ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" червня 2019 р. Справа № 924/336/19

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., за участю секретаря судового засідання Тлустої У.О., розглянувши у залі судового засідання № 202 справу

за позовом приватного підприємства "Експрес", м. Ізяслав Хмельницької області

до товариства з обмеженою відповідальністю "Фармгейт Україна", с. Васьківці Ізяславського району Хмельницької області

про стягнення 1998758,04 грн., з яких 1739275,27 грн. - основний борг, 215878,46 грн. - пеня, 18160,62 грн. - 3% річних, 25443,69 грн. - інфляційні втрати,

Представники сторін:

позивача: Домбровська І.О. - згідно ордера;

відповідача: Піскаревська А.В. - згідно ордера.

У судовому засіданні 25.06.2019р. відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 06.05.2019р. відкрито провадження у справі № 924/336/19 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 10.06.2019р. продовжено строк підготовчого провадження у справі № 924/336/19 на 30 днів.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 12.06.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Приватне підприємство "Експрес" звернулося з позовом до господарського суду про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Фармгейт Україна" 1739275,27 грн. основного боргу, 215878,46 грн. пені, 18160,62 грн. 3% річних, 25443,69 грн. інфляційних втрат на підставі договору про надання транспортних послуг з перевезення вантажів № 1 від 02.01.2019р. (із врахуванням заяви від 07.06.2019р. про збільшення позовних вимог).

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 02.01.2019р. між сторонами у справі укладено договір про надання транспортних послуг з перевезення вантажів, умовами якого визначено, що перевізник зобов`язується в інтересах, за дорученням і за рахунок коштів замовника надавати транспортні послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом, на території України, а замовник зобов`язується оплачувати вартість наданих та належним чином виконаних послуг у відповідності з порядком та правилами даного договору, в розмірах узгодженими сторонами. Як зазначено позивачем у позові, ним надано відповідачу транспортні послуги у період січень-лютий 2019 року на підставі усних заявок відповідача, що підтверджується відповідними актами наданих послуг. При цьому сума сплачених відповідачем коштів за транспортні послуги складає 495615,65 грн. Таким чином, заборгованість відповідача складає 1739275,27 грн.

Представником позивача надано суду відповідь на відзив від 17.05.2019р., у якій вказує, зокрема, що відповідач у відзиві не заперечує факт укладення між сторонами договору № 1 від 02.01.2019р., за умов якого замовник (відповідач) зобов`язується оплачувати вартість наданих та належним чином виконаних послуг. При цьому позивач зазначає, що специфікація № 1 від 02.01.2019р. визначає вартість послуг. Водночас, вона не є угодою щодо внесення будь-яких змін до договору, а лише є уточненням щодо послуг. Позивач наголошує, що заявки на послуги подавалися відповідачем усно, що було передбачено договором. Крім того, як вказано у відповіді на відзив, товарно-транспортні накладні разом з курячим послідом передавалися в пункті призначення уповноваженій особі для підпису керівником та в подальшому за декілька днів поверталися підписані примірники позивачу, однак примірники товарно-транспортних накладних позивача за 08-18 лютого 2019 року по отриманому курячому посліду відповідачем не повернуті. Про те, що автомобілі позивача дійсно в період з 08 по 18 лютого включно ходили маршрутом Гуменці-Васьківці-Судилків-Поле свідчать роздруківки із встановлених на автомобілі GPS моніторингу.

У поясненнях від 20.05.2019р. представник позивача додатково обґрунтовує відповідь на відзив та вказує, зокрема, що факт надання послуг за договором підтверджується підписаними відповідачем актами, товарно-транспортними накладними та здійсненням часткової оплати за послуги. При цьому взаємовідносини між позивачем та відповідачем існували тривалий час, зокрема, протягом грудня 2018 року - лютого 2019 року (вже після звільнення виконавчого директора відповідача). Звернуто увагу, що послуги, які були надані відповідачу у грудні 2018 року, що підтверджується актами наданих послуг та товарно-транспортними накладними, були отримані останнім без зауважень та оплачені згідно банківських виписок.

В поясненнях позивача на заперечення відповідача від 03.06.2019р. представником позивача відмічено, зокрема, що, зважаючи на п. 3.4. договору, сторонами погоджено саме момент виставлення рахунку, а не дату отримання відповідачем такого рахунка, як дату встановлення моменту для виконання грошового зобов`язання відповідачем. За твердженням позивача моментом виставлення рахунку є його дата. Стосовно позиції відповідача, що він не приймав послуги за актами № 17 від 14.02.2019р. та № 21 від 18.02.2019р. позивач стверджує, що, підписуючи договір та погоджуючи умови п. 3.6. договору, відповідач завідомо розумів наслідки, що настануть в разі невиконання умов даного пункту договору, а отже посилання на право відповідача щодо притримання виконання зобов`язання не є доречним та не відповідає обставинам справи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, вважає правомірними та обґрунтованими.

