шестимісячний термін, що обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту.

Відповідно до статті 134 Статуту залізниць України претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців. Зазначені терміни обчислюються:

а) з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу;

б) через 30 діб з дня закінчення терміну доставки - для претензій про відшкодування за втрату вантажу;

в) через 2 місяці з дня прийому вантажу до перевезення - для претензій про відшкодування за втрату вантажу, що виникли з приводу перевезень у прямому змішаному сполученні;

г) через 10 діб після закінчення терміну доставки багажу чи вантажобагажу - для претензій про відшкодування за втрату багажу чи вантажобагажу;

д) від дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій з приводу прострочення доставки вантажу, багажу або вантажобагажу;

е) після закінчення п`ятиденного терміну, встановленого для оплати штрафу, - для претензій про стягнення штрафу за невиконання плану перевезень;

є) підпункт "є" абзацу другого пункту 134 виключено (згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2002 р. N 1973)

ж) з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення претензії, - в усіх інших випадках.

Частиною 5 статті 307 ГК України, яка кореспондується із частиною 4 статті 909, статтею 920 ЦК України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, пункти 134, 136 Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу строку позовної давності за позовами про відшкодування збитків внаслідок нестачі вантажобагажу. Статут залізниць України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 і останні зміни в нього вносилися постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2002 №1973.

Господарський кодекс України, прийнятий Верховною Радою України 16.01.2003 за №436-IV і набрав чинності з 01.01.2004, статтею 315 якого передбачено певні особливості обчислення строків позовної давності за договором перевезення, також є спеціальним законом, який повинен застосовуватися до правовідносин сторін переважно щодо норм права, як такий, що прийнятий пізніше та містить порядок обчислення строків позовної давності.

Частинами 1, 2 статті 315 Господарського кодексу України встановлено, що до пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії. Претензії можуть пред`являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п`яти днів.

Відтак, положення пунктів 134, 136 Статуту залізниць України слід застосовувати у системному зв`язку з положенням статті 315 Господарського кодексу України таким чином, що строк позовної давності починає свій перебіг з дня одержання відповіді на претензію позивача або з дня закінчення строку, встановленого частиною 3 статті 315 Господарського кодексу України для відповіді на претензію. Враховуючи, що дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності в розумінні цієї норми Господарського кодексу України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (ч.ч. 2, 3 ст. 315 ГК України) незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.

Таким чином, звернення з позовом до залізниці упродовж 6 місяців після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію узгоджується з положеннями статті 315 Господарського кодексу України.

Наведена правова позиція викладена Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 11.04.2019року у справі №905/729/18.

Матеріалами справи встановлено відсутність відомостей щодо звернення позивача до відповідача з претензією про відшкодування вартості нестачі спірного вантажу, що у даному випадку не впливає на порядок обчислення позовної давності, оскільки визначений законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду, не може поглинатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.

Комерційні акти №484809/66, №484809/67, №484809/68, №484809/69 від 14.02.2018р., які стали підставою для звернення з позовом у даній справі, складено 14.02.2018року. Відповідно до календарного штемпелю видачі вантажу у розділі 52 накладної №48294417, дата видачі вантажу 13.02.2018р.

Позов ПрАТ «МК «Азовсталь» надіслано до господарського суду Донецької області за допомогою підприємства зв`язку 01.02.2019року, що підтверджується відбитком календарного штемпелю ПАТ «Укрпошта» на описі вкладення та поштовому конверті, тобто без пропуску позовної давності, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, та безпідставність заяви відповідача - АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Українська залізниця" про застосування позовної давності до спірних правовідносин.

Враховуючи, що позов у цій справі пред`явлено вантажоодержувачем до перевізника, невірним є застосування у цьому спорі ч. 5 ст.315 ГК України, якою визначено шестимісячний строк позовної давності для пред`явлення позовів перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів, що випливають з перевезення.

Отже, помилковим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

За результатами апеляційного провадження, Східним апеляційним господарським судом встановлено неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для скасування рішення господарського суду Донецької області від 14.03.2019р. у справі №905/282/19, із прийняттям нового рішення про задоволення позову ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» та стягнення з АТ "Українська залізниця" особі регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Українська залізниця" збитків у вигляді нестачі вантажу у розмірі 22 813,14 грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору у справі № 905/282/19 покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" на рішення господарського суду Донецької області від 14.03.2019р. у справі №905/282/19 - задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 14.03.2019р. у справі №905/282/19 - скасувати.

Прийняти нове рішення по справі № 905/282/19 про задоволення позову Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця"(03680, м.Київ, вул.Тверська, буд.5, ) в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"(84400, вул.Привокзальна, буд.22, м.Лиман, Донецька область, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь"(87500, вул.Лепорського, буд.1, м.Маріуполь, Донецька область, ) 22 813,14 грн. - збитків у вигляді нестачі вантажу, 1921,00грн. - витрат по сплаті судового збору за звернення з позовом, 2881,50грн. - витрат по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою.

Господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 20.06.2019 року проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено 25.06.2019 року.

Головуючий суддя Н.М. Дучал

Суддя О.І. Склярук

Суддя В.С. Хачатрян