ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2019 р. Справа№ 910/13903/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Мартюк А.І.

Пашкіної С.А.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: Красноголовець В.В. - керівник

Маманян Е.Р. - адвокат

Берджичевський О.Є. - представник за протоколом № 6 Зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будник «Німанська 7» від 06.03.2019

Услонцев О.Б. - представник за протоколом № 6 Зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будник «Німанська 7» від 06.03.2019

від відповідача: Савченко Т.А. - представник за довіреністю № 062/02/07-11 від 02.01.2019

від третьої особи 1: Мітін І.І. - представник за довіреністю № 105/01-2216/В-270 від 30.10.2018

від третьої особи 2: Савченко Т.А.- представник за довіреністю № 001-782 від 14.03.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Німанська 7»

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2019, повний текст якого складено 07.03.2019

у справі № 910/13903/18 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Німанська 7»

до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради

третя особа 1 Печерська районна в місті Києві державна адміністрація

третя особа 2 Київська міська державна адміністрація

про визнання незаконними та скасування наказу про оформлення права власності та свідоцтва про право власності

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про визнання незаконними та скасування наказу Головного управління комунальної власності м. Києва «Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна» від 17.03.2004 № 279-В та свідоцтва від 17.03.2004 про право власності на нежиле приміщення № 46 площею 410,40 кв.м., яке розташоване в м. Києві за адресою: вул. Німанська, 7 (літера А), на підставі ст.ст. 21, 331, 382, 393 ЦК України, ст.ст. 1, 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 2, 4 ЗУ «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.02.2019, повний текст якого складений 07.03.2019, у справі № 910/13903/18 у позові відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є власником нежитлового приміщення №46 за адресою м. Київ, вул. Німанська, 7, а відтак, оспорюваний ним наказ від 17.03.2004 року №279-В «Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна» та видане на його підставі свідоцтво про право власності на спірне нежитлове приміщення не порушує його права та/або законні інтереси.

Вказаних висновків суд першої інстанції дійшов виходячи з того, що спірні нежитлові приміщення не є допоміжними приміщеннями в розумінні Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а відтак, за приписами ч. 3 ст. 4 ЖК України, в результаті приватизації квартир в будинку за адресою м. Київ , вул. Німанська, 7 їх мешканцями право власності в останніх на вказані приміщення не виникло.

Не погоджуючись з рішенням, 05.04.2019 Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Німанська 7» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2019 у справі № 910/13903/18 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі позивач послався на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права.

В обґрунтування вказаної позиції позивач послався на ті ж самі обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме на те, що оспорювані наказ та свідоцтво є незаконними з заявлених позивачем у позовній заяві підстав.

Щодо власника спірного майна позивачем в апеляційній скарзі зазначено, що згідно з оспорюваним свідоцтвом про право власності на спірне приміщення його власником є територіальна громада міста Києва, в той час як членами позивача є жителі Печерського району м. Києва, а відтак, члени позивача також є членами територіальної громади міста Києва, тобто власниками цього майна.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2019 справа № 910/13903/18 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Пашкіна С.А., Мартюк А.І.

Ухвалою від 22.04.2019 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Пашкіна С.А., Мартюк А.І.:

- Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Німанська 7» поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2019 у справі № 910/13903/18;

- відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Німанська 7» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2019 у справі № 910/13903/18;

- встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 13.05.2019;

- учасникам процесу роз`яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- зупинено дію оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2019 у справі № 910/13903/18;

- призначено справу № 910/13903/18 до розгляду на 22.05.2019 о 14:20;

- сторони попереджено, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою в розгляді апеляційної скарги.

