ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.07.2019 Справа № 905/793/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Аксьонової К.І., розглянувши матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м. Маріуполь, Донецька область

про стягнення пені у сумі 9262,97грн, 3% річних у сумі 631,57грн, всього 9894,53грн,

без виклику сторін,

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м. Маріуполь, Донецька область, про стягнення пені у сумі 9262,97грн, 3% річних у сумі 631,57грн, всього 9894,53грн.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 08.05.2019, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в порядку ч.5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №4467/16-ТЕ-6/ПТ/107 від 21.12.2015 постачання природного газу в частині своєчасної оплати за отриманий природній газ, чим зумовлено нарахування заявлених до стягнення пені та 3% річних.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, посилаючись на виконання зобов`язання з оплати поставленого природного газу у встановлені договором строки; зазначає, що нарахування пені суперечить ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси»; просить зменшити розмір пені на 80%. Відповідач також заявляв клопотання про відкладення судового засідання, розглянувши яке суд зазначає про відсутність підстав для його задоволення, оскільки розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Клопотань в порядку ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України від учасників справи не надходило, суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними в ній матеріалами в межах встановленого ст.248 Господарського процесуального кодексу України строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

21.12.2015 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (споживач, відповідач) укладений договір №4467/16-ТЕ-6/ПТ/107 на постачання природного газу.

За відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на час звернення позивача до суду відповідач змінив найменування на Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча».

Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов`язався передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей газ на умовах цього договору.

Згідно з п.1.2. договору газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Постачальник передає споживачу з 01.01.2016 по 31.03.2016 газ обсягом до 274,400тис.куб.м., у тому числі по місяцях: січень - 123,700тис.куб.м., лютий - 84,400тис.куб.м., березень - 66,300тис.куб.м. (п.2.1 договору). Додатковою угодою №3 від 31.03.2016 пункт 2.1 доповнено абзацом - «постачальник передає споживачу з 01 квітня 2016 по 30 квітня 2016 газ обсягом до 21,568тис. куб.м.».

Згідно із абз. 2 п. 3.1 договору в редакції додаткової угоди №3 від 31.03.2016 право власності на газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.

Відповідно до п. 3.2 договору в редакції додаткової угоди №3 від 31.03.2016 споживач до 15 числа місяця, що передує місяцю поставки газу, надає постачальнику належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. У разі ненадання або несвоєчасного надання заявки споживачем, постачальник може користуватися плановим обсягами, зазначеними в пункті 2.1 цього договору на відповідний місяць. Обсяг поставки підтверджується постачальником шляхом надання оператору ГТС номінації на відповідний місяць поставки (розрахунковий період) в установленому чинним законодавством України порядку.

Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі доказів комерційного вузла/вузлів обліку газу (п. 3.4 договору).

Згідно із п.п.3.5, 3.6 договору в редакції додаткової угоди №3 від 31.03.2016 не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, споживач зобов`язується надати постачальнику: завірену копію акта наданих послуг з розподілу/транспортування природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором ГРМ/ГТС; до копії акту споживач за підписом уповноваженої особи надає інформацію стосовно детальної розбивки кількості газу, зазначеної в акті, за категоріями (в т.ч. за цим договором); підписані та скріплені печатками споживача два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу в розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість. Постачальник не пізніше 8-го числа повертає споживачу один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акту приймання-передачі газу, постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акта.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 в редакції додаткової угоди №3 від 31.03.2016 регульована ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) на природний газ, який постачається за цим договором, в період з 01 квітня 2016 по 30 квітня 2016 (включно) встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.16 №234. Ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором в період з 01 квітня 2016 по 30 квітня 2016 (включно) для підприємств, які приєднані до магістральних газопроводів, становить 1843,28грн, крім того ПДВ - 20%. Всього до сплати з ПДВ - 2211,94грн.

Оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 в редакції договору від 21.12.2015).

