РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2019Справа № 910/4724/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства " Київський радіозавод"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРК ПРИНТ"

про стягнення 64 257, 75 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Київський радіозавод» (далі- позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРК Принт» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 64 257, 75 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди індивідуально визначеного майна № 40-16 від 30.08.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2019 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Київський радіозавод» - залишено без руху. Встановлено Приватному акціонерному товариству «Київський радіозавод» строк протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, а саме надати суду підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; докази направлення на юридичну адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРК Принт» копії позовної заяви № 765/1747 від 11.04.2019.

22.04.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду від Приватного акціонерного товариства «Київський радіозавод» надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2019 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову та характер спірних правовідносин, судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

При цьому, судом повідомлено відповідача, що останній протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі може подати заяву із обгрунтованими запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (у разі їх наявності).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

13.05.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що договірні відносини між сторонами припинилися 31.12.2017, орендовані приміщення повернуті позивачу, а тому у відповідач вважає, що відсутній обов`язок відшкодування витрат у розмірі 64 257, 75 грн. за електричну енергію.

24.05.2019 позивач через відділ автоматизованого документообігу суду подав відповідь на відзив, в якій зазначає, що відповідач свої зобов`язання за договором оренди в частині компенсації використаної електричної енергії не виконав, у зв`язку з чим наявна заборгованість у розмірі 64 257, 75 грн.

Також, 24.05.2019 позивач подав додаткові пояснення, в яких зазначає, що здійснивши часткову оплату за спожиту електроенергію, відповідач тим самим визнав споживання електроенергії.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

30.08.2016 між Публічним акціонерним товариством "Київський радіозавод", яке перейменоване на Приватне акціонерне товариство «Київський радіозавод» (далі - балансоутримувач), Відособленим госпорозрахунковим структурним підрозділом Публічного акціонерного товариства " Київський радіозавод" (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРК ПРИНТ" (далі - орендар) укладено договір оренди індивідуально визначеного майна № 40-16, умовами якого передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування в корпусі № 12 за інв. № 400012 нежитлові приміщення, загальною площею 283, 2 кв.м. (І-поверх:к.№9, загальною площею 106,3 кв.м. та к.№ 10, загальною площею 15,8 кв.м.), (ІІ-поверх:к№32, загальною площею 57 кв.м. та к.№ 13, загальною площею 104, 1 кв.м.) розташовані за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 9, що знаходяться на балансі АТ «Київський радіозавод» (далі - об`єкт оренди). Орендоване майно передається з метою використання для друкарських послуг.

По забезпеченню телефонним зв`язком та по наданню комунальних послуг укладається окремий договір (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору, орендар вступає в строкове платне користування об`єктом оренди у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі об`єкту оренди.

Згідно п. 2.3. договору, у випадку розірвання договору оренди, закінчення терміну його дії та відмови від його подовження, орендар зобов`язаний у 3-денний строк передати орендодавцю об`єкт оренди в належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду, з урахуванням фізичного зносу об`єкту оренди згідно з актом приймання-передачі об`єкта оренди. Об`єкт оренди вважається повернути орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.

Обов`язок по складанню акту приймання-передачі покладається на сторону, яка передає об`єкт оренди іншій стороні договору (п. 2.4. договору).

Цей договір діє 12 місяців з 30.08.2016 по 31.08.2017 (п. 10.1. договору).

Крім того, сторонами складено та підписано акт передачі-прийому в корпусі № 12 за інв. № 400012 нежитлових приміщень І-поверх, загальною площею 122, 10 кв.м., ІІ - поверх, загальною площею 161, 10 кв.м., розташованих за адресою: м. Київ, вул. Бориспілська, 9, що здається в оренду орендарю ТОВ "ПРК ПРИНТ", згідно договору № 40-16 від 30.08.2016.

Додатком № 1 від 22.06.2017 до договору № 40-16 від 30.08.2016, сторони вирішили викласти п.1.1. в наступній редакції: «Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування в корпусі № 12 за інв. № 400012 нежитлові приміщення, загальною площею 283, 2 кв.м. (І-поверх:к.№9, загальною площею 106,3 кв.м. та к.№ 10, загальною площею 15,8 кв.м.), (ІІ-поверх:к№32, загальною площею 57 кв.м. та к.№ 31, загальною площею 104, 1 кв.м.), а з 01.07.2017 додатково в корпусі № 12 за інв. № 400012 на І-поверсі: нежитлове приміщення з вікнами, загальною площею 41,8 кв.м., нежитлове приміщення без вікон, загальною площею 19,1 кв.м., коридор, загальною площею 60,7 кв.м. та санвузол, загальною площею 2,3 кв.м., розташовані за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 9, що знаходяться на балансі АТ «Київський радіозавод» (далі - об`єкт оренди). Орендоване майно передається з метою використання для друкарських послуг.

