ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА
"24" червня 2019 р. Справа № 924/250/19
м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Виноградової В.В.,
за участю секретаря судового засідання Баськової Л.В., розглянувши матеріали справи
за позовом заступника прокурора Хмельницької області, м. Хмельницький в інтересах держави в особі Летичівської селищної ради, смт. Летичів Хмельницької області
до публічного акціонерного товариства Летичівське, смт. Летичів Хмельницької області
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - приватного підприємства агрофірми Троя, с. Климашівка Хмельницького району Хмельницької області
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Промінь, с. Суслівці Летичівського району Хмельницької області
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю Вігор грейн, м. Київ
про скасування державної реєстрації права приватної власності на земельні ділянки

за участю представників:
прокурора: Гончар І.О. - за посвідченням від 16.10.2018 р. №051212
позивача: не з`явився
відповідача: Остапчук О.О. згідно з ордером від 05.06.2019 р. серії ХМ №008575
третьої особи ППА «Троя»: не з`явився
третьої особи СТОВ «Промінь»: Павлунішен С.М. директор з правової роботи
третьої особи - ТОВ «Вігор грейн»: Кривошеєв М.В. за довіреністю від 13.05.2019 р.

У засіданні оголошено вступну і резолютивну частини ухвали.

встановив: заступник прокурора Хмельницької області, м. Хмельницький в інтересах держави в особі Летичівської селищної ради, смт. Летичів Хмельницької області звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства Летичівське, смт. Летичів Хмельницької області про скасування державної реєстрації права приватної власності публічного акціонерного товариства Летичівське 17 земельних ділянок з наступними кадастровими номерами: :10:001:0026, :10:001:0023, :11:001:0108, :10:001:0021, :10:001:0019, :10:001:0020, :11:001:0109, :10:001:0016, :10:001:0017, :10:001:0018, :10:001:0025, :11:005:0022, :10:001:0022, :10:003:0083, :10:003:0081, :10:003:0082, :10:003:0080, що розташовані на території Летичівської селищної ради Хмельницької області.
Ухвалою суду від 10.06.2019 р. до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено приватне підприємство агрофірма Троя, сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Промінь, товариство з обмеженою відповідальністю Вігор грейн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор зазначив, що законодавством не передбачено норм, якими дозволено правонаступнику майнових прав підприємства, якому земельна ділянка була передана на праві колективної власності, автоматично набувати право приватної власності на цю земельну ділянку; рішень про передачу у приватну власність відповідачу спірних земельних ділянок не приймалось, з огляду на що відповідач без будь-яких правових підстав набув право приватної власності на 17 земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 310,5964 га. Як на правову підставу позову посилається на положення ст. 16 ЦК України, ст. ст. 1, 82, 116 ЗК України, ст. 14-1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" (набрала чинності 01.01.2019 р.), ст. 6 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", Закон України "Про власність", Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні", ст. ст. 27, 31-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Відповідач у відзиві на позов (від 02.05.2019 р.) посилається, зокрема на вичерпний перелік підстав для припинення права власності на землю відповідно до ст. 140 ЗК України, жодну з яких у позові не наведено, та проведення державної реєстрації зміни речових прав через оформлення (переоформлення) права власності для приведення форми власності у відповідність до вимог законодавства.
У відповіді на відзив (від 14.05.2019 р.) прокурор, посилаючись на ст. ст. 7, 8 Закону України Про колективне сільськогосподарське підприємство (в редакції на час передачі спірних земель у колективну власність), зазначає, що незважаючи на те, що державний акт на право колективної власності на землю видавався на агрофірму Летичівська, право на сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність цій агрофірмі, належить особам, які мають право на земельні частки (паї), і включені як члени підприємства до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, а також їх спадкоємці. Звертає увагу на відсутність норм, якими дозволено правонаступнику майнових прав підприємства, якому земельна ділянка була передана на праві колективної власності, автоматично набувати право приватної власності на цю земельну ділянку. Зауважує, що ст. 140 Земельного кодексу України передбачено випадки припинення права власності на землю у разі його попереднього правомірного набуття, в даному ж випадку предметом позову є скасування державної реєстрації приватної власності, оскільки таке право не виникло.
