ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2019 року м.Дніпро Справа № 904/307/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),

судді: Чередко А.Є., Парусніков Ю.Б.

Розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2019, повне рішення складено 21.03.2019, суддя Ліпинський О.В., у справі №904/307/19

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "КОЛОС", смт. Слобожанське, Дніпропетровська область

про стягнення неустойки, інфляційних втрат та 3% річних за неналежне виконання грошового зобов`язання в розмір 60 421 грн. 43 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2019 у справі позов задоволено частково. Стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "КОЛОС" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 12 792 грн. 69 коп. пені, 6 943 грн. 68 коп. три проценти річних, 27 892 грн. 38 коп. інфляційних втрат, 1 921 грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

В решті позову відмовлено.

Розстрочено виконання рішення суду строком на 6 (шість) місяців, із щомісячною сплатою по 8 258,30 грн., починаючи з дати набрання рішенням законної сили.

Не погодившись з рішенням господарського суду, ПАТ "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду в частині зменшення пені та прийняти рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, відшкодувати за рахунок Відповідача понесені Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» судові витрати.

Скаржник не погоджується з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у цій справі в частині зменшення пені і вважає, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального, ст.ст.218, 219, 233 ГК України, ст.551 ЦК України та процесуального - ч.2 ст.11, ч.1, 2 ст.236 Господарського процесуального кодексу України.

За твердженням скаржника, судом, всупереч приписам ст.233 ГК України, не було враховано особливості майнового стану Позивача, ступінь виконання та період прострочення.

Так, відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан за кінець 2016 року дебіторська заборгованість (а основним видом діяльності підприємства є продаж газу) становить 49 209 млн. грн. (у порівнянні з 2015 роком збільшилась на 16 001 млн. грн.), розмір довгострокових позик складає 23 100 млн. грн., короткострокових позик - 47 744 млн. грн.

Наведені дані свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності Позивача, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювального сезону 2017/2018 років.

Скаржником зауважено, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на Позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на своєчасність надання газу для інших споживачів природного газу.

Скаржник вважає, що доводи Відповідача не мають ознак обставин непереборної сили, матеріали справи не містять доказів вжиття всіх належних заходів для недопущення правопорушення, відсутні також і будь-які докази неправомірних дій з боку Позивача. А відтак, відсутні підстави як для звільнення від відповідальності, так і для зменшення відповідальності шляхом зменшення пені.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.09.2016 року між Позивачем (Постачальником) та Відповідачем (Споживачем) укладено договір купівлі-продажу природного газу №4688/1617-ТЕ-4.

Згідно п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити Споживачу у 2016-2017 роках природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2 Договору).

Згідно п. 2.1. Постачальник передає Споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) газ обсягом до 131,0 тис.куб.м.

Відповідно до п. 2.2. Договору обсяги природного газу, які планується поставити згідно з цим договором, повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у п. 1.2. цього договору.

Плановий обсяг за цим договором протягом місяця поставки може змінюватися за домовленістю сторін (п. 2.3. Договору).

Згідно п. 3.2. Договору Споживач подає постачальнику до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання природного газу, належним чином оформлену заявку на плановані обсяги використання природного газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. У разі неподання або несвоєчасного подання заявки споживачем постачальник може користуватися планованими обсягами, зазначеними у пункті 2.1 цього договору, на відповідний місяць.

Обсяги постачання підтверджуються постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць постачання (розрахунковий період) в установленому законодавством порядку.

Постачальник протягом трьох днів з моменту підтвердження оператором газотранспортної системи номінації повідомляє споживачу про розмір поданої номінації шляхом надсилання відповідного повідомлення на електронну адресу, зазначену споживачем у розділі 13 цього договору.

Приймання-передача природного газу протягом місяця здійснюється рівномірно з

припустимим відхиленням добових обсягів від середньодобового не більш як на ± 5 (п`ять) відсотків (п. 3.3. Договору).

Кількість природного газу, яка передається споживачу, визнається за показниками комерційних вузлів обліку природного газу Споживача відповідно до вимог установлених

Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494 та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493. (п. 4.1. Договору).

Згідно п. 4.2. Договору вимоги до складових частин комерційного вузла обліку природного газу, правил експлуатації приладів обліку, порядку вимірювання обсягів та визначення якості природного газу визначаються Правилами обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженими наказом Мінпаливенерго від 27.12.2005 № 618.

Відповідно до п. 5.1. Договору регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 р. № 758.

Згідно пункту 5.2. Договору ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором становить 4 942,00 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5 930,40 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять грн. 40 коп.).

Реалізація природного газу споживачеві за ціною, визначеною в пункті 5.2 цього

договору, здійснюється за умови:

- наявності відповідної ліцензії на виробництво теплової енергії (у випадках, передбачених законодавством);

- виконання споживачем, на якого станом на 30 вересня 2015 р., поширювалася дія статті 19 Закону України "Про теплопостачання", обов`язку щодо відкриття рахунка із спеціальним режимом використання (п. 5.3. Договору).

Відповідно до п. 5.4. Договору загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Згідно п. 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100- відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Позивач на виконання умов договору в період із грудня 2016 року по лютий 2017 року поставив Відповідачу природний газ на загальну суму 382 835 грн. 63 коп., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, які підписані сторонами без будь-яких зауважень (а.с.27-29).

У зв`язку з порушення відповідачем умов п. 6.1 договору щодо строків оплати за поставлений природний газ, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "КОЛОС" суми грошових коштів у розмірі 60 421,43 грн., з яких 25 585,37 грн. пені, 6 943, 68 грн. три проценти річних, 27 892, 38 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Так, матеріалами справи підтверджується неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо здійснення своєчасної оплати за поставлений природний газ за період грудня 2016 року по лютий 2017 року за договором № 4688/1617-ТЕ-4 від 28.09.2016 року.