У наданому суду відзиві від 07.05.2019р. представник відповідача з позовними вимогами не погоджується. Свої заперечення представник відповідача обґрунтовує тим, що умовами укладеного між сторонами договору, а також вимогами чинного законодавства визначено товарно-транспортну накладну як виключну підставу перевезення вантажу і єдиний належний доказ фактичного здійснення перевезення. Крім того, зазначає, що позивачем не надано будь-яких договірних документів, зокрема, заявок, товарно-транспортних накладних, видатково-прибуткових накладних, які б належним чином підтверджували факт, обсяги, періодичність, умови та інші обставини здійснення приватним підприємством "Експрес" перевезень вантажів для товариства з обмеженою відповідальністю "Фармгейт Україна".

Представником відповідача надано суду заперечення на відповідь на відзив від 03.06.2019р., у яких зазначається, зокрема, що відповідач погоджується із обґрунтованістю вимог позивача щодо належного надання ним послуг на загальну суму 1699108,93 грн. При цьому відповідачем сплачено 495418,39 грн. Вказує, що строк виконання зобов`язання щодо сплати 665493,66 грн. не настав, а заборгованість становить 538196,88 грн. Розмір процентів, інфляційних втрат та пені становить 48865,23 грн. Водночас позиція відповідача стосовно стягнення 535781,99 грн. за актами № 17 від 14.02.2019р. на суму 309602,51 грн., № 21 від 18.02.2019р. на суму 226179,48 грн. є незмінною та вважає, що позивачем не надано доказів (заявок, товарно-транспортних документів, видатково-прибуткових документів), які давали б змогу встановити факт, обсяги, умови, періодичність та інших обставин здійснення перевезень позивачем вантажів.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримує позицію викладену у запереченнях на відповідь на відзив.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 11.04.2019р. товариство з обмеженою відповідальністю "Фармгейт Україна" зареєстровано за адресою: Хмельницька область, Ізяславський район, с. Васьківці, вул. Шевченка, 2, корпус А, ідентифікаційний код 37138877.

02.01.2019р. між приватним підприємством "Експрес" (перевізник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Фармгейт Україна" (замовник) укладено договір про надання транспортних послуг з перевезення вантажів № 1, відповідно до п. 1.1. якого за даним договором перевізник зобов`язується в інтересах, за дорученням і за рахунок коштів замовника надавати транспортні послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом, на території України, а замовник зобов`язується оплачувати вартість наданих та належним чином виконаних послуг у відповідності з порядком та правилами даного договору, в розмірах узгодженими сторонами.

Відповідно до п. 1.2. договору перевізник надає послуги з перевезення вантажів замовника на підставі усних разових заявок. Конкретні умови перевезення вантажів, оговорюються сторонами за здалегіть.

Згідно п. 1.3. договору сторони визнають юридичну силу, підписаних уповноваженими посадовими особами та завірених печатками сторін - договору та специфікацій, переданих засобами факсимільного зв`язку, або електронної пошти, до отримання оригінально оформлених документів.

Як передбачено пп.пп. 2.3.1., 2.3.5., 2.3.6. договору, замовник зобов`язується: забезпечити своєчасне й повне оформлення та передачу перевізнику транспортних документів на вантаж; після закінчення перевезення своєчасно сплачувати рахунки перевізника протягом 5 (п`яти) днів після їх одержання; підписувати акти здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) по перевезенню вантажів протягом п`яти календарних днів з моменту їх одержання від перевізника. У випадку незгоди, у цей же строк, у письмовому вигляді, направити перевізникові свої претензії по виконаних перевезеннях.

За умовами п. 3.1. договору вартість послуг по кожному перевезенню вантажів вказується у специфікаціях, які є невід`ємними частинами даного договору.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що розрахунок за перевезення вантажів проводиться замовником на підставі надання рахунку перевізника, який має бути виписаний на підставі належним чином оформлених ТТН.

Оплата за надані послуги здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів, у національній грошовій одиниці України - гривні, на розрахунковий рахунок перевізника, протягом п`яти банківських днів з моменту виставлення рахунку перевізником (п. 3.4. договору).

Відповідно до п. 3.6. договору замовник зобов`язаний розглянути акт здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) по перевезенню вантажу, підписати його і повернути перевізнику один примірник або надати вмотивовані зауваження. При відсутності письмово викладених та надісланих на поштову адресу перевізника зауважень в п`ятиденний строк з моменту отримання, акт вважається погодженим, а послуги прийнятими, відповідно до умов даного договору.

У розділі 4 договору ("Відповідальність сторін") визначено, що сторони несуть взаємну відповідальність за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за даним договором відповідно до його умов, а у випадках, не врегульованих даним договором - чинним законодавством України.

Згідно пп. 4.2.2. договору у разі несвоєчасної оплати послуг замовник сплачує на користь перевізника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

Договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2019р. (п. 8.1. договору).

