ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2019 р.Справа № 924/430/19

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Музики М.В., секретаря судового засідання Тлустої У.О., розглянувши справу

за позовом приватного акціонерного товариства "Агріматко-Україна", м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Зооветпром Україна", м. Хмельницький

про стягнення боргу за договором поставки №ВЕТ-351000002 від 12.10.2017 року в розмірі 334964,46 грн., 38984,42 грн. пені, 7761,27 грн. збитків від інфляції,

за участю представників сторін:

позивача: Мітченко Т.В. - згідно ордеру серії КВ №425209 від 21.05.2019 року;

відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

ухвалою господарського суду Хмельницької області від 08.05.2019 року відкрито провадження у справі за позовом приватного акціонерного товариства "Агріматко-Україна", м. Київ до товариства з обмеженою відповідальністю "Зооветпром Україна", м. Хмельницький про стягнення боргу за договором поставки №ВЕТ-351000002 від 12.10.2017 року в розмірі 334964,46 грн., 38984,42 грн. пені, 7761,27 грн. збитків від інфляції, призначено судове засідання.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні.

Відповідач не скористався правом участі свого представника в судових розглядах спору, відзиву на позов не подав. Ухвали суду, надіслані на його адресу, зазначену в ЄДРЮО, ФОП та ГФ, а також у позовній заяві, повернуті відділенням поштового зв`язку по причині відсутності юридичної особи.

З приводу зазначеного судом враховується, що відповідач належним чином повідомлений про судове провадження, час та місце судових засідань у даній справі відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України.

Згідно ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

В силу ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що сторонам, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р. про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, що кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 р. у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 р. у справі Смірнова проти України). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи Федіна проти України від 02 вересня 2010 р., Смірнова проти України від 08 листопада 2005 р., Матіка проти Румунії від 02 листопада 2006 р., Літоселітіс проти Греції від 05 лютого 2004 р. та інші).

З огляду на обставини справи, належне повідомлення відповідача про наявність судового спору, надання можливості забезпечити в повному обсязі право на захист, обов`язок дотримання принципу розумних строків вирішення спору, суд, керуючись з ч. 9 ст. 165 ГПК України, ч. 2 ст. 178 ГПК України, вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом,

12.10.2017 року між приватним акціонерним товариством «Агріматко-Україна» (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Зооветпром Україна» (покупець) укладено договір поставки №ВЕТ-351000002 (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві на умовах СІР Хмельницький (згідно з Правилами ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року) товари (далі по тексту - товар) за номенклатурою та в строки відповідно до рахунків (далі по тексту - рахунки), які є додатками до цього договору та його невід`ємними частинами, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та сплатити за нього визначену в рахунках до договору вартість в строки та в порядку, передбаченому договором та рахунками до нього.

Відповідно до пункту 2.1 договору ціни товарів визначаються сторонами як договірні. Кількість та ціни товарів указуються у рахунках до договору, які є його невід`ємними частинами. Загальна сума договору визначається шляхом складання підсумкових сум по рахунках до цього договору.

Строки поставки товару погоджуються сторонами та відображаються у рахунках (пункт 2.2 договору).

Згідно з пунктом 3.1 договору постачальник зобов`язаний передати покупцю товар у строки, визначені пунктом 1.1 договору, а покупець, у відповідності до пункту 3.4, зобов`язаний прийняти товар, вказаний у пункті 1.1 цього договору, в погоджені сторонами строки, а також, в силу положень п. 3.5. договору, здійснити оплату за придбаний товар згідно умов статті 4 даного договору.

Пунктом 4.1 договору визначено, що покупцю надається відстрочка платежу на строк 60 календарних днів від дати відвантаження товару, яка визначається датою видаткової накладної.

У п. 4.2 договору сторонами погоджено, що вартість товару підлягає коригуванню постачальником, якщо з моменту укладання даного договору до моменту остаточного розрахунку курс на міжбанку заявлений АТ "ОТП Банк" (гривні до долара США чи до ЄВРО, в залежності від валюти, за якою постачальник придбав товар за зовнішньоекономічним контрактом) збільшився або зменшився більш як на 2 %.

Пунктом 6.2 договору унормовано, що у випадку затримки оплати з вини покупця, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставка Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 10.3 договору).

