ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" червня 2019 р. Cправа № 902/33/18

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" (вул. К.Широцького, 24, м. Вінниця, 21012)

до: Дочірнього підприємства "Теплокомуненерго Маяк" Приватного акціонерного товариства "Вінницький завод Маяк" (вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 2-Е, м. Вінниця, 21030)

про стягнення 9 167 267,49 грн.

за участю секретаря судового засідання Жиляк С.І.,

представників сторін:

позивача Бабійчук О.М. за довіреністю № 007Др-69-0519 від 21.05.2019р.;

відповідача Зінченко А.А. згідно ордера серія ВН № 093440 від 20.06.2019

СУТЬ СПОРУ:

22.01.2018 до суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" до Дочірнього підприємства "Теплокомуненерго Маяк" Приватного акціонерного товариства "Вінницький завод Маяк" про стягнення 9 167 267,49 грн., з яких 8 540 611,58 грн. основний борг, 206 661,03 грн. пеня; 104 737,39 грн. 3% річних; 315 257,49 грн. інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 26.01.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 26.02.2018.

В судовому засіданні 26.02.2018 оголошено перерву до 22.03.2018.

Ухвалою суду від 22.03.2018, за клопотанням представників сторін, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 17.04.2018.

17.04.2018р. до суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог №Vi007-СЛ-2737-0418 від 17.04.2018р., в якій останній просить стягнути з відповідача 1 177 610, 94 грн. основного боргу; 206 661,03 грн. пені; 104 737,39грн. 3% річних; 315 257,49 грн. інфляційних.

Проаналізувавши зміст заяви представника позивача від 02.05.2019, суд розцінив її як заяву про зменшення позовних вимог та ухвалив вважати заявленим до розгляду спір про стягнення 1 177 610, 94 грн. основного боргу, 206 661,03 грн. пені, 104 737,39грн. 3% річних та 315 257,49 грн. інфляційних.

Ухвалою суду від 17.04.2019 у справі призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено Вінницькому відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження у справі зупинено до отримання висновку судової експертизи.

Станом на 27.05.2019 матеріали господарської справи № 902/33/18 повернуто до суду Вінницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз з висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №2546/18-21, №2989-2992/19-21 від 25.04.2019.

Ухвалою суду від 27.05.2019 провадження у справі поновлено. Призначено підготовче засідання на 03.06.2019.

30.05.2019 до суду надійшла заява позивача № 210007-Сл-4227-0519 від 29.05.2019 про закриття провадження у справі в частині стягнення 8 540 611,58 грн основного боргу.

Ухвалою суду від 03.06.2019 змінено найменування позивача Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз».

За результатами судового засідання 03.06.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу для судового розгляду по суті на 20.06.2019. (ухвала від 03.06.2019)

На визначену судом дату з`явились представники позивача та відповідача.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Стислий виклад позицій учасників судового процесу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач посилається на те, що 01.01.2016 між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» та Дочірнім підприємством «Теплокомуненерго Маяк» Приватного акціонерного товариства «Вінницький завод «Маяк», шляхом підписання заяви-приєднання № 09420N32ЕКАТ016 укладено договір розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим).

Пунктом 2.1. Типового договору розподілу природного газу визначено, що за цим Договором Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

На підставі укладеного Типового договору відповідачу, в період лютий-грудень 2017 року, було розподілено природний газ в кількості 11 461,09 куб.м. на суму 9 422 397,09 грн.

Відповідно до п.п. 6.3., 6.4. Типового договору розподілу природного газу розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць. Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунку Оператора ГРМ.

Відповідно до змін внесених в Типовий договір розподілу природного газу постановою НКРЕКП від 11.08.2016 р. № 1418, яка набрала чинності 29.11.2016 р., якщо згідно із законодавством Споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Відповідач, в свою чергу, грошове зобов`язання по оплаті послуг з розподілу природного газу, не виконав належним чином, чим порушив умови Договору, та на момент пред`явлення позовної заяви до суду сума основного боргу складає 8 540 611,58 грн.

Неналежне виконання Відповідачем зобов`язань за Договором слугувало підставою звернення за даним позовом до суду та нарахуванням штрафних санкцій, обумовлених договором та передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідач у відзиві № 48 від 19.02.2018 заперечує проти позову, посилаючись на наступне.

На виконання умов укладеного Типового договору протягом лютого - грудня 2017 року позивачем було надано відповідачу послуги з розподілу природного газу на загальну суму 9 422 397,09 грн.