Договір підписаний сторонами та скріплений їхніми печатками.

На підтвердження правовідносин між сторонами на підставі договору № 1 від 02.01.2019р. щодо надання транспортних послуг з перевезення вантажів позивачем надано копії актів наданих послуг: № 2 від 10.01.2019р. на суму 538196,88 грн., № 3 від 14.01.2019р. на суму 202014,58 грн., № 7 від 19.01.2019р. на суму 276071,27 грн., № 12 від 31.01.2019р. на суму 416941,14 грн., № 14 від 07.02.2019р. на суму 265885,06 грн., № 17 від 14.02.2019р. на суму 309602,51 грн., № 21 від 18.02.2019р. на суму 226179,48 грн.;

податкових накладних: № 2 від 10.01.2019р. на суму 538196,88 грн., № 3 від 14.01.2019р. на суму 202014,58 грн., № 7 від 19.01.2019р. на суму 276071,27 грн., № 12 від 31.01.2019р. на суму 416941,14 грн., № 2 від 07.02.2019р. на суму 265885,06 грн., № 7 від 14.02.2019р. на суму 309602,51 грн., № 8 від 18.02.2019р. на суму 226179,48 грн.;

рахунків на оплату: № 19 від 19.02.2019р. на суму 309602,51 грн., № 20 від 19.02.2019р. на суму 226179,48 грн., № 4 від 16.01.2019р. на суму 538196,88 грн., № 10 від 29.01.2019р. на суму 276071,27 грн.

Відповідно до специфікації № 1 від 02.01.2019р. до договору № 1 від 02.01.2019р. приватним підприємством "Експрес" та товариством з обмеженою відповідальністю "Фармгейт Україна" затверджено маршрут, одиницю виміру та вартість послуг, що поставляється, а саме: Гуменці - Васьківці - поле - 1,75 грн., Васьківці - Вінниця - 540,00 грн., Васьківці - Здолбунів - 170,00 грн., Васьківці - Хмільник - 280,00 грн., Васьківці - Городок - 330,00 грн.

Як вбачається з акта звірки взаєморозрахунків, станом на 13.03.2019р. заборгованість товариства з обмеженою відповідальністю "Фармгейт Україна" перед приватним підприємством "Експрес" складає 1739275,27 грн. Акт підписаний представником позивача.

Позивачем надіслано відповідачу рахунки на оплату № 19 від 19.02.2019р. на суму 309602,51 грн., № 20 від 19.02.2019р. на суму 226179,48 грн., акти наданих послуг № 17 від 14.02.2019р. на суму 309602,51 грн., № 21 від 18.02.2019р. на суму 226179,48 грн., акт звірки взаєморозрахунків за період 01.01.2019 - 22.02.2019, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 25.02.2019р. Вказані документи відповідачем отримано 01.03.2019р. про що свідчить відмітка на повідомленні.

Відповідно до товарно-транспортних накладних за період з 02.01.2019р. по 07.02.2019р. автомобільним перевізником приватним підприємством "Експрес" за замовленням товариства з обмеженою відповідальністю "Фармгейт Україна" надавалися послуги з перевезення вантажу (курячого посліду) з пункту навантаження - Хмельницька область, с. Гуменці до пункту розвантаження - Хмельницька область, Шепетівський район, с. Судилків. Вказані товарно-транспортні накладні підписані відповідальною особою вантажовідправника, вантажоодержувача - Смітс Ван Оуен Й.Д.Я.Т.

На підтвердження наданих товариству з обмеженою відповідальністю "Фармгейт Україна" послуг з перевезення курячого посліду за грудень 2018 року приватним підприємством "Експрес" надано підписані сторонами акти наданих послуг: № 349 від 26.12.2018р. на суму 288116,40 грн., № 308 від 18.12.2018р. на суму 238129,21 грн., № 340 від 13.12.2018р. на суму 204977,26 грн., № 356 від 31.12.2018р. на суму 252289,75 грн.; товарно-транспортні накладні за період з 01.12.2018р. по 31.12.2018р.

Згідно банківської виписки з рахунку (період 01.12.2018р. - 31.01.2019р.) товариством з обмеженою відповідальністю "Фармгейт Україна" проведені оплати за транспортні послуги: 03.01.2019р. в сумі 204977,26 грн. та 238129,21 грн., 23.01.2019р. в сумі 252289,75 грн., та 288116,40 грн.

Як вбачається із видаткових накладних за період з 08.02.2019р. по 18.02.2019р., постачальником (ПАТ "Агрохолдинг Авангард") поставлявся ТОВ "Фармгейт Україна" (покупець) курячий послід в місце відвантаження склад курячого посліду Авіс ПФ.