Договір підписано сторонами та скріплено його печатками.

На виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем отримано товар згідно видаткової накладної №1107018 від 07.11.2017 року на суму 83381,00 грн. (рахунок на оплату по замовленню №1106018 від 06.11.2017 року); видаткової накладної №1121016 від 21.11.2017 року на суму 17347,40 грн. (рахунок на оплату по замовленню №1120024 від 20.11.2017 року); видаткової накладної №1129016 від 29.11.2017 року на суму 24019,74 грн. (рахунок на оплату по замовленню №1128017 від 28.11.2017 року); видаткової накладної №1120006 від 30.11.2017 року на суму 26371,68 грн. (рахунок на оплату по замовленню №1129017 від 29.11.2017 року); видаткової накладної №1212013 від 12.12.2017 року на суму 26218,52 грн. (рахунок на оплату по замовленню №1211018 від 11.12.2017 року); видаткової накладної №1221010 від 21.12.2017 року на суму 7816,46 грн. (рахунок на оплату по замовленню №1221019 від 21.12.2017 року); видаткової накладної №126008 від 26.01.2018 року на суму 187878,88 грн. (рахунок на оплату по замовленню №122025 від 22.01.2018 року); видаткової накладної №129013 від 29.01.2018 року на суму 30624,00 грн. (рахунок на оплату по замовленню №129012 від 29.01.2018 року); видаткової накладної №611001 від 11.06.2018 року на суму 30800,64 грн. (рахунок на оплату по замовленню №608012 від 08.06.2018 року); видаткової накладної №611006 від 11.06.2018 року на суму 14825,86 грн. (рахунок на оплату по замовленню №609001 від 09.06.2018 року); видаткової накладної №613012 від 13.06.2018 року на суму 21923,52 грн. (рахунок на оплату по замовленню №612016 від 12.06.2018 року); видаткової накладної №614008 від 14.06.2018 року на суму 6286,56 грн. (рахунок на оплату по замовленню №613025 від 13.06.2018 року); видаткової накладної №702011 від 02.07.2018 року на суму 13980,48 грн. (рахунок на оплату по замовленню №627019 від 27.06.2018 року); видаткової накладної №702013 від 02.07.2018 року на суму 3740,00 грн. (рахунок на оплату по замовленню №702008 від 02.07.2018 року); видаткової накладної №709008 від 09.07.2018 року на суму 9102,96 грн. (рахунок на оплату по замовленню №709005 від 09.07.2018 року); видаткової накладної №711007 від 11.07.2018 року на суму 3500,00 грн. (рахунок на оплату по замовленню №711001 від 11.07.2018 року); видаткової накладної №711009 від 11.07.2018 року на суму 7603,68 грн. (рахунок на оплату по замовленню №711013 від 11.07.2018 року); видаткової накладної №723010 від 23.07.2018 року на суму 13002,60 грн. (рахунок на оплату по замовленню №723012 від 23.07.2018 року); видаткової накладної №724005 від 24.07.2018 року на суму 1800,00 грн. (рахунок на оплату по замовленню №723017 від 23.07.2018 року); видаткової накладної №802015 від 02.08.2018 року на суму 33156,00 грн. (рахунок на оплату по замовленню №802016 від 02.08.2018 року); видаткової накладної №823013 від 23.08.2018 року на суму 11161,68 грн. (рахунок на оплату по замовленню №82208 від 22.08.2018 року); видаткової накладної №823019 від 23.08.2018 року на суму 9478,56 грн. (рахунок на оплату по замовленню №822009 від 22.08.2018 року); видаткової накладної №829012 від 29.08.2018 року на суму 11438,88 грн. (рахунок на оплату по замовленню №828026 від 28.08.2018 року); видаткової накладної №911011 від 11.09.2018 року на суму 23271,60 грн. (рахунок на оплату по замовленню №906009 від 06.09.2018 року); видаткової накладної №921018 від 21.09.2018 року на суму 11868,76 грн. (рахунок на оплату по замовленню №920014 від 20.09.2018 року); видаткової накладної №1003007 від 03.10.2018 року на суму 77333,76 грн. (рахунок на оплату по замовленню №1002009 від 02.10.2018 року); видаткової накладної №1004011 від 04.10.2018 року на суму 62300,00 грн. (рахунок на оплату по замовленню №1003018 від 03.10.2018 року); видаткової накладної №1008006 від 08.10.2018 року на суму 37801,88 грн. (рахунок на оплату по замовленню №1004011 від 04.10.2018 року); видаткової накладної №1012016 від 12.10.2018 року на суму 36263,40 грн. (рахунок на оплату по замовленню №1012003 від 12.10.2018 року); видаткової накладної №1112006 від 12.11.2018 року на суму 81867,80 грн. (рахунок на оплату по замовленню №1106007 від 06.11.2018 року); видаткової накладної №1112007 від 12.11.2018 року на суму 67413,84 грн. (рахунок на оплату по замовленню №1106008 від 06.11.2018 року); видаткова накладна №911001 від 11.09.2018 року на суму 60042,00 грн. (рахунок на оплату по замовленню №906025 від 06.09.2018 року). На загальну суму 1053622,14 грн.