Позивач у листі (від 22.05.2019 р.) зазначив, що позовні вимоги підтримує, заперечень не має та просить розглянути справу без його участі за наявними у справі доказами.
Відповідач у запереченнях на відповідь на відзив (від 22.05.2019 р.) вказує про неправомірність застосування Закону №899-IV/2498-VІІІ в редакції, що набула чинності з 01.01.2019 року, до правовідносин (оформлення права власності на земельні ділянки), що мали місце до 01.01.2019 року, та надання їм правової оцінки через призму цього Закону з огляду на ст. ст. 8, 19, 58 Конституції України. З приводу тверджень прокурора щодо відсутності доказів передання земельних ділянок з колективної в приватну власність посилається на постанову ВС від 12.12.2018 р. у справі №372/5635/13-ц. Зазначив, що в розумінні приписів ч. 1 ст. 8 Закону України "Про колективні сільськогосподарські підприємства", ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 20 Закону України "Про власність" суб`єктом права колективної власності на землю (власником) є підприємство колективної форми власності, а члени такого підприємства реалізують своє права колективної власності на майно через надані їм корпоративні права. Вважає хибними твердження прокурора про нетотожність та існування різних правових інститутів форм власності.
Прокурор у поясненнях (від 04.06.2019 р.), зокрема зазначив, що з інформації Регіонального відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області та відділу у Летичівському районі Головного управління Державного земельного кадастру у Хмельницькій області слідує, що земельні ділянки не увійшли до статутного фонду відповідача, перебувають в межах земель колективної власності колишньої агрофірми Летичівська.
Відповідачем подано клопотання (від 10.06.2019 р.), в якому просить позов залишити без розгляду відповідно до п. 1. ч.1 ст. 226 ГПК України. Вважає звернення прокуратури в інтересах держави в особі позивача передчасним, оскільки територіальна громада не набула жодних прав на землі на момент звернення прокурора з позовом в силу прямої вказівки Закону (ст. 14-1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні»). Стверджує, що звернутися до суду з позовом про оспорення права власності відповідача на земельні ділянки могли лише фізичні особи, які мають право на розподіл земельних ділянок, що залишилися в комунальній власності. Зазначив про недоведеність наявності визначених законом підстав звернення прокурора з позовом до суду, з огляду на що робить висновок, що відсутність підстав для представництва інтересів держави прокурором свідчить про заявлення позову особою, яка не має процесуальної дієздатності.
У поясненнях (від 21.06.2019 р.) прокурор, зокрема заперечив проти клопотання про залишення позову без розгляду. Зазначив, що Летичівська селищна рада позбавлена можливості виконати вимоги ст. 14-1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" щодо організації розподілу земель, які до проведення спірної реєстрації залишались у колективній власності, та скористатись правом їх передачі в оренду і отримати надходження до державного бюджету; втратила можливість на реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки у разі прийняття суб`єктами права колективної власності рішення про їх передачу територіальній громаді або у разі неподання відповідного протоколу розподілу земель до селищної ради в строк до 01.01.2025 р. Стверджує, що позиція ради щодо відсутності наміру пред`являти позов (лист від 18.03.2019 р.) є підставою для звернення з цим позовом прокурора в інтересах держави з метою захисту прав територіальної громади на землю. Вважає, що в даному випадку порушується суспільний інтерес, який полягає у захисті прав територіальної громади, та явно переважає над правом однієї юридичної особи, що свідомо діяла незаконно.
Від відповідача надійшли пояснення (від 24.06.2019 р.), в яких, зокрема зазначив, що відповідно до п. 21 Методики уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, в тому числі реорганізованих, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2011 р. №177, багаторічні насадження віднесено до переліку майна, що неможливо виділити в натурі в рахунок майнового паю. Стверджує, що багаторічні насадження не можуть розглядатися як окремий об`єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться. Тому вважає, що земельні ділянки, на яких розташовані багаторічні насадження, не розпайовуються, а після паювання землі такі земельні ділянки обґрунтовано залишились у власності агрофірми «Летичівська», яка реорганізована у ПАТ «Летичівське».