Згідно акту звірки станом на 01.11.2017 ДП «Теплокомуненерго Маяк» ПРАТ «Вінницький завод «Маяк» в жовтні 2017 року була здійснена оплата за наданні послуги в сумі 151 713,98 грн., яка позивачем чомусь не врахована.

Відтак відповідач вважає, що розмір заборгованості ДП «Теплокомуненерго Маяк» ПРАТ «Вінницький завод «Маяк» за надані послуги складає 8 388 940,88 грн.

Крім того, відповідач наголошує, що з поданого позивачем розрахунку суми основного боргу свідчить, що погашення заборгованості ДП «Теплокомуненерго Маяк» здійснювалось щоденно, а тому суми простроченого платежу також змінювалась щоденно.

Відтак розрахунок пені, 3% річних та інфляційних витрат проведений позивачем не відповідає умовам Договору.

Також відповідач вказує, що 09 жовтня 2017 року між Дочірнім підприємством «Теплокомуненерго Маяк» ПРАТ «Вінницький завод «Маяк», ТОВ «Культурно-спортивний комплекс «Маяк» ЛТД» та ПАТ «Вінницягаз» був укладений договір про переведення боргу від №56 AVil5292-17 (надалі -Договір), яким регулюються відносини, пов`язані із заміною зобов`язаної сторони (ДП «Теплокомуненерго Маяк» ПРАТ «Вінницький завод» Маяк») у зобов`заннях з розподілу природного газу в 2016 році, що виникає з договору розподілу природного газу №09420 N32EKATO16 від 30.12.2015, укладено між ДП «Теплокомуненерго Маяк» ПРАТ «Вінницький завод «Маяк» та ПАТ «Вінницягаз».

20.10.2017 до Договору про переведення боргу від 09.10.2017 №56 AVi15292-17 була укладена додаткова угода №1.

Таким чином, відповідач вважає, що позовні вимоги ПАТ «Вінницягаз», щодо стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу надані протягом лютого-грудня 2017 є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Позивач у відповіді на відзив №Vi007-СК-1360-0218 від 23.02.2018 заперечує проти доводів відповідача на вказує, що у взаємовідносинах з відповідачем щодо взаєморозрахунків за Типовим договором, було дотримано процедури зарахування коштів, отриманих від відповідача у відповідності до умов, передбачених п.п. 6.3.-6.5. Договору, а саме:

кошти, що надходили від відповідача з рахунку із спеціальним режимом використання зараховувались як поточна оплата вартості послуг із розподілу природного газу у поточному календарному місяці надання послуг з розподілу газу;

кошти, що надходили від відповідача з поточного рахунку, зараховувались як погашення заборгованості попередніх періодів.

При цьому кошти в сумі 1 400 000,00 грн., на які відповідач звертає увагу у відзиві, були сплачені останнім як погашення суми основного боргу по спірному договору, але за послуги з розподілу природного газу, надані позивачем відповідачеві в 2016 році, про що сторони чітко визначили в п. 1.1. Договору про переведення боргу від 09.10.2017 № 56AVi15292-17. Крім того, п. 1.2. Договору про переведення боргу сторони погодили, що дана сума є грошовим зобов`язанням за Договором розподілу природного газу, підтвердженого рішенням Господарського суду Вінницької області від 30.03.3017 року у справі № 902/210/17. А тому, твердження відповідача щодо безпідставності не зарахування позивачем зазначеної вище суми як оплата за отримані в 2017 році послуги з розподілу природного газу, позивач вважає безпідставними та необґрунтованими.

Щодо доводів відповідача про неврахування позивачем як оплату послуг в жовтні 2017 року грошових коштів в сумі 151 713,97 грн, позивач вказує, що в акті звіряння розрахунків, копію якого надано відповідачем, сторонами було підтверджено дати та суми коштів, що надійшли від відповідача на рахунок позивача. При цьому лише кінцеве сальдо відповідач зазначив в розмірі 7 009 604,05 грн., не обґрунтувавши природу виникнення розбіжностей.

Відповідач в запереченнях на відповідь на відзив від 19.03.2018 вказує, що розрахунок заборгованості проведений позивачем не відповідає умовам Типового договору та дійсним обставинам справи, тоді як її визначення необхідне для правильного вирішення справи.

