РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.06.2019Справа № 905/207/19

за позовом доОбласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
про визнання договору постачання природного газу поновленим та визнання додаткової угоди укладеною.
Суддя Підченко Ю.О. Секретар судового засідання Лемішко Д.А.

Представники сторін:
від позивача:Щепіхіна В.В. - представник за довіреністю; Тимошик І.О. - представник за довіреністю;
від відповідача:Піун С.П. - представник за довіреністю.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Обласне комунальне підприємство "Донецьктеплокомуненерго" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Донецької області з позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - відповідач) про:

- визнання договору постачання природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (із реквізитами ПАТ "Донецькоблгаз") № 3673/18-БО-6, укладеним 16.10.2018 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та ОКП "Донецьктеплокомуненерго" поновленим на строк з 01.12.2018 до 30.04.2019 (включно), з урахуванням всіх змін та доповнень, які були чинними до моменту поновлення договору;

- визнання укладеною додаткової угоди № 4 до договору постачання природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (із реквізитами ПАТ "Донецькоблгаз") № 3673/18-БО-6, укладений 16.10.2018 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та ОКП "Донецьктеплокомуненерго" на строк з 01.12.2018 до 30.04.2019 (включно) на умовах, які були запропоновані, в редакції позивача.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що відповідач безпідставно ухилився від укладення з ним договору на постачання природного газу, тоді як обов`язок укласти такий договір на постачання природного газу виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які є бюджетними установами/організаціями з 01.12.2018 до 30.04.2019 (включно) встановлений Законом України «Про ринок природного газу» та постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» та з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, а також розпорядження Кабінету Міністрів України № 717-р «Деякі питання опалювального сезону 2018/2019 року» від 03.10.2018.

Відповідно до ухвали Господарського суду Донецької області матеріали за позовом ОКП "Донецьктеплокомуненерго" передано до Господарського суду міста Києва за підсудністю.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2019, позов Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" передано на розгляд судді Підченка Ю.О.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 відкрито провадження в справі № 905/207/19, вирішено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 29.03.2019.

12.03.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярія) суду відповідач звернувся із клопотанням про продовження встановленого судом процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву, а 29.03.2019 до суду надійшов і сам відзив, у якому відповідач заперечив проти задоволення позову, вказую чи на те, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту, положеннями чинного законодавства не встановлена обов`язковість укладання договору про постачання природного газу між позивачем та відповідачем, типова форма договорів постачання/купівлі-продажу природного газу відсутня, позивачем не дотримано вимог Правил постачання природного газу, оскільки позивач не надав довідку (акт звірки розрахунків) про відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений газ, підписану діючим постачальником та окрім того, позивачем не було надано доказів на підтвердження поставки природного газу та його оплати, тобто не доведено існування між позивачем та відповідачем відповідних господарських правовідносин, у зв`язку з чим застосування умов договору про постачання природного газу на період його фактичного укладення є неправомірним.

У судовому засіданні 29.03.2019 оголошено перерву до 19.04.2019, а також розглянуто клопотання відповідача про продовження строку для подання відзиву.

15.04.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярія) суду від позивача надійшла письмова відповідь на відзив в порядку ст. 166 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), у якій він зазначив про те, що позивачем первинними документами підтверджено факт відсутності заборгованості перед відповідним постачальником - Приватним акціонерним товариством "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" за договором № ПГ-С/18-011/16 від 06.11.2018, а також зазначив, що позивачем обрано належний спосіб захисту власного порушеного права та при цьому, існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору поставки природного газу для певних категорій суб`єктів господарювання.

18.04.2019 позивачем через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярія) суду надано письмові пояснення та додаткові докази та документи до матеріалів справи.

З метою усунення порушення прав та інтересів сторін, правильного застосування законодавства та надання можливості учасникам справи подати докази на підтвердження своїх правових позицій, суд на підставі ст. 183 ГПК України відклав підготовче судове засідання на 17.05.2019 та продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів.