Надану прокурором інформацію Головного управління Держгеокадастру Хмельницькій області як доказі у підтвердження підстав звернення прокурора до суду з цим позовом вважає такою, що не може підтверджувати протиправність реєстраційних дій, з огляду на лист Головного управління Держгеокадастру Хмельницькій області від 20.06.2019 р., в якому зазначається, що перевірок відповідача щодо дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель не проводилось, викладені висновки здійснені без аналізу первинних документів, а листи мають лише інформаційний характер. Стверджує, що земельні ділянки під господарськими будівлями та садами залишилися у власності юридичної особи, що підтверджується проектом організації земельних часток (паїв) та державним актом на право колективної власності на землю.
Представник відповідача у засіданні підтримав подане клопотання про залишення позову без розгляду. При цьому, посилаючись, зокрема на лист Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 20.06.2019 р., зазначив, що Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області не проводилось будь-яких перевірок; Летичівська селищна рада була повідомлена про спірну державну реєстрацію права власності на земельні ділянки, однак повноважень на проведення перевірки правомірності такої реєстрації не має. Відтак вважає, що остання не була обізнана з обставинами, що стали підставою для звернення до суду прокурора, та не мала можливості в такий короткий строк з`ясувати наявність або відсутність порушення прав територіальної громади.
Прокурор у засіданні проти задоволення клопотання про залишення позову без розгляду заперечив. посилаючись на підстави, зазначені у поясненнях.

Заслухавши доводи представників учасників справи, судом враховується таке.
В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що вивченням питання законності отримання прав на земельні ділянки сільськогосподарського призначення встановлено, що приватним нотаріусом Хмельницького нотаріального округу та державним реєстратором Хмельницького БТІ у минулому та поточному роках зареєстровано право приватної власності ПАТ «Летичівське» на 17 земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 310,5962 га. Підставою реєстрації права приватної власності зазначено державний акт на право колективної власності на землю від 16.11.1995 р. серії ХМ №18, виданий агрофірми "Летичівська". Посилаючись на інформацію відділу у Летичівському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, стверджує, що спірні ділянки перебувають в межах земель колективної власності колишньої агрофірми «Летичівська», правонаступником якої є відповідач. Однак законодавством не передбачено норм, якими дозволено правонаступнику майнових прав підприємства, якому земельна ділянка була передана на праві колективної власності, автоматично набувати право приватної власності на цю земельну ділянку; рішень про передачу у приватну власність відповідачу спірних земельних ділянок не приймалось, з огляду на що прокурор вважає, що відповідач без будь-яких правових підстав набув право приватної власності на 17 земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 310,5964 га. При цьому посилається на положення, зокрема ст. 14-1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" в редакції, що набрала чинності з 01.01.2019 р.
Також прокурор вказав, що його звернення до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішення суспільно значимого питання законності отримання права приватної власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, яке проведене з порушенням вимог чинного законодавства.
Підставами для представництва інтересів держави в особі позивача та звернення до суду з цим позовом прокурор зазначає те, що органом, уповноваженим здійснювати функції у спірних правовідносинах, є Летичівська селищна рада. При цьому остання позбавлена можливості виконати вимоги ст. 14-1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», що набрала чинності 01.01.2019 р., щодо організації розподілу земель, які до проведення спірної неправомірної реєстрації залишались у колективній власності, та скористатись правом передачі цих земель в оренду до державної реєстрації права власності на такі земельні ділянки та отримувати відповідні надходження до місцевого бюджету, тому зазначений позов пред`являється в інтересах держави в особі зазначеної селищної ради. Окрім цього, у разі неусунення цих порушень Летичівська селищна рада втратить свою обґрунтовану можливість на реєстрацію права комунальної власності на спірні земельні ділянки у разі прийняття суб`єктами права колективної власності рішення про їх передачу територіальній громаді або у разі неподання відповідного протоколу розподілу земель до селищної ради в строк до 01.01.2025 р., як це передбачено ст. 14-1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», яка набрала чинності 01.01.2019 р.). При цьому зазначає, що Летичівська селищна рада не вживала та не вживатиме заходів до визнання незаконною та скасування державної реєстрації права приватної власності ПАТ «Летичівське» на спірні земельні ділянки, що підтверджується листом від 18.03.2019 р. №867, наданим на запит прокуратури області.

Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Водночас, стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд бере до уваги, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно зі ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Частиною 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.
У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.
При цьому судом враховується, що Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі Ф.В. проти Франції (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, п. 27).
Тлумачення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя. При цьому суд виходить з того, що під "виключним випадком", за якого прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.
Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави". "Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність є предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Разом з тим наявність інтересу і необхідність його захисту повинні базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і мати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не обмежується тільки зазначенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати наявності права на таке представництво або, інакше кажучи, вимагає пояснити (засвідчити, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор. Знову ж таки, це має бути засновано на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію у динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний самостійно реалізувати своє право на судовий захист.
Для представництва у суді інтересів держави прокурор має визначити та описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а й виокремити ті ознаки, за якими його можна вважати винятком, повинен зазначити, що відбулося порушення або є загроза порушення економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.
Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох "виключних" випадках: (1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (2) у разі відсутності такого органу.
Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
З наведеного слідує, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який відсутній або всупереч вимог закону не здійснює захисту чи робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (правова позиція, викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі № 910/4345/18, від 06.02.2019 року у справі №927/246/18).
Таким чином, законодавством встановлена необхідність підтвердження судом підстав для представництва прокуратурою інтересів держави, оскільки право прокуратури на звернення до суду в інтересах уповноваженого суб`єкта не може презюмуватися, як безспірне.
У якості підтвердження нездійснення позивачем захисту інтересів держави прокурор посилається на те, що листом (від 14.03.2019 р.) заступник прокурора Хмельницької області звернувся до Летичівського селищного голови та, зазначивши про проведення державної реєстрації 17 земельних ділянок на підставі державного акта на право колективної власності на землю від 16.11.1995 р. серія ХМ №18, непередбачення законодавством права юридичних осіб на безоплатне набуття права приватної власності на землю на підставі раніше виданих державних актів на право колективної власності на землю, та вказавши, що зазначені земельні ділянки згідно із Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні підлягають передачі до комунальної власності територіальної громади, на території якої вони розташовані, просив повідомити прокуратуру області чи вживались та чи вживаються Летичівською селищною радою заходи судового захисту інтересів територіальної громади щодо визнання незаконним та скасування реєстрації права приватної власності ПАТ Летичівське на вказані земельні ділянки.
У відповідь Летичівський селищний голова листом (від 18.03.2019 р.) повідомив, що Летичівською селищною радою та її виконавчими органами не приймалось рішень щодо набуття права приватної власності на 17 земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 310,5964 га, ПАТ Летичівське, а також не було відомо про вчиненні дії ПАТ Летичівське, приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу та державним реєстратором Хмельницького БТІ щодо реєстрації права приватної власності на означені земельні ділянки. Зауважив, що в бюджеті Летичівської селищної ради на 2019 рік не заплановано кошти для сплати судового збору для звернення з відповідним позовом. Окрім того, зазначив, що Летичівська селищна рада не вбачає безпосереднього порушення своїх прав у зв`язку із реєстрацією права приватної власності ПАТ Летичівське на вказані земельні ділянки, так як на час реєстрації ці земельні ділянки не перебували у комунальній власності. З урахуванням вказаних обставин Летичівська селищна рада не звертатиметься до суду з позовом щодо скасування реєстрації права приватної власності ПАТ Летичівське на зазначені земельні ділянки.