Позивач в поясненнях № Vi007.2-СК-2520-0418 від 04.04.2018 заперечуючи проти доводів відповідача вказує, що заборгованість яка утворилась у відповідача перед позивачем за попередні періоди та стягнута судом згідно рішення від 30.03.2017, мала бути погашена першочергово, а тому кошти, що надходили із поточного рахунку відповідача зараховувались в рахунок погашення заборгованості за попередні періоди, незалежно від змісту призначення платежу.

Розглянувши подані документи і матеріали, в тому рахунку висновок судово- економічної експертизи № 2546/18-21, № 2989-2992/19-21 від 25.04.2019, заслухавши пояснення учасників процесу, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01.01.2016 Дочірнім підприємством «Теплокомуненерго Маяк» Публічного акціонерного товариства «Маяк» (перейменовано у Дочірнє підприємство «Теплокомуненерго Маяк» Приватного акціонерного товариства «Вінницький завод «Маяк») підписано заяву-приєднання №09420N32EKAT016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим).

За умовами заяви від 01.01.2016 Дочірнє підприємство «Теплокомуненерго Маяк» Публічного акціонерного товариства «Маяк», ознайомившись з умовами Типового договору розподілу природного газу (Типовий договір), затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2498, приєдналося до умов вказаного договору.

Взаємовідносини, які виникають між операторами газорозподільних систем (ГРМ) та суб`єктами ринку природного газу в частині надійної і безпечної експлуатації газорозподільних систем та гарантованого рівня розподілу (переміщення) природного газу, комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи регулюються Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1379/27824 (надалі - Кодекс ГРМ).

Розділом VI Кодексу ГРМ передбачено, що доступ споживачів до газорозподільної мережі (ГРМ) для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП, від 30 вересня 2015 року № 2498.

Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті НКРЕКП та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двохстороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Типовий договір розподілу природного газу є публічним, регламенту порядок і умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи (п. 1.1. Типового договору).

Згідно із п. 1.2. Типового договору його умови однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 р. №2494.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку у встановленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу (п. 1.3 Типового договору).

Відповідно до п. 2.1 Типового договору за цим договором оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Відповідно до п. 6.1. Типового договору оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Згідно із п. 6.2 Типового договору тариф, встановлений згідно з п. 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора про його встановлення.

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 6.3 Типового договору).

У п. 6.4 Типового договору визначено порядок та строки оплати вартості послуги з розподілу природного газу.

Відповідно до змін внесених в Типовий договір розподілу природного газу постановою НКРЕКП від 11.08.2016 р. № 1418, яка набрала чинності 29.11.2016 р, якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Згідно із п. 6.6. Типового договору надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом надання послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Відповідно до п. 7.3 Типового договору споживач зобов`язується, зокрема, здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Цей договір укладається на невизначений строк. Договір може бути розірваний за згодою сторін або за ініціативою споживача у порядку, визначеному законодавством України (п.п. 12.1, 12.3 Типового договору).

На виконання укладеного Договору позивачем було розподілено відповідачу природний газ в кількості 1 461,09 куб.м, а саме:

-в лютому 2017р. 2 384 536 куб.м. на суму 1 960 374,74 грн (акт № ВІ000027393 від 28.02.2017, акт № ВІ000027391 від 28.02.2017) (т.1, а.с. 17,18)

- в березні 2017р. 1 653,066 куб.м. на суму 1 359 018, 62 грн (акт № ВІ00016889 від 31.03.2017, акт № ВІ00016890 від 31.03.2017) (т.1, а.с. 19,20)

- в квітні 2017р. 495,499 куб.м. на суму 407 359,65 грн (акт № ВІ00018824 від 30.04.2017, акт № ВІ00018821 від 30.04.2017, акт № ВІ000188813 від 30.04.2017, акт № ВІ00018822 від 30.04.2017) (т.1, а.с. 21-24)

- в травні 2017р. 169,428 куб.м. на суму 139 290,15 грн (акт № ВІ00020853 від 31.05.2017, акт № ВІ00020852 від 31.05.2017) (т.1, а.с. 25,26)

- в червні 2017р. 98,575 куб.м. на суму 81 040,48 грн (акт № ВІ0018413від 30.06.2017) (т.1, а.с. 27)

- в липні 2017 р. 320,892 куб.м. на суму 263 811,73 грн (акт № ВІ0019938 від 31.07.2017) (т.1, а.с. 28)