14.05.2019 на виконання вимог ухвали суду від 19.04.2019 відповідачем надано письмові пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2019 вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 14.06.2019, а також вирішено залишити долучені позивачем письмові пояснення та докази від 18.04.2019 без розгляду, у зв`язку із пропуском строку на подання доказів.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до 4.1. Статуту Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» визначено, що метою діяльності підприємства є виробництво теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках), транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії у вигляді пари та гарячої води споживачам, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до статті 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Частиною 1 статті 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з положеннями статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1-3 статті 181 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

Відповідно до частини 3 статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу визначені Законом України «Про ринок природного газу».

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства .

Згідно з частиною 4 статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» рішення Кабінету Міністрів України про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу має визначати:

1) загальносуспільний інтерес у процесі функціонування ринку природного газу, для забезпечення якого покладаються спеціальні обов`язки на суб`єктів ринку природного газу;

2) обсяг спеціальних обов`язків;

3) коло суб`єктів ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки;

4) обсяг прав суб`єктів ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки, необхідних для виконання таких обов`язків;

5) категорії споживачів, яких стосуються спеціальні обов`язки;

6) територію та строк виконання спеціальних обов`язків;

7) джерела фінансування та порядок визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки, з урахуванням положення частини сьомої цієї статті.

Постачальники природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки, та їх структурні підрозділи у двомісячний строк укладають із споживачами нові договори (додаткові угоди) із зазначенням відповідного поточного рахунку із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, виключно на такий рахунок (частина 6 статті 11 Закону України «Про ринок природного газу»).

Постановою Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018 було затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, яке визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації.

Цим Положенням покладаються такі спеціальні обов`язки на ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", зокрема, постачати природний газ на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням, виробникам теплової енергії, а саме виробникам теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів (фізичні або юридичні особи, які використовують теплову енергію на підставі договору).

Поряд із тим, розпорядженням Кабінету Міністрів України № 717-р від 03.10.2018 «Деякі питання опалювального сезону 2018/2019 року» встановлено обов`язок з метою забезпечення своєчасного початку та сталого проходження опалювального сезону 2018/2019 року Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» укласти до 15.10.2018 договори із суб`єктами господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню та/або виробництва теплової енергії для релігійних організацій.

Статтею 117 Конституції України передбачено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Положеннями частини 1 статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Відповідно до абзацу 13 пункту 5 розділу І Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2496, постачальник із спеціальними обов`язками - суб`єкт господарювання, на якого відповідно до статті 11 Закону України "Про ринок природного газу" Кабінетом Міністрів України покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу певній категорії споживачів та який не має права відмовити таким споживачам в укладенні договору постачання природного газу.

Постачальники із спеціальними обов`язками, на яких в установленому порядку покладений обов`язок постачати природний газ певній категорії споживачів, у тому числі в певних обсягах, не мають права відмовити таким споживачам, об`єкти яких знаходяться на закріпленій території цих постачальників, в укладанні договору постачання природного газу (з урахуванням певних обсягів та цін, якщо вони будуть встановлені для постачальника) за умови дотримання цими споживачами вимог цих Правил та чинного законодавства України (пункт 8 Розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2496).

Таким чином, у розумінні статті 179 Господарського кодексу України на позивача покладено обов`язок безперебійного забезпечення комунальними послугами (теплопостачання та гарячого водопостачання) споживачів, який може бути виконаний за умови постачання природного газу, необхідного для вироблення теплової енергії.

При цьому, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про ринок природного газу" одним із принципів функціонування ринку природного газу є забезпечення високого рівня захисту прав та інтересів споживачів природного газу.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності, як діяльність на ринку природного газу, яка ліцензується з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про ринок природного газу".

Згідно з пунктом 27 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" постачальник природного газу - це суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу.

Отже, норми спеціального закону в сфері постачання природного газу (Закон України "Про ринок природного газу") унеможливлюють закупівлю природного газу в постачальника, який не має відповідної ліцензії.

Серед обов`язків споживачів відповідно до пункту 1 частини 2 статті 13 Закону України "Про ринок природного газу" є укладення договору про постачання природного газу.