Відповідно до адвокатського запиту від 11.05.2019р. № 12 представник позивача звернувся до філії "Птахофабрика "Авіс" ПАТ "Агрохолдинг Авангард" з проханням надати копії видаткових накладних стосовно покупця, товариства з обмеженою відповідальністю "Фармгейт Україна", щодо поставки курячого посліду за період з 08.02.2019р. по 18.02.2019р.

На підтвердження своїх доводів представником позивача надано суду роздруківки, встановлених на авто, GPS моніторингу за період з 08.02.2019р. по 18.02.2019р. по здійсненому маршруту Гуменці-Васьківці-Сулилків-поле.

Приватне підприємство "Експрес" зверталося до генерального директора ТОВ "Фармгейт Україна" із претензією № 11 від 14.03.2019р. на суму заборгованості 1740917,82 грн. за транспортні послуги у період січень-лютий 2019 року по актах надання послуг від: 10.01.2019р., 19.01.2019р., 31.01.2019р., 07.02.2019р., 14.02.2019р., 18.02.2019р. Факт надіслання претензії підтверджується описом вкладення у цінне відправлення від 15.03.2019р., фіскальним чеком від 15.03.2019р. Вказану претензію ТОВ "Фармгейт Україна" отримало 18.03.2019р. про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

У заяві свідка ОСОБА_2 (бухгалтер приватного підприємства "Експрес") повідомлено, зокрема, що сторони у справі № 924/336/19 до лютого місяця 2019 року здійснювали обмін документами нарочно через бухгалтерію, однак з невідомих причин ТОВ "Фармгейт Україна" не повернуло отримані акти № 17 від 14.02.2019р. та № 21 від 18.02.2019р. та не повернуло товарно-транспортні накладні щодо отримання курячого посліду за допомогою транспортних послуг, що наданні приватним підприємством "Експрес" за період від 08.02.2019р. по 18.02.2019р. включно за підписом директора.

У заявах свідків, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (водії приватного підприємства "Експрес"), останніми повідомлено, зокрема, що за усними повідомленнями директора товариство з обмеженою відповідальністю "Фармгейт Україна" робило заявку для приватного підприємства "Експрес" для перевезення курячого посліду по маршруту Гуменці - Судилків - поле. Напередодні відправлення по маршруту у бухгалтерії водії отримували подорожні листи та відправлялися у пункт завантаження - с. Гуменці. В пункті завантаження автомобіль завантажувався та видавалася видаткова накладна із зазначенням автомобіля, його державного номерного знаку, прізвище та ініціали водія. В подальшому, вантаж прямував на територію товариства з обмеженою відповідальністю "Фармгейт Україна" для контрольного зважування курячого посліду, де водії підписували товарно-транспортну накладну із відомостями про вантаж, його кількість та інше, однак примірник для приватного підприємства "Експрес" повертався пізніше після підписання його директором товариства з обмеженою відповідальністю "Фармгейт Україна", оскільки право підпису такого роду документів є тільки у директора та про передачу товарно-транспортних накладних було обумовлено із керівництвом приватного підприємства "Експрес" та бухгалтерією товариства з обмеженою відповідальністю "Фармгейт Україна". Як повідомлено у заяві свідка водієм ОСОБА_3 , ним у лютому 2019 року здійснювалося перевезення курячого посліду, а саме: 10.02.2019р., 12.02.2019р., 13.02.2019р., 15.02.2019р. - 18.02.2019р. Курячий послід у ці дні був завантажений на вагах товариства з обмеженою відповідальністю "Фармгейт Україна" та вивантажений на полях останнього.

У листі від 03.06.2019р. директором приватного підприємства "Експрес" повідомлено суд, що від виконавчого директора Стасюк Н.М. надійшли усні заявки згідно договору про надання транспортних послуг з перевезення вантажів від 02.01.2019р. для надання транспортних послуг з перевезення, що надавалися у період січень 2019 року - 18.02.2019 року.

На підтвердження своїх доводів щодо надання послуг з перевезення вантажів приватним підприємством "Експрес" у лютому 2019 року за маршрутами Ізяслав - Гуменці - Судилків - база позивачем надано подорожні листи вантажного автомобіля: за 01.02.2019р. (водій ОСОБА_6 ), за 02.02.2019р. (водій ОСОБА_7 ), за 01.02.2019р. (водій ОСОБА_8 ), за 17.02.2019р. (водій ОСОБА_8 ), за 16-22.02.2019р. (водій ОСОБА_3 ), за 13.02.2019р. (водій ОСОБА_7 ), за 01-15.02.2019р. (водій ОСОБА_3 ).

Згідно вимоги № 19 від 04.06.2019р. директор приватного підприємства "Експрес" звертався до генерального директора товариства з обмеженою відповідальністю "Фармгейт Україна", у якій вимагав повернути підписані з боку товариства з обмеженою відповідальністю "Фармгейт Україна" товарно-транспортні накладні від: 08.02.2019р. - 18.02.2019р. щодо перевезення курячого посліду.