В свою чергу, відповідач перерахував позивачу за поставлений товар грошові кошти в сумі 15000,00 грн. (платіжне доручення №2332 від 28.12.2017 року); 38000,00 грн. (платіжне доручення №157 від 26.01.2018 року); 20000,00 грн. (платіжне доручення №120 від 18.01.2018 року); 20000,00 грн. (платіжне доручення №126 від 22.01.2018 року); 8000,00 грн. (платіжне доручення №158 від 25.01.2018 року); 25000,00 грн. (платіжне доручення №391 від 30.03.2018 року); 10000,00 грн. (платіжне доручення №427 від 10.04.2018 року); 15000,00 грн. (платіжне доручення №436 від 12.04.2018 року); 50000,00 грн. (платіжне доручення №248 від 05.05.2018 року); 40000,00 грн. (платіжне доручення №531 від 24.05.2018 року); 120000,00 грн. (платіжне доручення №310 від 01.06.2018 року); 42657,68 грн. (платіжне доручення №359 від 08.06.2018 року); 30000,00 грн. (платіжне доручення №701 від 01.08.2018 року); 40000,00 грн. (платіжне доручення №528 від 22.08.2018 року); 40000,00 грн. (платіжне доручення №830 від 10.09.2018 року); 30000,00 грн. (платіжне доручення №564 від 21.09.2018 року); 25000,00 грн. (платіжне доручення №15 від 25.09.2018 року); 80000,00 грн. (платіжне доручення №702 від 18.11.2018 року); 30000,00 грн. (платіжне доручення №796 від 13.12.2018 року); 40000,00 грн. (платіжне доручення №790 від 13.12.2018 року). На загальну суму 718657,68 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Судом встановлено, що 12.10.2017 року між ПрАТ «Агріматко-Україна» та ТОВ «Зооветпром Україна» укладено договір поставки №ВЕТ-351000002.

За договором поставки, відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України та статті 265 Господарського кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи стверджується, зокрема, підписаними сторонами та скріпленими їхніми печатками видатковими накладними, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1053622,14 грн.

В силу вимог п. 4.1. договору, відповідач зобов`язався здійснити оплату поставленого позивачем товару з відстрочкою платежу у 60 календарних днів з дати поставки кожної партії товару. Проте, доказів сплати відповідачем коштів за поставлений товар в розмірі 334964,46 грн. матеріали справи не містять та учасниками судового розгляду не надано, хоча строк оплати станом на момент звернення до суду із даним позовом настав.

З викладеного, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення 334964,46 грн. основного боргу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з грудня 2018 року по лютий 2019 року в розмірі 7761,27 грн., нараховані на суму 334964,96 грн.

Згідно з ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що зобов`язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, є втратами, пов`язаними з інфляційними процесами в державі за час прострочення виконання зобов`язання боржником, а три процента річних є, за своєю правовою природою, платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга" (п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року).

Здійснивши аналіз наданого позивачем розрахунку, суд зауважує, що прострочення з оплати поставленого товару по накладних №№1112006 від 12.11.2018 року на суму 81867,80 грн. та 1112007 від 12.11.2018 року на суму 67413,84 грн. відбулося з 12.01.2019 року, тому здійснювати нарахування втрат від інфляції на суму 149281,64 грн. за грудень 2018 року є безпідставним. Відтак, вірним буде наступний розрахунок втрат від інфляції: 185682,82 грн. х індекс інфляції за грудень 2018 року = 1485,46 грн.; 334964,46 грн. х індекс інфляції за січень-лютий 2019 року = 5041,22 грн. На загальну суму 6526,68 грн. В стягненні 1234, 59 грн. втрат від інфляції слід відмовити.