Підпунктом 3 пункту 1 розділу 2 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 (далі - Правила) передбачено, що підставою для постачання природного газу є наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов.

Згідно з пунктом 2 розділу 2 Правил постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Таким чином, відповідач наділений спеціальними обов`язками (щодо постачання природного газу виробникам теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню), відтак будучи ліцензіатом та монополістом з постачання природного газу, зобов`язаний здійснювати постачання природного газу для вироблення теплової енергії іншим категоріям споживачів, у тому числі бюджетних установ та організацій.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції. Антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються: усунення з ринку або обмеження доступу на ринок (вихід з ринку) інших суб`єктів господарювання, покупців, продавців.

Згідно з частинами 1, 2 статті 13 вказаного Закону зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку. Зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається: часткова або повна відмова від придбання або реалізації товару за відсутності альтернативних джерел реалізації чи придбання.

Пунктом 10 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" передбачено, що позивач є захищеним споживачем, тобто підприємством, що здійснює надання важливих суспільних послуг та є виробником теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій за умови, що виробництво теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій здійснюється за допомогою об`єктів, не пристосованих до зміни палива та приєднаних до газотранспортної або газорозподільної системи.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону, щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Таким чином, наведені приписи законодавства є імперативними та визначають, що постачання природного газу відбувається виключно на підставі укладеного договору.

Судом встановлено, що між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» було укладено договори постачання природного газу від 16.10.2018 №3671/18-ТЕ-6, від 16.10.2018 №3672/18-ТЕ-6/8, від 16.10.2018 №3673/18-БО-6. від 16.10.2018 №3674/18-РО-6 на строк від 01.10.2018 по 17.10.2018 (включно) та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2018 №836 дані договори було пролонговано додатковими угодами по 26.10.2018 (включно), відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.10.2018 №838 дані договори було пролонговано додатковими угодами по 31.10.2018 (включно), а також відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 №867 дані договори було пролонговано додатковими угодами по 30.11.2018 (включно).

Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 №867 на електронну адресу позивача було направлено проекти додаткових угод до договорів постачання природного газу строком дії з 01.10.2018 по 30.04.2019 (включно) та зазначені проекти додаткових угод №4 були оформлені з боку позивача та направлені на адресу відповідача листом від 28.11.2018 №юр/2943.

Відповідно до частин 3, 4 статті 181 Господарського кодексу України сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Так, листом від 05.12.2018 №26-7710/1.2-18 відповідачем було повернуто проект додаткової угоди №4, а також вказано причину не підписання додаткових угод та відсутності поставок газу з боку відповідача у жовтні та листопаді 2018 року. Позивач, у свою чергу, повторно, листом від 27.12.2018 № юр/3181 направив на адресу відповідача проекти договорів постачання природного газу терміном дії з 01.12.2018 по 30.04.2019, зокрема - додаткову угоду № 4 до договору від 16.10.2018 №3673/18-БО-6.

Між тим, суд приймає до уваги, що однією із підстав для постачання природного газу споживачу згідно з пунктом 1 розділу 2 Правил постачання природного газу є відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений природний газ перед діючим постачальником (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків.

Укладення договору постачання природного газу здійснюється з урахуванням таких вимог: споживач має право укласти договір постачання природного газу з будь-яким постачальником за умови відсутності простроченої заборгованості за поставлений природний газ перед діючим постачальником (пункт 3 Розділу 2 Правил постачання природного газу).

Пунктом 4 Розділу 2 Правил постачання природного газу передбачено, що для укладення договору постачання природного газу споживач має надати постачальнику такі документи, зокрема довідку (акт звірки розрахунків) про відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений газ перед діючим постачальником за поставлений природний газ, підписану діючим постачальником (за його наявності).

Так, як вбачається з листа Акціонерного товариства "Укртрансгаз" від 11.12.2018 № 1001ВИХ-Н-18-2627, копія якого міститься в матеріалах справи, у позивача в листопаді 2018 року наявна місячна номінація постачання природного газу в обсязі 50, 865 тис.куб.м. від іншого постачальника природного газу - Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія" Укрнафтобуріння" (надалі - ПрАТ "ВК "Укрнафтобуріння").

