ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

24.06.2019м. ДніпроСправа № 904/1907/15

Розглянувши заяву ліквідатора Суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця Стасика Олександра Васильовича Юдицького О.В. № 02-01/10335/904-1907 від 28.12.2015р. про визнання недійсним договору про поділ майна подружжя від 05.12.2014р.

у справі

за заявою Суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця Стасика Олександра Васильовича, м. Дніпро

до боржника Суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця Стасика Олександра Васильовича, АДРЕСА_1

про визнання банкрутом

Суддя Камша Н.М.

при секретарі судового засідання Прокопенко А.В.

Представники сторін:

від кредитора: Дрозд В.Р. - представник Стасика В.В.

від боржника: Юдицький О.В. - ліквідатор

від боржника: Стасик О.В.

за участю: Смолов К.В. - представник Стасика О.В.

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2015р. за заявою боржника визнано банкрутом Суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця Стасика Олександра Васильовича, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Величка В.Ю.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.07.2015р. постанову господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2015р. у даній справі в частині призначення ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Величка В.Ю. - скасовано, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Юдицького О.В.

05.01.2016р. до господарського суду Дніпропетровської області від ліквідатора надійшла заява № 02-01/10335/904-1907 від 28.12.2015р. про визнання недійсним договору про поділ майна подружжя від 05.12.2014р. з додатками (а.с. 94-115, т. 3), в якій ліквідатор просить суд:

- визнати недійсним договір про поділ майна подружжя, серія та номер 3144, виданий 05.12.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Володимирівною щодо 233/1000 частки об`єкту нерухомого майна - нежитлової будівлі, літ. Е-3 загальною площею 414,7 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати Стасик Марину ОСОБА_4 повернути в ліквідаційну масу банкрута майно, яке вона отримала від Стасика ОСОБА_5 , а у разі можливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент здійснення правочину або вчинення майнової дії.

Вищезазначену заяву ліквідатор обгрунтував наступним.

При виконанні повноважень ліквідатора банкрута, ліквідатору стало відомо, що 05.12.14р. на підставі договору про поділ майна подружжя (№3144 від 05.12.2014р.) приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М. за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на 233/1000 частки об`єкту нерухомого майна - нежитлової будівлі, літ. Е-3 загальною площею 414,7 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Банкрут - ОСОБА_2 придбав дане майно на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.07р., на дату укладення договору про поділ майна воно було зареєстровано за ОСОБА_2 .

Оскільки відчуження майна відбулось за 4 місяці до порушення провадження у справі про банкрутство, ліквідатор, посилаючись на підстави, передбачені ст. 20 Закону про банкрутство, просив визнати його недійсним. Зокрема, посилався на те, що боржник безоплатно здійснив відчуження майна в той час, коли його майна було недостатньо для задоволення вимог кредиторів.

Ліквідатор вважає, що договір про поділ майна подружжя є удаваним правочином, оскільки за своїм змістом передбачає не поділ майна, а його безоплатну передачу ОСОБА_6 , а воля сторін у договорі була спрямована на укладення договору дарування, а не договору про поділ майна подружжя. Ліквідатор стверджував, що під оспорюваним правочином сторони фактично приховали договір дарування, з метою ухилення від звернення на нього стягнення кредиторами. При цьому ОСОБА_2 мав прострочену заборгованість по платежах до бюджету.

Банкрут проти задоволення заяви заперечував, обґрунтовуючи свою позицію неможливістю одночасного посилання на різні підстави, передбачені ст. 20 Закону про банкрутство. Крім того, зазначив, що згідно зі ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу та можуть розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Банкрут також вважає, що положення ст. 20 Закону про банкрутство не можуть бути застосовані по даній справі, оскільки банкрутство фізичної особи - підприємця здійснюється за спеціальними нормами Закону про банкрутство.

Заперечуючи проти заяви ліквідатора, банкрут також посилається на положення ч. 1 ст. 73 Сімейного кодексу України, згідно з якою за зобов`язаннями одного із подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Тому на його думку, стягнення на майно одного з подружжя є неможливим, за умови, якщо така частина не виділена в натурі.

Стасик О.В. також посилається на те, що спірне майно придбане у шлюбі із ОСОБА_6 , тому є спільним майном подружжя щодо якого міг бути укладений договір про поділ такого майна згідно із сімейним законодавством України.

Банкрут також звертає увагу на те, що на момент укладення спірного договору мав достатньо майна для задоволення вимог кредиторів.

У відповіді ліквідатора на відзив банкрута ліквідатор наполягає на необхідності визнання недійсним спірного договору, спростовуючи доводи банкрута.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення ліквідатора, банкрута, кредиторів, господарський суд прийшов до висновку про необхідність відмовити ліквідатору у задоволенні його заяви, враховуючи таке.

Боржник (банкрут) по даній справі є фізичною особою за боргами, які виникли у неї у зв`язку зі здійсненням підприємницької діяльності.

Особливості банкрутства фізичних осіб визначені у ст.ст. 90-92 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (розділ 7 Закону про банкрутство) (далі - Закон про банкрутство).

Статтею 84 Закону про банкрутство встановлено, що відносини, пов`язані з банкрутством боржників, визначених у цьому розділі (розділ 7), регулюються Законом з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом.

Загальні положення про банкрутство фізичної особи визначені у ст. 90 Закону про банкрутство.

Згідно з частиною 10 ст. 90 Закону про банкрутство правочини (договори) фізичної особи, пов`язані з відчуженням або передачею іншим способом майна фізичної особи -підприємця заінтересованим особам протягом року до відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, можуть бути визнані господарським судом недійсними за заявою кредиторів.

Таким чином, зважаючи на статус банкрута у справі, як фізичної особи, законодавець визначив коло осіб, які вправі звертатись до суду із заявами про визнання недійсними правочинів (договорів) банкрутів фізичних осіб. Таке право надане лише кредиторам банкрута - фізичної особи. Ліквідатор таким правом не наділений.

Договір про поділ майна подружжя від 05.12.2014р. підпадає під визначення правочину, пов`язаного з відчуженням майна фізичної особи - підприємця заінтересованій особі - колишній дружині банкрута. Крім того, він укладений подружжям у "підозрілий" період - за рік до порушення провадження у справі про банкрутство.

Разом з тим, Закон про банкрутство не наділяє ліквідатора банкрута правом звертатись до господарського суду із заявою про визнання недійсними таких правочинів (договорів), тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Господарський суд відхиляє доводи ліквідатора щодо можливості застосування при розгляді даної заяви положень ст. 20 Закону про банкрутство (в частині права арбітражного керуючого оспорювати правочини банкрута), оскільки ст. 90 Закону про банкрутство є спеціальною при здійсненні провадження у справі про банкрутство фізичної особи і саме застосування спеціальної норми є переважним у даному випадку.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає за необхідне відмовити ліквідатору у задоволенні його заяви.

Витрати у справі слід покласти на ліквідатора згідно зі ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 234, 235 ГПК України, ст.ст. 20, 41, 90-92 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", господарський суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ліквідатора Суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця Стасика Олександра Васильовича Юдицького О.В. № 02-01/10335/904-1907 від 28.12.2015р. про визнання недійсним договору про поділ майна подружжя від 05.12.2014р. - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з 24.06.2019р. та може бути оскаржена у 10-ти денний строк з дня підписання повного тексту до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Повний текст ухвали складено - 26.06.19р.

Суддя Н.М. Камша