- в серпні 2017р. 337,853 куб.м. на суму 277 755,71 грн (акт № ВІ0021460 від 31.08.2017) (т.1, а.с. 29)

- в вересні 2017р. 171,920 куб.м. на суму 141 338,87 грн (акт № ВІ0022885 від 30.09.2017) (т.1, а.с. 30)

- в жовтні 2017р. 1 162,534 куб.м. на суму 955 742,45 грн (акт № ВІ0025164 від 31.10.2017) (т.1, а.с. 31)

- в листопаді 2017р. 2 192,947 куб.м. на суму 1 802 865,59 грн (акт № ВІ0028383 від 30.11.2017) (т.1, а.с. 32)

- в грудні 2017р. 2 473,847 куб.м. на суму 2 033 799,10 грн (акт № ВІ0032002 від 31.12.2017) (т.1, а.с. 33)

Постановою НКРЕКП від 15 грудня 2016 року № 2279 встановлено для ПАТ «Вінницягаз» тариф на послуги з розподілу природного газу в розмірі 685,10 грн. за 1 000 куб.м (без врахування ПДВ). З врахуванням ПДВ (20 %) вартість послуг з розподілу природного газу з 01 січня 2017 року складає 822, 12 грн. за 1 000 куб.м.

Таким чином, загальна вартість наданих відповідачу послуг з розподілу природного газу складає 9 422 397,09 грн.

При цьому суд зважає, що наведені вище акти приймання-передачі газу були підписані уповноваженими представника сторін та скріплені печатками.

За доводами позивача, відповідач, станом на день звернення з позовом до суду, за надані послуги з розподілу природного газу розрахувався частково в сумі 881 785,51 грн.

Після відкриття провадження у справі відповідачем проведено розрахунки за Договором на суму 7 363 000,64 грн, а саме:

5 363 000,64 грн відовідно до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 (т.1, а.с. 136-138)

2 000 000,00 грн - за рахунок обігових коштів (т.1, а.с. 139,140)

З огляду на погашення відповідачем боргу за Типовим договором в розмірі 7 363 000,64 грн позивачем зменшено позовні вимоги на вказану суму, і в заяві № Vі007-СЛ-2737-0418 від 17.04.2018 позивач просив стягнути з відповідача 1 177 610,94 грн боргу за Договором.

Беручи до уваги встановлені обставини справи, суд зважає на таке.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

З моменту підписання сторонами заяви - приєднання №09420N32EKAT016 від 30.12.2015 р. між ними було укладено типовий договір розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим), який не заперечується сторонами.

Беручи до уваги зміст договору, характер взятих на себе сторонами зобов`язань, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з договору про надання послуг, регулювання яких здійснюється в главі 63 "Послуги. Загальні положення", ст.ст.901-907 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що зобов`язання за Типовим договором в частині проведення розрахунків за надані послуги, відповідачем виконувались не належним чином.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання по оплаті послуг з розподілу природного газу, за визначений в позові період, на момент звернення з позовом до суду доказів погашення заборгованості відповідач суду не надав, а тому позивач, з урахуванням заяви № Vі007-СЛ-2737-0418 від 17.04.2018, правомірно просив стягнути з відповідача 1 177 610,94 грн боргу за Типовим договором.

Поряд з цим, позивач 30.05.2019 подав до суду заяву № 210007-Сл-4227-0519 від 29.05.2019 про закриття провадження у справі в частині стягнення 8 540 611,58 грн основного боргу. Обґрунтовуючи вказану заяву позивач вказує на повне погашення відповідачем основного боргу.

Дослідивши означену заява позивача суд зважає на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Як свідчать матеріали справи, зокрема виписка банку від 26.04.2018 (т.3, а.с. 13) відповідачем погашено існуючу заборгованість за Договором. При цьому суд зважає на зменшення позивачем ціни позову на суму 7 363 000,64 грн.

З огляду на те, відповідачем проведено розрахунки за надані послуги розподілу природного газу на суму 1 177 610,94 грн., яка є предметом розгляду в даній справі, суд дійшов висновку про відсутність на момент розгляду справи предмету спору в цій частині.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки проведення розрахунків з боку відповідача відбулася під час розгляду справи, таке усунення існування предмету спору у зв`язку із його врегулюванням сторонами зумовлює закриття провадження у справі в частині погашених вимог відповідно до п. 2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 1 177 610,94 грн. підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення пеню в розмірі 206 661,03 грн за період за період з 10.08.2017 по 22.01.2018, 3% річних в розмірі 104 737,39 грн за період з 14.03.2017 по 22.01.2018 та інфляційні втрати в розмірі 315 257,49 грн за період з березня 2017 року по грудень 2017 року.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Відповідно до 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктами 8.1., 8.2. розділу VІІ Типового договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з цим Договором та чинним законодавством України. У разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд вважає, що вимоги щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного Типового договору та чинному законодавству.