Таким чином, оскільки відповідачем не виконано свої зобов`язання щодо повної оплати по перевезенню вантажу на підставі договору № 1 від 02.01.2019р., позивач звернувся з даним позовом до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивач зазначає про наявність заборгованості відповідача згідно договору про надання транспортних послуг з перевезення вантажів № 1 від 02.01.2019р., відповідно до п. 1.1. якого за даним договором перевізник зобов`язується в інтересах, за дорученням і за рахунок коштів замовника надавати транспортні послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом, на території України, а замовник зобов`язується оплачувати вартість наданих та належним чином виконаних послуг у відповідності з порядком та правилами даного договору, в розмірах узгодженими сторонами.

У ст. 901 ЦК України зазначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються ЦК України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та актами, що видаються відповідно до них (ч. 2 ст. 908 ЦК України).

Згідно з вимогами ст. 908 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Відповідно до ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі.

Укладання договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами відповідних перевезень.

Частиною 1 ст. 50 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо). Істотними умовами договору перевезення вантажу автомобільним транспортом є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.

Договір про перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання (п. 1 Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 р.).

За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу (ч. 1 ст. 929 ЦК України).

Згідно зі ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до актів надання послуг за договором № 1 від 02.01.2019р., які містять підписи представників сторін, що скріплені відтисками печаток сторін, позивач надав, а відповідач прийняв автопослуги з перевезення вантажу згідно актів: № 2 від 10.01.2019р. на суму 538196,88 грн., № 3 від 14.01.2019р. на суму 202014,58 грн., № 7 від 19.01.2019р. на суму 276071,27 грн., № 12 від 31.01.2019р. на суму 416941,14 грн., № 14 від 07.02.2019р. на суму 265885,06 грн.

Крім того, позивачем надіслано відповідачу акти наданих послуг № 17 від 14.02.2019р. на суму 309602,51 грн., № 21 від 18.02.2019р. на суму 226179,48 грн., що не підписані відповідачем, разом із рахунками на оплату № 19 від 19.02.2019р. на суму 309602,51 грн., № 20 від 19.02.2019р. на суму 226179,48 грн., що підтверджується описом вкладення у цінний лист та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 25.02.2019р. Вказані акти та рахунки відповідачем отримано 01.03.2019р. про що свідчить відмітка на повідомленні.

При цьому сторонами у п. 3.6. договору № 1 від 02.01.2019р. погоджено, що замовник зобов`язаний розглянути акт здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) по перевезенню вантажу, підписати його і повернути перевізнику один примірник або надати вмотивовані зауваження. При відсутності письмово викладених та надісланих на поштову адресу перевізника зауважень в п`ятиденний строк з моменту отримання, акт вважається погодженим, а послуги прийнятими, відповідно до умов даного договору.

Таким чином, за відсутності зауважень зі сторони відповідача по перевезенню вантажу акти наданих послуг № 17 від 14.02.2019р. на суму 309602,51 грн., № 21 від 18.02.2019р. на суму 226179,48 грн. вважаються погодженими, а послуги прийнятими. Всього позивачем виконано роботи (надані послуги) по перевезенню вантажу на суму 2234890,92 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Фармгейт Україна" частково здійснено оплату за надані послуги з перевезення вантажу в загальній сумі 495418,39 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи банківськими виписками за період з 01.01.2019р. по 28.02.2019р. та від 08.05.2019р., а саме: 23.01.2019р. - 17332,54 грн. (оплата транспортних послуг від 16.01.2019р.), 23.01.2019р. - 202014,58 грн. (оплата транспортних послуг від 16.01.2019р.), 12.02.2019р. - 100000,00 грн. (оплата транспортних послуг від 16.01.2019р.), 15.02.2019р. - 76071,27 грн. (оплата транспортних послуг від 29.01.2019р.), 21.02.2019р. - 100000,00 грн. (оплата транспортних послуг від 29.01.2019р.); платіжними дорученнями.

Отже, різниця між загальною вартістю наданих послух та частково проведеними оплатами складає 1739472,53 грн. (2234890,92 грн. - 495418,39 грн.).

Судом відмічається, що позивачем у акті звірки взаєморозрахунків станом на 13.03.2019р. відображено часткову проплату відповідачем 197,26 грн. від 23.01.2019р., однак доказів даної оплати сторонами до матеріалів справи не додано.