З цього приводу суд звертає увагу на те, що підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
Так, з приводу листа позивача (від 18.03.2019 р.) суд зауважує, що Летичівська селищна рада зазначила, що не вбачає безпосереднього порушення своїх прав у зв`язку із реєстрацією права приватної власності ПАТ Летичівське на земельні ділянки, оскільки на час реєстрації ці земельні ділянки не перебували у комунальній власності. Разом з тим у листі (від 22.05.2019 р.), адресованому суду, остання зазначає, що позовні вимоги підтримує та заперечень не має.
Судом враховується, що згідно зі ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону (ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
Статтею 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.
Суд зауважує, що сам лише факт відсутності звернення суб`єкта владних повноважень із позовом до суду не може свідчити про свідоме зволікання уповноваженого органу щодо захисту прав та інтересів. Прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовців, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).
Зазначене вище узгоджується з усталеними правовими висновками Верховного Суду, зокрема в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 926/03/18, від 23.09.2018 у справі № 924/1237/17, у справі №927/246/18 від 06.02.2019 року.
Крім того, прокурор не позбавлений можливості надати належні та допустимі докази прокурорського реагування на виявлені ним порушення закону відповідно до ст. ст. 20-23 Закону України "Про прокуратуру" (наприклад, подання на усунення виявлених прокурором порушень закону), невиконання або неналежне виконання яких вказувало б на нездійснення або неналежне здійснення органом місцевого самоврядування своїх повноважень.
Будь-яких доказів наявності вищенаведених обставин невиконання чи неналежного виконання службових обов`язків особами органу місцевого самоврядування суду не подано.
При цьому судом враховується, що відсутність коштів на сплату судового збору за подання відповідного позову не може свідчити про невиконання або неналежне виконання Летичівською селищною радою, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту інтересів територіальної громади, враховуючи також наявність в ради компетенції щодо внесення змін до місцевого бюджету (п. 23 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні") з метою включення до його складу відповідних видатків.
Прокурор, враховуючи положення Конституції України, рекомендації Парламентської Асамблеї Ради Європи, не може підміняти позивача щодо звернення з позовом до суду у зв`язку з відсутністю в останнього коштів на подання позову до суду.
Таким чином, долучений до матеріалів справи лист позивача не може бути доказом нездійснення органом місцевого самоврядування своїх повноважень щодо захисту інтересів держави.
Також прокурором не доведено наявності обставин, які об`єктивно перешкоджають здійсненню захисту прав та інтересів позивачем особисто у випадку їх порушення.
Доводи прокурора про неможливість та небажання ради здійснювати функції щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах судом оцінюються критично і з огляду на позицію Летичівської селищної ради щодо підтримання позовних вимог прокурора, спрямованих на захист інтересів держави в її особі. При цьому, як убачається з листа позивача (від 18.03.2019 р.), останньому раніше не було відомо про вчиненні дії ПАТ Летичівське, приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу та державного реєстратора Хмельницького БТІ щодо реєстрації права приватної власності на земельні ділянки. З огляду на зазначене, не вбачається необхідного для констатування «нездійснення захисту» усвідомлення радою порушення інтересів держави.
Також, як убачається з листа Головного управління Держгеокадастру Хмельницькій області від 20.06.2019 р., перевірок відповідача щодо дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель на підставі звернення прокуратури області не проводилось, а викладені у листі від 11.03.2019 р. (який поданий прокурором як доказ у підтвердження підстав позову) висновки здійснені без аналізу первинних документів, які стали підставою для державної реєстрації речових прав на земельні ділянки; зауважено, що листи управління не є нормативно-правовими актами, а мають лише інформаційний характер. Доказів проведення будь-яких перевірок прокурором суду також не подано.
Крім того, звертається увага й на тривалість листування, в результаті якого прокурор дійшов висновку про нездійснення радою заходів із захисту інтересів держави та наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Летичівської селищної рад в суді (лист прокуратури від 14.03.2019 р., відповідь ради від 18.03.2019 р., повідомлення прокурора про намір здійснення представництва у суді від 21.03.2019 р., подання позову до суду 23.03.2019 р.), яку не можна вважати достатнім часом для надання Летичівській селищній раді можливості вжити позасудові та судові заходи захисту прав після повідомлення їй про порушення.