Перевіривши розрахунки за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд визнав вимоги про стягнення пені в розмірі 206 661,03 грн, 3% річних в розмірі 104 737,39 та інфляційних втрат в розмірі 315 257,49 грн законними та обґрунтованими.

Разом з тим, відповідачем 19.06.2019 подано заяву № 95 від 19.06.2019 про зменшення розміру заявлених позивачем до стягнення штрафних санкцій (пені) до 1 гривні. В обґрунтування означеної заяви відповідач посилається на те, що ДП "Теплокомуненерго Маяк" ПрАТ «Вінницький завод «Маяк» є спеціалізованим теплопостачальним підприємством, яке використовує природний газ в якості палива при виробництві теплової енергії з метою надання послуг опалення та гарячого водопостачання споживачам, населенню та соціальним установам м. Вінниці на підставі договорів про надання комунальних послуг, за затвердженими тарифами. Особливістю господарської діяльності підприємства є те, що затверджені тарифи не покривають фактичні витрати підприємства при реалізації послуг споживачам, внаслідок чого результатом діяльності є збиток. Відсутність грошових коштів для проведення ДП "Теплокомуненерго Маяк" ПрАТ «Вінницький завод «Маяк» поточних розрахунків обумовлений виконанням вимог Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217 (в редакції постанови Кабінет Міністрів України від 10.09.2014 № 444), відповідно до якого, сплачені споживачами теплової енергії кошти перераховуються гарантованому постачальникові природного газу, в т.ч. ПрАТ «Вінницягаз» за розподіл природного газу, а також ДП «ТКЕ Маяк» за встановленими відповідними постановами НКРЕКП нормативами, внаслідок чого ДП "Теплокомуненерго Маяк" ПрАТ «Вінницький завал «Маяк» фактично обмежене у вільному розпорядженні цими коштами. Відповідно до реєстрів нормативів перерахування коштів, що надходять як плата за теплову енергію, за встановленими нормативами у розпорядженні підприємства лишається від 7,24 до 12,06% надходжень, які в свою чергу в повному об`ємі використовувалось підприємством для виплати заробітної плати та сплати обов`язкових платежів (податків) до державного бюджету. З огляду на наведене, враховуючи ненавмисний характер порушення підприємством зобов`язання та неспіврозмірність розміру стягуваної неустойки наслідкам прострочення зобов`язання, відповідач просить зменшити розмір пені до 1 гривні.

В судовому засіданні 20.06.2019 представник відповідача підтримав подану заяву. Водночас, представник позивача заперечив проти її задоволення.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але і інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України також передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та наявність інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про зменшення неустойки, суд повинен встановити співрозмірність неустойки невиконаному зобов`язанню відповідачем та врахувати інтереси обох сторін.

Суд зазначає, що зобов`язання з оплати природного газу за договором покладалися саме на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідач є приватним підприємством і відповідно до ч. 1 ст. 42 Господарського кодексу України здійснює підприємницьку діяльність на власний ризик.

Суд зазначає, що уклавши договір розподілу природного газу, відповідач був обізнаний про існуючий порядок розрахунків та правові наслідки порушення строків розрахунку.

За приписами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

Крім цього за умовами вказаного Типового договору не передбачено будь-якої залежності між розрахунками за отриманий природний газ та розрахунками кінцевих споживачів (населення, бюджетних установ, організацій та ін.).

Суд також приймає до уваги, що постачання природного газу являється єдиним видом діяльності Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз". Позивач є підприємством, яке було створено для задоволення потреб споживачів, у тому числі населення, державних установ, релігійних організацій природний газом та при цьому не уповноважений чинним законодавством самостійно встановлювати ціни на послуги з газопостачання, які відповідають фактичним витратам за надання цих послуг.

Отже, суд враховуючи матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави, розглянувши подані документи, враховуючи співрозмірність заявленої суми пені до суми простроченої заборгованості та те, що позивач також зазнає значні збитки у зв`язку із несвоєчасною оплатою споживачами за отримані послуги, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення заяви відповідача про зменшення розміру пені до 1 гривні відсутні.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Заперечення відповідача не спростовують встановлених судом обставин, тому не беруться судом до уваги.