Із зазначеного, при перевірці розрахунку основного боргу судом встановлено, що вказана сума є меншою за визначену судом, а відтак, враховуючи, що визначення розміру позовних вимог є правом саме позивача та те, що суд позбавлений права виходити за межі заявлених позовних вимог, суд визначає розмір основного боргу в сумі 1739275,27 грн.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Як встановлено судом, матеріали справи не містять та учасниками судового розгляду не надано доказів сплати товариством з обмеженою відповідальністю "Фармгейт Україна" за договором № 1 від 02.01.2019р. 1739275,27 грн. заборгованості в погоджені сторонами у договорі строки, тому суд приходить до висновку, що вимога про стягнення основного боргу підлягає задоволенню.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача 215878,46 грн. пені, 18160,62 грн. 3% річних, 25443,69 грн. інфляційних втрат за період з 15.01.2019р. по 07.06.2019р. (із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

За положеннями ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України

У відповідності до приписів ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з п.п. 1, 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Сторони у пп. 4.2.2. договору визначили, що у разі несвоєчасної оплати послуг замовник сплачує на користь перевізника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

Суд, здійснивши перерахунок пені у системі „Законодавство", вважає правомірною до стягнення суму пені у розмірі 182766,36 грн. (по акту № 2 від 10.01.2019р. на суму боргу 538196,88 грн. з 16.01.2019р. (5 днів з моменту одержання) по 22.01.2019р. = 3715,77 грн., на суму боргу 318849,76 грн. (проплати були здійснені 23.01.2019р. в сумі 17332,54 грн. та 202014,58 грн.) з 23.01.2019 по 11.02.2019р. = 6289,64 грн., на суму боргу 218849,76 грн. (проплата була здійснена 12.02.2019р. в сумі 100000,00 грн.) з 12.02.2019р. по 07.06.2019р. = 25038,81 грн.; по акту № 3 від 14.01.2019р. на суму боргу 202014,58 грн. з 20.01.2019р. по 23.01.2019р. = 796,99 грн.; по акту № 7 від 19.01.2019р. на суму 276071,27 грн. з 25.01.2019р. по 14.02.2019р. = 5718,08 грн., на суму боргу 200000,00 грн. (проплата 15.02.2019р. в розмірі 76071,27 грн.) з 15.02.2019р. по 20.02.2019р. = 1183,56 грн., на суму боргу 100000,00 грн. з 21.02.2019р. по 07.06.2019р. (проплата 21.02.2019р. в сумі 100000,00 грн.) = 10553,42 грн.; по акту № 12 від 31.01.2019р. на суму 416941,14 грн. з 06.02.2019р. по 07.06.2019р. = 50170,01 грн.; по акту № 14 від 07.02.2019р. на суму 265885,06 грн. з 13.02.2019р. по 07.06.2019р. = 30157,92 грн.; по акту № 17 від 14.02.2019р. на суму 309602,51 грн. з 07.03.2019р. по 07.06.2019р. = 28398,61 грн.; по акту № 21 від 18.02.2019р. на суму 226179,48 грн. з 07.03.2019р. по 07.06.2019р. = 20746,55 грн.). У задоволенні 33109,10 грн. пені суд відмовляє з підстав необґрунтованості.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997р. № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції необхідно брати до уваги, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно необхідно рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня (лист Верховного Суду України №62-97р від 03.04.97 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ").

Судом здійснено перерахунок 3% річних у системі „Законодавство" (перерахунок 3% річних проведено аналогічно сумам та періодам, що й пеня), відповідно до якого вважає правомірними до стягнення 15230,79 грн. У задоволенні 2929,83 грн. 3% річних суд відмовляє з підстав необґрунтованості.

Водночас, за розрахунком суду у системі „Законодавство" інфляційних втрат правомірною до стягнення буде сума у розмірі 19381,20 грн. (по акту № 2 від 10.01.2019р. на суму боргу 318849,76 грн. за лютий 2019 року інфляційні втрати становлять 1594,25 грн., на суму боргу 218849,76 грн. за період лютий 2019р. - березень 2019р. = 1094,25 грн.; по акту № 7 від 19.01.2019р. на суму 276071,27 грн. за період лютий 2019р. = 1380,36 грн., на суму боргу 100000,00 грн. за період березень 2019р. = 900,00 грн.; по акту № 12 від 31.01.2019р. на суму 416941,14 грн. за період лютий 2019р. - березень 2019р. = 5855,94 грн.; по акту № 14 від 07.02.2019р. на суму 265885,06 грн. за період лютий 2019р. - березень 2019р. = 3734,36 грн.; по акту № 17 від 14.02.2019р. на суму 309602,51 грн. за березень 2019 року = 2786,42 грн.; по акту № 21 від 18.02.2019р. на суму 226179,48 грн. за березень 2019 року = 2035,62 грн.). У задоволенні 6062,49 грн. інфляційних втрат суд відмовляє з підстав необґрунтованості.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача 1739275,27 грн. основної заборгованості, 182769,36 грн. пені, 15230,79 грн. 3% річних, 19381,20 грн. інфляційних втрат. У задоволенні 33109,10 пені, 2929,83 грн. 3% річних, 6062,49 грн. інфляційних втрат суд відмовляє.

Доводи відповідача стосовно того, що товарно-транспортна накладна є єдиним, належним доказом фактичного здійснення перевезення та відсутності будь-яких договірних документів, суд оцінює критично та не бере до уваги з огляду на наступне.

Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (стаття 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Відповідно до частини 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно пункту 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

При цьому, слід зазначити, що вимоги Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" щодо правильності оформлення первинних документів, передбачають наявність в документах такого реквізиту, як "інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції" лише альтернативно такому обов`язковому реквізиту, як особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 19.04.2016р. у справі № 21-4985а15.

Отже, акти надання послуг є належними документами, що підтверджує оформлення договірних відносин між сторонами, містить відомості про господарську операцію.

Судом звертається увага на те, що акти надання послуг містять такі обов`язкові реквізити як дату її складання; назву підприємства, від імені якого складено документ і якому здійснюється поставка за цією накладною; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; особистий підпис уповноважених осіб сторін (підписи яких були засвідчені відтиском печатки).

Відтиски печаток відповідача на актах наданих послуг (які визнаються останнім) є свідченням участі товариства з обмеженою відповідальністю "Фармгейт Україна", як юридичної особи, у здійсненні господарської операції за вказаними актами. Аналогічну правову оцінку надано Верховним Судом у постанові від 20.12.2018р. по справі № 910/19702/17.

Окрім того, відповідачем не доведено за допомогою належних та допустимих доказів протиправність використання його печатки чи доказів її втрати, так само як і не надано доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, тому суд вважає не спростованим відповідачем факт надання послуг з перевезення вантажів на суму 1739275,27 грн.

Також судом враховуються надані позивачем товарно-транспортні накладні за період з 02.01.2019р. по 07.02.2019р. щодо надання автомобільним перевізником приватним підприємством "Експрес" за замовленням товариства з обмеженою відповідальністю "Фармгейт Україна" послуг з перевезення вантажу, що підписані відповідальною особою вантажовідправника, вантажоодержувача - Смітс Ван Оуен Й.Д.Я.Т.

Доводи відповідача стосовно відсутності підписаних заявок спростовується наявними в матеріалах справи специфікацією, актами наданих послуг та товарно-транспортними накладними, згідно яких представник відповідача за власним підписом підтвердив маршрут, одиницю виміру, вартість послуг, найменування робіт (послуг), кількість та ціну таких послуг. Крім того, судом береться до уваги специфікація № 1 до договору № 1 від 02.01.2019р., яка підписана сторонами, оскільки п. 1.3 договору від 02.01.2019р. сторони погодили, що сторони визнають юридичну силу, підписаних уповноваженими посадовими особами та завірених печатками сторін - договору та специфікацій, переданих засобами факсимільного зв`язку, або електронної пошти, до отримання оригінально оформлених документів.

Суд не погоджується із твердженнями відповідача, викладеними у запереченнях від 03.06.2019р. щодо ненастання перебігу строку виконання зобов`язання в сумі 665493,66 грн., зважаючи, що відповідачем підписано акти наданих послуг від 10.01.2019р., від 14.01.2019р., від 19.01.2019р., від 31.01.2019р., від 07.02.2019р. на виконання умов договору від 02.01.2019р., що свідчить про погодження відповідачем наданих позивачем транспортних послуг. При цьому, порядок розрахунків сторонам врегульовано у розділі 3 договору, а також у пп.пп. 2.3.5, 2.3.6. договору. Водночас, рахунки від 19.02.2019р. отримані відповідачем 01.03.2019р. (згідно відмітки поштового відправлення), а тому згідно п. 3.6. договору термін виконання зобов`язання щодо оплати наданих послуг по перевезенню вантажу настав в п`ятиденний строк з моменту отримання, тобто 07.03.2019р.

Таким чином, позивач набув права вимоги до відповідача за договором № 1 від 02.01.2019р. про надання транспортних послуг з перевезення вантажів, оскільки надав належні, допустимі та достатні докази наданих послуг на суму 1739275,27 грн., натомість відповідачем не доведено факту оплати наданих позивачем послуг на зазначену суму.

З огляду на викладене, суд керуючись ч. 4 ст. 191 ГПК України, приймає часткове визнання позову відповідачем, викладене останнім у запереченні на відповідь на відзив від 03.06.2019р., а саме в сумі 585062,11 грн., в т.ч. 538196,88 грн. основного боргу, 2609,56 грн. - 3% річних, 129410,94 грн. інфляційних втрат, 31314,73 грн. пені.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Стаття 130 ГПК України передбачає, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення викладені в ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Матеріалами справи стверджується, що відповідачем визнано позов у запереченні на відповідь на відзив від 03.06.2019р. в частині позовних вимог в сумі 585062,11 грн., в т.ч. 538196,88 грн. основного боргу, 2609,56 грн. - 3% річних, 129410,94 грн. інфляційних втрат, 31314,73 грн. пені, що є підставою, в силу вимог ч. 1 ст. 130 ГПК України та Закону України „Про судовий збір", для повернення позивачу 50% судового збору з Державного бюджету України пропорційно розміру визнаних позовних вимог.