Позивачем також здійснено нарахування пені в розмірі 38984,42 грн. за період з 15.12.2018 року по 11.04.2019 року на суму заборгованості 334964,96 грн.

Приписами ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом положень ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною шостою ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Пунктом 6.2. Договору поставки сторони погодили, що у випадку затримки оплати з вини Покупця, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Разом з тим, у пункті 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 роз`яснено, що до пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Оскільки сторони умовами Договору не передбачили подовження періоду, за який має нараховуватись пеня, суд дійшов висновку, що позивач мав право на її нарахування лише протягом шести місяців, починаючи з дня порушення відповідачем зобов`язання по кожній з накладних.

Матеріалами справи стверджується, що борг, який є предметом даного спору, виник у зв`язку з несплатою відповідачем поставленого товару по накладних №1112007 від 12.11.2018 року в розмірі 67413,84 грн.; №1112006 від 12.11.2018 року на суму 81867,80 грн.; №1012016 від 12.10.2018 року; №1008006 від 08.10.2018 року в розмірі 37801,88 грн.; №1004011 від 04.10.2018 року на суму 62300,00 грн. та частково по накладній №1003007 від 03.10.2018 року в розмірі 49317,54 грн.

Таким чином, враховуючи визначений позивачем період нарахування, вірним буде наступний розрахунок пені: за період з 15.12.2018 року по 11.04.2019 року на суму 49317,54 грн. = 5739,75 грн.; за період з 15.12.2018 року по 11.04.2019 року на суму 62300,00 грн. = 7250,70 грн.; за період з 15.12.2018 року по 11.04.2019 року на суму 37801,88 грн. = 4399,52 грн.; за період з 15.12.2018 року по 11.04.2019 року на суму 36263,40 грн. = 4220,46 грн.; за період з 12.01.2019 року по 11.04.2019 року на суму 81867,80 грн. = 7267,17 грн.; за період з 12.01.2019 року по 11.04.2019 року на суму 67413,84 грн. = 5984,13 грн. На загальну суму 34861,73 грн. В стягненні 4122, 69 грн. пені суд відмовляє.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 334964,46 грн. основного боргу, 6526,68 грн. втрат від інфляції, 34861,73 грн. пені. В стягненні 4122, 69 грн. пені та 1234, 59 грн. втрат від інфляції слід відмовити.

Судові витрати в частині сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов приватного акціонерного товариства "Агріматко-Україна", м. Київ до товариства з обмеженою відповідальністю "Зооветпром Україна", м. Хмельницький про стягнення боргу за договором поставки №ВЕТ-351000002 від 12.10.2017 року в розмірі 334964,46 грн., 38984,42 грн. пені, 7761,27 грн. збитків від інфляції, задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Зооветпром Україна» (29000, Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Толбухіна, 1, код 40173700) на користь приватного акціонерного товариства «Агріматко-Україна» (01001, м. Київ, вул. Малопідвальна, буд. 12/10, код 30725226) 334964,46 грн. (триста тридцять чотири тисячі дев`ятсот шістдесят чотири грн. 46 коп.) основного боргу, 6526,68 грн. (шість тисяч п`ятсот двадцять шість грн. 68 коп.) втрат від інфляції, 34861,73 грн. (тридцять чотири тисячі вісімсот шістдесят одна грн. 73 коп.) пені, 5645,29 грн. (п`ять тисяч шістсот сорок п`ять грн. 29 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

В стягненні 4122, 69 грн. пені та 1234, 59 грн. втрат від інфляції відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.06.2019 року

Суддя М.В. Музика

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua/.

Віддрук. у 3 прим.: 1 - до справи; 2 - позивачу (01001, м. Київ, вул. Малопідвальна, буд. 12/10) - рек. з пов. про вручення; 3 - відповідачу (29000, м. Хмельницький, вул. Толбухіна, 1) - рек. з пов. про вручення.