Крім того, вказані обставини також визнані відповідачем (згідно відзиву на позовну заяву).

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних за весь час прострочення платежу, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У розумінні ч.1 ст.230 Господарського кодексу пеня є одним з видів неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право позивача на стягнення пені передбачено п. 8.2 Договору, відповідно до якого, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розрахунок розміру пені, відсотків річних та інфляційних втрат здійснено позивачем за вказаний вище період, не порушує норми законодавства, виконано вірно та підлягає задоволенню судом.

Проте, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій на 90 % та розстрочення сплати штрафних санкцій на 12 місяців (а.с.49,50, 61,62).

Клопотання обґрунтовано тим, що Відповідач не є організацією, створеною з метою отримання прибутку. Джерелом надходження коштів до Відповідача, є платежі мешканців будинку за надані їм послуги з опалення квартир. Відповідачем надана довідка ОСББ Колос, з якої вбачається, що станом на 31 березня 2017 року (дата закінчення дії договору в частині поставки природного газу), заборгованість мешканців об`єднання за послуги за опалення квартир становила 230 тис. грн. Крім того, для здійснення розрахунків з Позивачем за поставлений природний газ, об`єднання використовувало навіть кошти, які надходили від мешканців за послуги по утриманню будинків та прибудинкових територій, про що свідчить кредиторська заборгованість об`єднання перед організаціями, що надають послуги по обслуговуванню ліфтів та вивозу сміття.

Крім того, відповідачем зауважено, що на момент звернення ПАТ "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" до суду з даним позовом, відповідач повністю розрахувався за поставлений газ за період з грудня 2016 року по лютий 2017 року.

До вказаного клопотання відповідачем додано довідку про майновий стан об`єднання на 31.03.17р. (а.с.51), 01.02.2019 (а.с.64).

Позивачем заперечено проти клопотання відповідача про зменшення розміру пені у відповіді на відзив. Так, НАК Нафтогаз України забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом, тобто є об`єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави. Відсутність можливості вчасно розрахуватись за природний газ, а як наслідок відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї України. Крім того, у 2014 року через окупацію Автономної Республіки Крим, НАК «Нафтогаз України» зазнала знецінення інвестицій у ПАТ „Чорноморнафтогаз та у частки підприємств, що знаходяться у Криму, у сумі 899 806 тис. грн. та знецінення запасів природного газу, розташованого у підземних сховищах на території Криму у сумі 1 903 484 тис. грн.

Крім того, позивачем зазначено, що через несанкціонований відбір природного газу на території проведення антитерористичної операції, визначених Законом України „Про тимчасові заходи на період проведення АТО № 1669 від 02 вересня 2014 року, Позивач зазнав збитків у розмірі 1 431 624 тис. грн.

На думку позивача, зменшення судом розміру неустойки спричинить Позивачу збитки та дозволить Відповідачу і у подальшому безкарно порушувати договірні умови.

Колегія суддів з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів вважає за необхідне зазначити наступне.

В силу приписів ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Пунктом 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Враховуючи, що нормами чинного законодавства, передбачено право суду на зменшення саме неустойки, тобто пені та/або штрафу, клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій підлягає розгляду відносно зменшення розміру саме пені.

Дослідивши надані відповідачем документи та доводи клопотання про зменшення розміру пені, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком місцевого господарського суду з огляду на приписи зазначених норм матеріального права, враховуючи виконання відповідачем свого зобов`язання (повна фактична оплата поставленого природного газу за період з грудня 2016 року по лютий 2017 року), а також те, що Відповідач є неприбутковою організацією, і причиною прострочення виконання зобов`язання є несвоєчасна сплата мешканцями будинку за надані їм послуги з опалення, тобто в допущенні прострочення відсутня безпосередня вина відповідача, тому наявна можливість часткового задоволення клопотання відповідача та зменшити суму заявленої до стягнення пені на 50 % до 12 792 грн. 69 коп.

Необхідно також враховувати, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

За таких обставин місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для зменшення розміру заявленої до стягнення пені.

Вказані доводи апелянтом під час розгляду справи не спростовані.

Крім того, враховуючи наведені вище обставини, зокрема, ступень вини Відповідача у виникненні спору, віднесення його до неприбуткових організацій, відсутність в останнього достатніх коштів для одночасного виконання рішення суду, а також, відсутність у нього інших джерел фінансування, крім надходження коштів від мешканців будинку, місцевим судом надано розстрочку виконання судового рішення строком на 6 (шість) місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на те, що в апеляційній скарзі апелянтом не порушується питання перегляду рішення суду в частині розстрочки виконання судового рішення, апеляційним судом не надається оцінка правомірності застосування судом положень ст. 331 ГПК України.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні повно встановлені фактичні обставини справи, яким надана вірна оцінка у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального законодавства, тому місцевий господарський суд дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову в сумі 47 628,75 грн., з яких: 12 792,69 грн. пеня, 6 943, 68 грн. три проценти річних, 27 892,38 грн. інфляційні втрати.

Відтак, підстав для скасування або зміни цього рішення, передбачених ст.277 Господарського процесуального кодексу України, немає. Доводи апелянта не спростовують правомірних висновків місцевого господарського суду, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за перегляд справи в апеляційній інстанції покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2019 у справі №904/307/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Повний текст постанови складений 24.06.2019р.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя А.Є. Чередко