Додатковою угодою №3 від 31.03.2016 до абз.2 п.6.1 договору від 21.12.2015 були внесені зміни, згідно з якими остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Умовами п.8.2 договору сторони визначили, що у разі невиконання споживачем п.6.1 цього договору постачальник має право не здійснювати поставку газу споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання споживачем пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до розділу 12 договору в редакції додаткової угоди №3 від 31.03.2016 договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 до 30.04.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Як свідчать матеріали справи, у виконання умов договору №4467/16-ТЕ-6/ПТ/107 від 21.12.2015 позивачем у період січень 2014 - квітень 2016 було поставлено, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 405858,64грн, за наслідком чого сторонами у відповідності з п.3.4 договору були підписані наступні акти приймання-передачі: від 31.01.2016 про поставку 65,175тис. куб.м природного газу у січні 2016 на суму 192269,89грн, у тому числі ПДВ 32044,98грн; від 29.02.2016 про поставку 52,410 тис. куб.м природного газу у лютому 2016 на суму 154612,43грн, у тому числі ПДВ 25768,74грн; від 31.03.2016 про поставку 12,118 тис. куб.м природного газу у березні 2016 на суму 35748,78грн, у тому числі ПДВ 5958,13грн; від 31.04.2014 про поставку 10,501 тис. куб.м природного газу у квітні 2016 на суму 23227,54грн, у тому числі ПДВ 3871,26грн.

Вказані акти приймання-передачі підписані повноважними представниками сторін без зауважень стосовно якості та обсягу поставленого природного газу, містять посилання на договір №4467/16-ТЕ-6/ПТ/107 від 21.12.2015, внаслідок чого, враховуючи приписи положень ст.ст.76, 77, 91 Господарського процесуального кодексу України, приймаються судом як такі, що підтверджують поставку заявленого у вказаних актах обсягу природного газу на загальну суму 405858,64грн з ПДВ.

В свою чергу, у виконання прийнятих на себе зобов`язань за договором №4467/16-ТЕ-6/ПТ/107 від 21.12.2015, відповідачем було здійснено оплату за поставлений природний газ у загальному розмірі 405858,64грн, а саме: за січень 2016 - у розмірі 192269,89грн, за лютий 2016 - 154612,43грн, за березень 2016 - 35748,78грн, за квітень 2016 - 23227,54грн, що підтверджується банківськими виписками (арк. спр. 85-127) та вбачається з відомостей позивача щодо операцій по підприємству «ММК м. Ілліча ПрАТ» за період з 01.01.2016 по 31.07.2018.

Як встановлено судом, сплата заборгованості за поставлений природний газ у січні-лютому 2016 було здійснено відповідачем: 12.03.2016 - на суму 3704,40грн, 14.03.2016 - на суму 1165,22грн, 15.03.2016 - на суму 2948,90грн, 16.03.2016 - 2318,64грн, 17.03.2016 - на суму 1362,25грн, 18.03.2016 - на суму 3904,82грн, 21.03.2016- на суму 3279,35грн, 22.03.2016 - на суму 173586,31грн; за зобов`язаннями лютого 2016: 22.03.2016 - на суму 154612,43грн.

Підставою для звернення позивача до суду з вимогами про стягнення пені у сумі 9262,97грн, 3% річних у сумі 631,57грн стало невиконання відповідачем прийнятого на себе за договором №4467/16-ТЕ-6/ПТ/107 від 21.12.2015 зобов`язання зі своєчасної оплати отриманого природного газу у передбачений договором строк.

Розглядаючи заявлені позивачем вимоги, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до приписів ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що між сторонами укладений договір №4467/16-ТЕ-6/ПТ/107 від 21.12.2015, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України.

Між тим, обставини справи свідчать, що відповідач не здійснив оплати вартості поставленого у січні - лютому 2016 природного газу у визначений п.6.1 договору строк (в редакції до внесення змін додатковою угодою №3 від 31.03.2016), тобто до 15.02.2016 та 14.03.2016 відповідно.

Дійшовши такого висновку, суд зазначає, що доводи відповідача щодо відсутності з його боку порушень строків оплати за поставлений позивачем у період січень - лютий 2016 природний газ не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, у зв`язку з чим не приймаються судом до уваги. Суд зазначає, що меморіальні ордери (арк.справи 138-155), на які посилається відповідач як на докази сплати за отриманий у січні-квітні 2016 природний газ за договором №4467/16-ТЕ-6/ПТ/107 від 21.12.2015 містять посилання на договір №2727-ТЕ від 16.12.2014, отже, не стосуються спірних правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання.