14.05.2019 до суду від третьої особи 1 надійшли пояснення на апеляційну скаргу, в яких третя особа 1, з посиланням на те, що:

- спірне розпорядження було прийнято в межах повноважень, на підставі та у спосіб, передбачений Конституцією України, Законами України, нормативно правовими актами;

- спірні приміщення не є допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку, а є нежилими приміщеннями з дати побудови будинку № 7 по вул . Німанській в м . Києві, про що свідчить те, що в по поверховому плані БТІ 1968 року вказані приміщення позначено арабськими цифрами, приміщення не призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців, технічне обладнання в приміщеннях відсутнє, приміщення має окремий вхід, а відтак, відповідно до приписів чинного законодавства таке приміщення передається в комунальну власність,

вважає оспорюване рішення суду першої інстанції законним, заперечує проти апеляційної скарги в повному обсязі та просить суд відмовити в її задоволенні.

22.05.2019 до суду від позивача надійшла Доповідь (письмові пояснення позивача) під час апеляційного перегляду, в яких позивач послався на те, що:

- в порушення вимог чинного законодавства, розпорядження від 31.08.2001 № 1820, на підставі якого видано оскаржуваний наказ № 279-В, оприлюднено не було, а відтак, вказане розпорядження не набрало законної сили, а наказ, відповідно, не може вважатися таким, що відповідає законодавству України, оскільки його видано на підставі неіснуючого в правовому полі розпорядження від 31.08.2001 № 1820;

- оскаржуване рішення суду базується на тому, що спірне приміщення завжди, тобто з моменту його створення, мало статус комунальної власності, проте вказане не відповідає дійсності, оскільки все майно в державі спочатку мало статус державної власності, проте при передачі його до комунальної власності порушено встановлену законодавством процедуру такої передачі.

В судовому засіданні 19.06.2019 представники позивача звернулись до суду з клопотанням про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме копій:

- акту від 19.05.2017, затвердженого начальником ЖЕД «Печерськжитло»;

- листа розрахункового департаменту ПАТ «Акцілнерна компанія «Київводоканал» № 7202/8//8/02-18 від 06.07.2018;

- листа Печерської районної в місті Києві державної адміністрації вих. № 105/02-37263/1/13 від 20.11.2013;

- акта прийому-передачі нежитлових приміщень в будинку № 7 по вул. Німанській від 01.03.2015 складеного ВГО «Єврейська рада України», КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м.Києва», ПЗ «Історико-меморіальний музей «Героїзм і Холокост».

Щодо вказаного клопотання колегія суддів зазначає таке.

Враховуючи, що позивач додав ці документальні докази під час розгляду апеляційної скарги, на дату прийняття оспореного рішення таких доказів суд першої інстанції в своєму розпорядження не мав.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

Частинами 3, 4 п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» від 17.05.2011 № 7 встановлено, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. До згаданих підстав належить, зокрема, необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань сторін про витребування господарським судом доказів у порядку статті 38 ГПК. У такому разі суд апеляційної інстанції за відповідним клопотанням сторони самостійно витребує необхідні додаткові докази.

В судовому засіданні 19.06.2019 представник позивача послався на те, що неподання вказаних доказів обумовлено отриманням їх після дати винесення судом першої інстанції оспорюваного рішення.

Підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від апелянта.

Зі змісту поданих позивачем копій документів слідує, що вони датовані періодом з 2013 року по липень 2018 року включно, в той час як позивачем не надано суду жодного доказу отирмання таких документів саме після дати винесення судом першої інстанції оспорюваного рішення, а відтак, вказані посилання не підтверджені належними та допустимими доказами.

Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.

Відповідно до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки у такому випадку суд створює позивачу більш сприятливі, аніж відповідачу умови в розгляді конкретної справи.

За таких обставин, додані позивачем копії акту від 19.05.2017, затвердженого начальником ЖЕД «Печерськжитло», листа розрахункового департаменту ПАТ «Акцілнерна компанія «Київводоканал» № 7202/8//8/02-18 від 06.07.2018, листа Печерської районної в місті Києві державної адміністрації вих. № 105/02-37263/1/13 від 20.11.2013, акта прийому-передачі нежитлових приміщень в будівну № 7 по вул. Німанській від 01.03.2015 складеного ВГО «Єврейська рада України», КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м.Києва», ПЗ «Історико-меморіальний музей «Героїзм і Холокост», як додаткові докази колегією суддів не приймаються.