Відповідач вказує на те, що у зв`язку із зазначеними обставинами, листом від 19.12.2018 №26-8154/1.2-18 відповідачем було направлено позивачеві попередження щодо відсутності правових підстав для укладання договорів постачання природного газу, мотивоване тим, що відповідно до вимог Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.15 №2496, позивач повинен був надати підтвердження щодо відсутності простроченої заборгованості за поставлений ПрАТ "ВК "Укрнафтобуріння" природний газ. та не зважаючи на попередження відповідача, підтвердження щодо відсутності простроченої заборгованості за поставлений ПрАТ "ВК "Укрнафтобуріння" природний газ позивачем відповідачеві надане не було та згодом - листом від 27.12.2018 №26-8330/1.2-18 відповідач повернув без розгляду одержані проекти договорів.

Позивач, у свою чергу, листом від 27.12.2018 № юр/3181 направив на адресу відповідача, зокрема, виправлений проект додаткової угоди №4 до договору постачання природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (із реквізитами ПАТ "Донецькоблгаз") № 3673/18-БО-6 та даний проект додаткової угоди був повернутий листом від 29.12.2018 №26-8408/1.2-18 з мотивів відсутності письмового документу щодо відсутності простроченої заборгованості за використаний з ресурсу ПАТ "ВК "Укрнафтобуріння" природний газ.

Так, судом встановлено та позивачем не заперечується факт укладання між ним та ПАТ "ВК "Укрнафтобуріння" договору на постачання природного газу №ПГ-С/18-011/16 від 06.11.2018.

При цьому, позивач вказує на те, що на виконання вказаного договору на постачання природного газу №ПГ-С/18-011/16 від 06.11.2018 був підписаний акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2018 на обсяг газу 50, 865 тис.куб.м. та отриманий рахунок на оплату № ПГ-С/18-18/11-16/1 від 23.11.2018 на суму 651 074, 04 грн. та позивач провів оплату за поставлений природний газ в повному обсязі, поряд із тим, з посиланням на лист № 3063 від 14.12.2018 позивач вказує на те, що він звернувся до ПАТ "ВК "Укрнафтобуріння" з проханням про підписання додаткової угоди про розірвання вказаного договору.

Між тим, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту оплати позивачем газу згідно умов договору на постачання природного газу №ПГ-С/18-011/16 від 06.11.2018, а також на підтвердження того факту, що станом на момент звернення позивача до відповідача (листами від 28.11.2018 № юр/2943 та від 27.12.2018 № юр/3181) з пропозиціями про укладення додаткового договору №4 до договору постачання природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (із реквізитами ПАТ "Донецькоблгаз") № 3673/18-БО-6, 16.10.2018 договір на постачання природного газу № ПГ-С/18-011/16 від 06.11.2018 був розірваний, тобто не доведено, що ПАТ "ВК "Укрнафтобуріння" не був діючим постачальником природного газу станом на момент направлення проекту вказаної додаткової угоди №4.

Поряд із тим, доказів на підтвердження того факту, що договір на постачання природного газу №ПГ-С/18-011/16 від 06.11.2018 був визначний недійсним у встановленому чинним законодавством порядку, суду не надано, а відтак, керуючись презумпцією правомірності правочину, що передбачена статтею 204 Цивільного кодексу України, слід дійти висновку, даний договір є правомірним.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, з урахуванням листа Акціонерного товариства "Укртрансгаз" від 11.12.2018 № 1001ВИХ-Н-18-2627 та недоведеності факту розірвання договору на постачання природного газу № ПГ-С/18-011/16 від 06.11.2018, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, слід дійти висновку, що ПАТ "ВК "Укрнафтобуріння" був діючим постачальником природного газу для позивача на момент звернення останнього до відповідача з проектом спірної додаткової угоди.