Таким чином, 50 % судового збору в частині розміру визнаних позовних вимог (585062,11 грн.) в сумі 4387,96 грн. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету на підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України. А залишок судового збору у сумі в частині визнаних позовних вимог у розмірі 4387,96 грн. покладається на відповідача. Решта суми судового збору в частині задоволених позовних, що не визнаються відповідачем, покладається на останнього, а саме в сумі 20573,93 грн. Отже, загальна сума судового збору, яка покладається на відповідача, становить 24961,89 грн. (20573,93 грн. + 4387,96 грн.).

Окрім того, враховуючи, що позивачем при поданні заяви про збільшення позовних вимог від 07.06.2019р. недоплачено судовий збір у розмірі 37,55 грн. (позивачем помилково розраховано судовий збір із суми 1995758,04 грн., а не з вірної суми - 1998758,04 грн.), то вказана сума судового збору підлягає стягненню із приватного підприємства "Експрес" в дохід Державного бюджету.

Стосовно витрат на послуги адвоката в розмірі 99994 грн., судом враховується, що відповідно до ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04, п. 269).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №910/8443/17, від 11.05.2018 р. та практиці Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015р., п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009р., п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006р., п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р.

Судом враховується, що в підтвердження адвокатських послуг позивачем до закінчення судових дебатів не подано жодних доказів, зокрема не подано угоди про надання адвокатських послуг, актів виконаних робіт (наданих послуг) виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, тощо, як і не подано доказів понесення (в т.ч. в майбутньому) даних витрат самим позивачем.

Отже, витрати на послуги адвоката в розмірі 99994 грн., не є обґрунтованими, а тому не підлягають стягненню з відповідача.

З приводу усної вимоги позивача відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України при прийнятті рішення зазначити в рішенні суду про нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України судом враховується таке.

Згідно з ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Суд звертає увагу на те, що застосування вищезазначених положень є правом суду та на те, що на час ухвалення рішення у цій справі відсутні приписи законодавства України, які регулюють нарахування відсотків або пені та з урахуванням яких суд міг би визначити відповідні нарахування для подальшого застосування органом, що здійснюватиме примусове виконання рішення. З огляду на те, що суд не наділений повноваженнями самостійно встановлювати порядок нарахування відсотків або пені, а може застосувати лише передбачені законодавством приписи, застосування положень ч. 10 ст. 238 ГПК України щодо позовних вимог у цій справі не є обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов приватного підприємства "Експрес", м. Ізяслав Хмельницької області до товариства з обмеженою відповідальністю "Фармгейт Україна", с. Васьківці Ізяславського району Хмельницької області про стягнення 1998758,04 грн., з яких 1739275,27 грн. - основний борг, 215878,46 грн. - пеня, 18160,62 грн. - 3% річних, 25443,69 грн. - інфляційні втрати задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Фармгейт Україна" (Хмельницька область, Ізяславський район, с. Васьківці, вул. Шевченка, 2, корпус А, ідентифікаційний код 37138877) на користь приватного підприємства "Експрес" (Хмельницька область, м. Ізяслав, вул. Онищука, 59 А, ідентифікаційний код 31672,27 грн. (один мільйон сімсот тридцять дев`ять тисяч двісті сімдесят п`ять гривень 27 коп.) основної заборгованості, 182769,39 (сто вісімдесят дві тисячі сімсот шістдесят дев`ять гривень 39 коп.) пені, 15230,79 грн. (п`ятнадцять тисяч двісті тридцять гривень 79 коп.) 3% річних, 19381,20 грн. (дев`ятнадцять тисяч триста вісімдесят одну гривню 20 коп.) інфляційних втрат, 24961,89 грн. (двадцять чотири тисячі дев`ятсот шістдесят одна гривня 89 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

В задоволенні 33109,10 пені, 2929,83 грн. 3% річних, 6062,49 грн. інфляційних втрат відмовити.

Стягнути з приватного підприємства "Експрес" (Хмельницька область, м. Ізяслав, вул. Онищука, 59 А, ідентифікаційний код 31672673) в доход державного бюджету України (отримувач коштів: УК у м.Хмельниц./м.Хмельниц./22030101; код отримувача: 38045529; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача: 899998; рахунок отримувача: 3006; Код класифікації доходів бюджету: 22030101) 37,55 грн. (тридцять сім гривень 55 коп.) судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.06.2019р.

Суддя С.В. Заверуха

Віддрук. 4 прим. :

1 - до справи;

2, 3 - позивачу (30300, Хмельницька обл., м. Ізяслав, вул. Онищука, 59 А ; 03039, м. Київ , вул . Голосіївська, 13А, кв . 508);

4 - відповідачу (30313, Хмельницька обл., Ізяславський р-н, с. Васьківці, вул. Шевченка, 2, корпус А).

Всім рекомендованим з повідомленням.