Станом на 19.06.2019 до суду інших відзивів, пояснень, клопотань від учасників справи не надходило.

Під час розгляду справи представники позивача апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити, представники відповідача та третіх осіб проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

Рішенням Київської міської ради № 208/1642 від 27.12.2001 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва» затверджено перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Києва згідно з додатком 1, до якого входить нежиле приміщення № 46 площею 410,40 кв.м., яке розташоване в м. Києві за адресою: вул. Німанська, 7 (літера А).

Рішенням Київської міської ради від 26.12.2002 №220/380 внесені зміни та доповнення до Рішення Київради від 27.12.2001 №208/1642 та від 29.11.2001 року №151/1585.

17.03.2004 року Головним управлінням комунальної власності м. Києва відповідно до діючого на той час Положення про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, затвердженого розпорядженням КМДА від 31.08.2001 року № 1820, видано наказ №279-В «Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна», яким наказано: 1. Оформити право власності на об`єкт нерухомого майна, зазначений у додатку (справа №7994). Замовник: Печерська районна у місті Києві рада. Форма власності: комунальна; 2. Видати свідоцтво про право власності згідно з пунктом 1 цього наказу; 3. Контроль за виконанням цього наказу покласти на заступника начальника Головного управління Нерубацьку Т.Г.

17.03.2004 року Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видано свідоцтво про право власності, яке посвідчує, що нежиле приміщення №46 площею 410,40 кв.м., яке розташоване в м. Києві за адресою: вул. Німанська, 7 (літера А), дійсно належить Територіальній громаді Печерського району міста Києва на праві комунальної власності. Свідоцтво видане на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 17.03.2004 року №279-В.

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Німанська 7» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 26.10.2015, номер запису: 1 060104.

Протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням м. Київ, вул. Німанська №7 від 22.09.2015 року затверджено Статут Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Німанська 7».

Відповідно до протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням м. Київ, вул. Німанська № 7 від 05.11.2015 погоджено взяти будинок та всі допоміжні приміщення на баланс Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Німанська 7».

Розпорядженням Печерської районної в місті Києві державна адміністрація № 575 від 17.12.2015 «Про передачу житлового будинку № 7 на вулиці Німанській з балансу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» на баланс Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Німанська 7» (а.с. 68-69 т. 1) на баланс позивача передано житловий будинок № 7 на вулиці Німанській за виключенням нежилового приміщення № 46 (приміщення №№ 1-28) загальною площею 410,0 кв.м., які відповідно до даних КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, входить до складу житлового комплексу та є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просить визнати незаконними та скасувати наказ Головного управління комунальної власності м. Києва «Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна» від 17.03.2004 №279-В та видане на його підставі свідоцтва від 17.03.2004 року про право власності на нежиле приміщення № 46 площею 410,40 кв.м., яке розташоване в м. Києві за адресою: вул. Німанська, 7 (літера А), як такі, що видано протиправно без відповідних законних підстав.

Оспорюваним наказом та свідоцтвом право власності на нежиле приміщення № 46 площею 410,40 кв.м., яке розташоване в м. Києві за адресою: вул. Німанська, 7 ( літера А), зареєстровано за територіальною громадою Печерського району міста Києва.

Водночас право на звернення до суду з цим позовом позивач обґрунтовує тим, що вказані нежитлові приміщення відносяться до допоміжних приміщень будинку та, відповідно, є спільною сумісною власністю всіх мешканців будинку по вул. Німанська , 7 в місті Києві .

Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив у повному обсязі, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» в редакції, яка була чинною станом на дату прийняття оспореного наказу та видачі оспореного свідоцтва, а також на дату створення особи позивача:

- допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення);

- житловий комплекс - єдиний комплекс нерухомого майна, що утворений земельною ділянкою в установлених межах, розміщеним на ній жилим багатоквартирним будинком або його частиною разом із спорудами та інженерними мережами, які утворюють цілісний майновий комплекс;

- загальне майно - частина допоміжних приміщень житлового комплексу, що можуть використовуватися згідно з їх призначенням на умовах, визначених у статуті об`єднання (кладові, гаражі, в тому числі підземні, майстерні тощо);

- конструктивні елементи багатоквартирного будинку - частини споруди, які забезпечують її цілісність та необхідні технічні умови функціонування (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші, конструкції даху, покрівля, в`їзна група тощо);

- нежиле приміщення - приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин;

- неподільне майно - неподільна частина житлового комплексу, яка складається з частини допоміжних приміщень, конструктивних елементів будинку, технічного обладнання будинку, що забезпечують належне функціонування жилого будинку;

- об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» в редакції, яка була чинною станом на дату прийняття оспореного наказу та видачі оспореного свідоцтва, а також на дату створення особи позивача:

- багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна;

- допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення);

- нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна;

- спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Тобто до загального та неподільного майна відносяться виключно допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку та його технічне обладнання, і не відносяться окремі нежилі приміщення.

Спірні приміщення як нежилі (нежитлові) приміщення належать до житлового комплексу, але не відносяться до житлового фонду і є самостійними об`єктами нерухомого майна і правових відносин.

Згідно з п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Водночас за приписами ч. 3 ч. 3 п. 9 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» нежилі приміщення житлового фонду, які використовуються підприємствами торгівлі, громадського харчування, житлово-комунального та побутового обслуговування населення на умовах оренди, передаються у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп/2004 допоміжні приміщення передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків, при цьому підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій.

У рішенні від 09.11.2011 №14-рп/2011 Конституційний Суд України вказав, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

У п. 4 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційного Суду України від 09.11.2011 №14-рп/2011 вказано про те, що за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.

Отже, у процесі приватизації громадяни набувають право власності на квартири та допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Проте, у багатоквартирних жилих будинках розташовуються і нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру, є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин і до житлового фонду не входять, слід виходити як із місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

Відповідно до п. 2.53 Державних будівельних норм ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» розділу «Нежитлові поверхи (приміщення)» нежитлові приміщення - це приміщення громадського призначення, крім приміщень громадського призначення гуртожитків і житлових будинків для осіб похилого віку та сімей з інвалідами, повинні мати входи та евакуаційні виходи, ізольовані від житлової частини будинку.

Отже, якщо певні нежитлові приміщення не відповідають наведеним критеріям, то такі приміщення є спільною сумісною власністю власників приміщень будинку, а у випадку належності приміщень не до допоміжних, до нежитлових вказані приміщення за приписами ч. 3 ч. 3 п. 9 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передаються у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

Належність приміщень багатоквартирного будинку визначено у технічному паспорті на певний будинок.

Відповідно до технічного паспорту на цокольний поверх будинку № 7 по вул. Німанській в м. Києві (а.с. 105-109 т. 1), приміщення на цокольному поверсі не є допоміжними.

Згідно з Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 №127, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за № 582/5773, житлові та допоміжні приміщення нумеруються арабськими цифрами - окремо кожна квартира (група нежитлових приміщень, машино-місць) у порядку руху за годинниковою стрілкою, починаючи від входу. Нумерація сходових кліток та інших допоміжних приміщень спільного загальнобудинкового користування та неопалюваних приміщень позначається римськими цифрами (абзац 7 розділу 8).

На поверховому плані, який міститься у технічному паспорті на цокольний поверх будинку № 7 по вул. Німанській в м. Києві (а.с. 105-109 т. 1), приміщення в групі приміщень № 46 загальною площею 410,4 кв.м. позначені арабськими літерами, що свідчить про не віднесення останніх до категорії допоміжних.