Позивачем, у свою чергу, дана обставина не спростована, а також надано належних та допустимих доказів (зокрема - первинних документів, на які посилається позивач) на підтвердження факту відсутності заборгованості позивача перед ПАТ "ВК "Укрнафтобуріння", як постачальником за договором постачання природного газу № ПГ-С/18-011/16 від 06.11.2018 та доказів на підтвердження надання позивачеві підтвердження щодо відсутності такої заборгованості.

Як зазначалося вище, відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору. При цьому, Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Зокрема, за приписами ст. 627 Цивільний кодекс України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому за приписом ч. 1 ст. 628 Цивільний кодекс України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, розкриваючи зміст засади свободи договору у приписах ЦК України свобода договору полягає в праві сторін а) вільно вирішувати питання при укладенні договору, б) виборі контрагентів та в) погодженні умов договору, разом з тим, закріпивши принцип свободи договору, Цивільний кодекс України визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Разом із тим, позивач не наводить норми закону, яка б покладала на відповідача безумовний обов`язок укласти спірну додаткову угоду до договору постачання природного газу, при цьому матеріали справи не містять доказів на підтвердження домовленості між Сторонами щодо укладення спірної додаткової угоди, погодження умов спірної додаткової угоди та досягнення всіх її істотних умов.

Зокрема - в порушення п. 1 розділу 2 Правил постачання природного газу, позивачем не надано доказів на підтвердження відсутності простроченої заборгованості за поставлений природний газ перед ПАТ "ВК "Укрнафтобуріння", при тому що погодження обсягів природного газу, що підлягає постачанню відповідачем протягом жовтня 2018 року - квітня 2019 року є істотною умовою спірної додаткової угоди № 4 до договору постачання природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (із реквізитами ПАТ "Донецькоблгаз") № 3673/18-БО-6.

В силу приписів ст. ст. 76, 77, 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, за приписами ст. ст. 74, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивач, між іншого вказує на те, що поновлення дії договору № 3673/18-БО-6 від 16.10.2018 і постачання природного газу на постачання природного газу для виробництва теплової енергії, що споживається бюджетними установами/організаціями (із реквізитами ПАТ "Донецькоблгаз") 01.12.2018 року до 30.04.2019 (включно) є обов`язковим на підставі Закону України «Про ринок газу» та постанови КМУ від 19.10.2018 року № 867 «Про затверджені Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу і забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природної газу.

Водночас, зазначені доводи позивача не приймаються судом, оскільки на виконання вказаних нормативних актів, а також розпорядження Кабінету Міністрів України № 717-р «Деякі питання опалювального сезону 2018/2019 року» від 03.10.2018, між сторонами був укладений договір постачання природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (із реквізитами ПАТ "Донецькоблгаз") № 3673/18-БО-6 та при цьому, суду не надано доказів щодо погодження між сторонами істотних умов що допускає укладення спірної додаткової угоди відповідно з урахуванням приписів Правил постачання природного газу.

Відтак, позивачем не доведено обґрунтованості вимог в частині визнання договору постачання природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (із реквізитами ПАТ "Донецькоблгаз") № 3673/18-БО-6, укладений 16.10.2018 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та ОКП "Донецьктеплокомуненерго" поновленим на строк з 01.12.2018 до 30.04.2019 (включно), з урахуванням всіх змін та доповнень, які були чинними до моменту поновлення договору, у зв`язку із чим позов у зазначеній частині вимог не підлягає задоволенню.

Поряд із тим, як зазначалося вище, позивачем не доведено необґрунтованості відмови відповідача від укладення додаткової угоди та не доведено погодження між сторонами істотних умов додаткової угоди з урахуванням приписів Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2496.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання укладеною додаткової угоди № 4 до договору постачання природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (із реквізитами ПАТ "Донецькоблгаз") № 3673/18-БО-6, що укладений 16.10.2018 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та ОКП "Донецьктеплокомуненерго" на строк з 01.12.2018 до 30.04.2019 (включно) на умовах, які були запропоновані, в редакції позивача є необґрунтованим та недоведеними, у зв`язку із чим позов у зазначеній частині вимог також не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 19.06.2019 року.

Суддя Ю.О. Підченко