Зважаючи на наведене вище, в його сукупності та виходячи з принципів законності, розумності і справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення 206 661,03 грн пені, 104 737,39 грн трьох процентів річних та 315 257,49 грн інфляційних втрат.

При закритті провадження у справі в частині стягнення 1 177 610,94 грн основного боргу судом враховано положення ч.4 ст.231 ГПК України , згідно якої, про закриття провадження у справі суд виносить ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Зокрема судом враховано положення норм чинного законодавства якими регулюється питання повернення позивачу з Державного бюджету України сплаченого судового збору в разі закриття провадження у справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог .

За змістом пункту 5 наведеної норми, в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

У клопотанні № 210007-Сл-4226-0519 від 29.05.2019 позивач клопоче повернути суму судового збору в розмірі 128 109,17 грн, сплаченого за подання позовної заяви в частині стягнення 8 540 611,58 грн основного боргу.

З огляду на зменшення позивачем розміру позовних вимог в частині стягнення 7 363 000,64 грн основного боргу, судовий збір з якої складає 110 445,01 грн, означена сума підлягає поверненню позивачу по п. 1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Зважаючи на закриття провадження у справі в частині стягнення 1 177 610,94 грн, позивачу підлягає поверненню судовий збір пропорційно частині позовних вимог, провадження щодо стягнення яких закрито у зв`язку із відсутністю предмету спору, а саме у розмірі 17 664,16 грн.

Таким чином, загальний розмір судового збору, що підлягає поверненню з Державного бюджету України позивачу становить 128 109,17 грн.

Відповідно до ч.4 ст.127 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що витрати по оплаті судово-економічної експертизи покладено на відповідача - Дочірнє підприємство «Теплокомуенерго Маяк» Приватного акціонерного товариства «Вінницький завод Маяк». Зазначені витрати оплачені відповідачем, що підтверджується платіжним дорученням № 562 від 07.06.2018 та актом здачі-приймання висновку судового експерта № 2546/18-21, № 2989-2992/19-21.

Відповідно до ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги те, що судом закрито провадження у справі в частині основного боргу, задоволено позовні вимоги в частині стягнення пені, трьох процентів річних та втрат від інфляції, та враховуючи, що спір між сторонами виник у зв`язку з наявністю заборгованості відповідача перед позивачем, суд дійшов висновку про залишення за відповідачем витрат пов`язаних з проведенням експертизи в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України на відповідача покладаються витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 9 399,84 грн.

Керуючись статтями 2, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 191, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Теплокомуненерго Маяк" Приватного акціонерного товариства "Маяк" (вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 2-Е, м. Вінниця, 21036, ) на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» (пров. К.Широцького, 24, м. Вінниця, 21012, ) 206 661 (двісті шість тисяч шістсот шістдесят одну) грн 03 коп. пені; 104 737 (сто чотири тисячі сімсот тридцять сім) грн 39 коп. 3% річних; 315 257 (триста п`ятнадцять тисяч двісті п`ятдесят сім) грн 49 коп. інфляційних втрат та 9 399 (дев`ять тисяч триста дев`яносто дев`ять) грн 84 коп. витрат зі сплати судового збору.

Провадження у справі в частині стягнення 1 177 610,94 грн основного боргу закрити.

Повернути з Державного бюджету України Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» (пров. К.Широцького, 24, м. Вінниця, 21012, ) у відповідності з п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачений судовий збір в розмірі 128 109 (сто двадцять вісім тисяч сто дев`ять) грн 17 коп. згідно платіжного доручення №1626 від 17.01.2018.

Оригінал платіжного доручення №1626 від 17.01.2018 на суму 137 509,01 грн. знаходиться в матеріалах справи № 902/33/19.

Витрати пов`язані з проведенням судово-економічної експертизи залишити за відповідачем.

Засвідчений гербовою печаткою суду примірник рішення є підставою для повернення Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» судового збору у встановленому цим рішенням розмірі.

Примірник рішення з підписом судді та відтиском гербової печатки суду направити позивачу, копію - відповідачу рекомендованими листами з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-Західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 26 червня 2019 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. К.Широцького, 24, м. Вінниця, 21012)

3 - відповідачу (вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 2-Е, м. Вінниця, 21030)