Слід зазначити і про те, що зі змісту розділу «Архітектурно-будівельна частина» Пояснювальної записки (а.с. 29-31 т. 1) слідує, що при проектуванні спірного будинку на цокольному поверсі запроектована лабораторія кіно-фототелерадіозвукової реклами тресту «Укрторгреклама», вказані приміщення мають окремий вхід, тобто ще у період планування цокольного поверху будівлі даного будинку передбачалося, що це приміщення буде використовуватися не як житлове і не як допоміжне, а як окреме самостійне цільове приміщення, тобто окремо від житлового фонду.

Вказаним спростовуються посилання позивача на те, що позначення спірних приміщень арабськими літерами здійснено внаслідок помилки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірні нежитлові приміщення не є допоміжними приміщеннями в розумінні Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а відтак, за приписами ч. 3 ст. 4 ЖК України, в результаті приватизації квартир в будинку за адресою м. Київ , вул . Німанська, 7 їх мешканцями право власності в останніх на вказані приміщення не виникло, а вказане майно за приписами ч. 3 п. 9 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» мало бути передано у комунальну власність, що і зафіксовано оспорюваними наказом та свідоцтвом.

Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Згідно з ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції місцевих рад відноситься зокрема прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що право позивача оспорюваними наказом та свідоцтвом порушено не було, а відтак, виходячи з приписів ч. 2 ст. 4 ГПК України, згідно з якою юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням та приписів ст. 393 ЦК України, він не має право на звернення до суду з цим позовом.

Щодо посилань позивача на те, що згідно з оспорюваним свідоцтвом про право власності на спірне приміщення його власником є територіальна громада міста Києва, в той час як членами позивача є жителі Печерського району м. Києва, а відтак, члени позивача також є членами територіальної громади міста Києва, тобто власниками цього майна, колегія суддів зазначає про те, що позивачем у справі є юридична особа - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Німанська 7», яка не є суб`єктом права комунальної власності.

Щодо посилань позивача на те, що в порушення вимог чинного законодавства, розпорядження від 31.08.2001 № 1820, на підставі якого видано оскаржуваний наказ № 279-В, оприлюднено не було, а відтак, вказане розпорядження не набрало законної сили, а наказ, відповідно, не може вважатися таким, що відповідає законодавству України, оскільки його видано на підставі неіснуючого в правовому полі розпорядження від 31.08.2001 № 1820, та на те, що оскаржуване рішення суду базується на тому, що спірне приміщення завжди, тобто з моменту його створення, мало статус комунальної власності, проте вказане не відповідає дійсності, оскільки все майно в державі спочатку мало статус державної власності, проте при передачі його до комунальної власності порушено встановлену законодавством процедуру такої передачі, слід зазначити, що позивачем жодним документальним доказом не доведено, що розпорядження Київської міської державної адміністрації від 31.08.2001 № 1820 у встановленому законом порядку визнано таким, що не відповідає законодавству України, і що при передачі спірного майна до комунальної власності порушено встановлену законодавством процедуру такої передачі, як не доведено й те, що цокольний поверх у спірному будинку є його опорно-конструктивним елементом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Решта аргументів, наведених учасниками судового процесу, як такі, що не впливають на вирішення спору сторін по суті, судом не досліджуються, і оцінка вказаним аргументам не надається.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірними висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказу Головного управління комунальної власності м. Києва «Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна» від 17.03.2004 № 279-В та свідоцтва від 17.03.2004 про право власності на нежиле приміщення № 46 площею 410,40 кв.м., яке розташоване в м. Києві за адресою: вул. Німанська, 7 (літера А), на підставі ст.ст. 21, 331, 382, 393 ЦК України, ст.ст. 1, 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 2, 4 ЗУ «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності».

Апеляційна скарга Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Німанська 7» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2019 у справі № 910/13903/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати за подачу апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Німанська 7» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2019 у справі № 910/13903/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2019 у справі № 910/13903/18 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2019 у справі № 910/13903/18.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/13903/18.

Повний текст постанови складено: 19.06.2019

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді А.І. Мартюк

С.А. Пашкіна