Згідно з ч.2 ст. 193, ч.1 ст. 216 та ч.1 ст. 218 Господарського кодексу України за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарського кодексу України, іншими законами та договором.

Одним із видів господарських санкцій за приписами ч.2 ст. 217, ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України є штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня).

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Як встановлено ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, в силу вимог ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як встановлено судом, погашення заборгованості за зобов`язаннями січень-лютий 2016 відбулося з порушенням строків, визначеними у договорі №4467/16-ТЕ-6/ПТ/107 від 21.12.2015.

Разом з тим, сплата заборгованості за поставлений природний газ у січні-лютому 2016 було здійснено відповідачем до набрання чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 №1730-VІІІ (набрав чинності 30.11.2016), приписами якого визначений комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» заборгованістю, що підлягає врегулюванню, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

За приписами ст.2 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про теплопостачання» теплогенеруюча організація - суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію; теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

За інформацією, розміщеної на сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг http://www.nerc.gov.ua, відповідач зазначений в реєстрі суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, діяльність яких регулюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, а саме в сфері теплопостачання (виробництво теплової енергії на теплоцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках), крім того, відповідача включено до Переліку ліцензіатів НКРЕКП у сферах теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що переходять під регулювання місцевих органів влади.

Статтею 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, тобто до 30.11.2016, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

З огляду на те, що ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є нормою прямої дії, її застосування не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій, зокрема, застосування даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої ст.ст. 1, 2, 3 цього Закону.

Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 06.06.2018 у справі №925/770/17, від 01.04.2019 у справі №922/2784/18.

Як зазначалось, сплата заборгованості за поставлений природний газ у січні-лютому 2016 було здійснено відповідачем до набрання чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», у тому числі, за зобов`язаннями січня 2016: 12.03.2016 - на суму 3704,40грн, 14.03.2016 - на суму 1165,22грн, 15.03.2016 - на суму 2948,90грн, 16.03.2016 - 2318,64грн, 17.03.2016 - на суму 1362,25грн, 18.03.2016 - на суму 3904,82грн, 21.03.2016- на суму 3279,35грн, 22.03.2016 - на суму 173586,31грн; за зобов`язаннями лютого 2016: 22.03.2016 - на суму 154612,43грн.

Відтак, приймаючи до уваги приписи ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», з огляду на те, що заборгованість за спожитий у січні-лютому 2016 газ за договором №4467/16-ТЕ-6/ПТ/107 від 21.12.2015 була погашено відповідачем до набрання чинності Законом України №1730-VIII від 03.11.2016, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування 3% річних у сумі 542,85грн за період з 16.02.2016 по 21.03.2016 на суму заборгованості за січень 2016, 3% річних у сумі 88,71грн за період з 15.03.2016 по 21.03.2016 на суму заборгованості за лютий 2016, пені у сумі 7961,86грн за період з 16.02.2016 по 21.03.2016 на суму заборгованості за січень 2016, пені у сумі 1301,11грн за період з 15.03.2016 по 21.03.2016 на суму заборгованості за лютий 2016, отже, позовні вимоги про стягнення пені у сумі 9262,97грн, 3% річних у сумі 631,57грн, всього 9894,53грн, задоволенню не підлягають.

З огляду на висновки суду про відмову у задоволенні позову в частині стягнення пені, клопотання відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення пені, залишається судом без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову, судом враховано правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 29.01.2019 у справі №925/108/18, згідно з якою вимогу стосовно включення до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії (як передумову для застосування процедури реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ) встановлено для теплогенеруючих та теплопостачальних організацій, які не погасили до 31.12.2016 заборгованість перед постачальником за спожитий до 01.07.2016 природний газ. Відтак, до заборгованості, що виникла та була погашена споживачем до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», не можуть бути застосовані правила та вимоги щодо необхідності включення підприємства до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Судові витрати зі сплати судового збору з урахуванням відмови у задоволенні позову за приписами ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача. Доказів понесення інших судових витрат сторонами не надано.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 210, 233, 236-241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, до Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м. Маріуполь, Донецька область, про стягнення пені у сумі 9262,97грн, 3% річних у сумі 631,57грн, всього 9894,53грн, відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 01.07.2019.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення підписано судом без його проголошення.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя К.І. Аксьонова