Таким чином, суд доходить висновку, що в поданій прокурором позовній заяві не зазначено причин, за якими позивач не може самостійно звернутися за захистом до суду, обмежившись посиланням про невжиття останнім таких заходів, тобто усупереч вищевикладеному прокурором не наведено причини, які б реально перешкоджали б захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Згідно з ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Господарський суд відповідно до ст. 86 ГПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема про залишення позовної заяви без розгляду.
Враховуючи викладене вище, суд вважає за належне позовну заяву заступника прокурора Хмельницької області, м. Хмельницький в інтересах держави в особі Летичівської селищної ради, смт. Летичів Хмельницької області до публічного акціонерного товариства Летичівське, смт. Летичів Хмельницької області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - приватного підприємства агрофірми Троя, с. Климашівка Хмельницького району Хмлеьницької області, сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Промінь, с. Суслівці Летичівського району Хмельницької області, товариства з обмеженою відповідальністю Вігор грейн, м. Київ про скасування державної реєстрації права приватної власності публічного акціонерного товариства Летичівське 17 земельних ділянок з наступними кадастровими номерами: :10:001:0026, :10:001:0023, :11:001:0108, :10:001:0021, :10:001:0019, :10:001:0020, :11:001:0109, :10:001:0016, :10:001:0017, :10:001:0018, :10:001:0025, :11:005:0022, :10:001:0022, :10:003:0083, :10:003:0081, :10:003:0082, :10:003:0080, що розташовані на території Летичівської селищної ради Хмельницької області, залишити без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 185, 226, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву заступника прокурора Хмельницької області, м. Хмельницький в інтересах держави в особі Летичівської селищної ради, смт. Летичів Хмельницької області до публічного акціонерного товариства Летичівське, смт. Летичів Хмельницької області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - приватного підприємства агрофірми Троя, с. Климашівка Хмельницького району Хмельницької області, сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Промінь, с. Суслівці Летичівського району Хмельницької області, товариства з обмеженою відповідальністю Вігор грейн, м. Київ про скасування державної реєстрації права приватної власності публічного акціонерного товариства Летичівське на 17 земельних ділянок з наступними кадастровими номерами: :10:001:0026, :10:001:0023, :11:001:0108, :10:001:0021, :10:001:0019, :10:001:0020, :11:001:0109, :10:001:0016, :10:001:0017, :10:001:0018, :10:001:0025, :11:005:0022, :10:001:0022, :10:003:0083, :10:003:0081, :10:003:0082, :10:003:0080, що розташовані на території Летичівської селищної ради Хмельницької області, залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили 24.06.2019 р.

Ухвала може бути оскаржена у строки та порядку, встановлені ст. ст. 256, 257 ГПК України, з урахуванням п. 17.5 розділу XI Перехідні положення ГПК України.

Повний текст ухвали складено 27.06.2019 р.

Суддя В.В. Виноградова

Роздрук. 8 прим.: 1 - до справи, 2 - позивачу (31500, Хмельницька область, смт. Летичів, вул. Соборна, 16), 3 - відповідачу (31500, Хмельницька область, смт. Летичів, вул. Ворошилова, 2), 4 - прокуратурі Хмельницької області (29000, м. Хмельницький, пров. Військоматський, 3), 5 - третій особі - ППА Троя (31318, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Климашівка, вул. Вокзальна, буд. 1 / 2); 6 - третій особі СТОВ Промінь (31522, Хмельницька область, Летичівський район, с. Суслівці, вул. Центральна, буд. 18); 7 - третій особі ТОВ Вігор грейн (04070, м. Київ, вул. Нижній Вал, буд. 33, прим. 34), 8 - Ярошу В.Ю. ( АДРЕСА_1 ). Всім рек з пов. про вруч.