Сторонами також складено та підписано акт прийому-передачі в корпусі № 12 за інв. № 400012 на І-поверсі: нежитлового приміщення з вікнами, загальною площею 41,8 кв.м., нежитлового приміщення без вікон, загальною площею 19,1 кв.м., коридору, загальною площею 60,7 кв.м. та санвузлу, загальною площею 2,3 кв.м., розташованих за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 9, що здаються в оренду орендарю ТОВ "ПРК ПРИНТ", згідно договору № 40-16 від 30.08.2016.

Крім того, згідно додатку № 2 від 31.08.2017 до договору № 40-16 від 30.08.2016 сторони вирішили викласти п. 10.1. договору в наступній редакції: «Цей договір діє 12 місяців з 01.09.2017 по 31.12.2017».

Отже, договір оренди № 40-16 від 30.08.2016 припинив свою дію 31.12.2017, у зв`язку з чим сторонами було складено акт прийому-передачі від 31.12.2017, згідно якого відповідач передав, а позивач прийняв з оренди нежитлове приміщення в корпусі № 12 за інв. № 400012, І-поверх:к.№9, загальною площею 106,3 кв.м. та к.№ 10, загальною площею 15,8 кв.м., нежитлове приміщення з вікнами, загальною площею 41,8 кв.м., нежитлове приміщення без вікон, загальною площею 19,1 кв.м., коридор, загальною площею 60,7 кв.м., та санвузол, загальною площею 2,3 кв.м., ІІ-поверх: кім. № 32, загальною площею 57 кв.м. та кім № 31, загальною площею 104, 1 кв.м., розташованих за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 9.

Як зазначає позивач, за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 64 257, 75 грн., щодо компенсації за використану електроенергію та технічне обслуговування електроустаткування, на підтвердження чого долучив до позовної заяви рахунки на оплату.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає що відповідач неналежним чином виконує свої зобов`язання щодо сплати використаної електроенергії за період оренди нежитлового приміщення, внаслідок чого за Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРК ПРИНТ" утворилась заборгованість у розмірі 64 257, 75 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Як встановлено судом вище, договір оренди № 40-16 від 30.08.2016 припинив свою дію 31.12.2017, у зв`язку з чим сторонами було складено акт прийому-передачі від 31.12.2017, згідно якого відповідач передав, а позивач прийняв з оренди нежитлове приміщення в корпусі № 12 за інв. № 400012, І-поверх:к.№9, загальною площею 106,3 кв.м. та к.№ 10, загальною площею 15,8 кв.м., нежитлове приміщення з вікнами, загальною площею 41,8 кв.м., нежитлове приміщення без вікон, загальною площею 19,1 кв.м., коридор, загальною площею 60,7 кв.м., та санвузол, загальною площею 2,3 кв.м., ІІ-поверх: кім. № 32, загальною площею 57 кв.м. та кім № 31, загальною площею 104, 1 кв.м., розташованих за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 9.

В свою чергу, позивач зазначає за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 64 257, 75 грн. за використану електроенергію за період оренди нежитлових приміщень розташованих за адресою: м . Київ, вул. Бориспільська, 9.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до статей 12, 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги поділяються за: функціональним призначенням; порядком затвердження цін/тарифів.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач - це власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом;

виконавець - це суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

виробник - суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги;

споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до п. 3 ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу перерв. Згідно п. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Суд зазначає, що пунктом 1.2. договору оренди № 40-16 від 30.08.2016 було передбачено, що по наданню комунальних послуг сторони укладають окремий договір, проте у матеріалах справи відсутні докази укладення між сторонами окремого договору по відшкодуванню відповідачем позивачу витрат за надані комунальні послуги, зокрема постачання електричної енергії у орендовані нежитлові приміщення.

Крім того, в обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що звертався до відповідача листом № 284 від 28.09.2018 та претензією № 328 від 04.12.2018, в яких просив відповідача розрахуватися за надані комунальні послуги, проте суд зазначає, що вказаний лист та претензія позивача стосується правовідносин сторін, що виникли за договором №146-17Н, та саме за цим договором позивач просить відповідача погасити наявну заборгованість, в той час як дані правовідносини виникли на підставі договору оренди № 40-16 від 30.08.2016.

При цьому, суд також не приймає до уваги посилання позивача на лист відповідача б/н від 05.10.2018, в якому останній начебто зобов`язувався сплатити заборгованість за спожиту електроенергію протягом 6 місяців згідно тарифів, затверджених договором, з огляду на те що, як вбачається зі змісту вказаного листа останній не містить посилання на договір оренди № 40-16 від 30.08.2016, у зв`язку з чим неможливо встановити за яким саме договором відповідач зобов`язався сплатити заборгованість.

В матеріалах справи також містяться рахунки на оплату компенсації по використанню електроенергії та компенсації за технічне обслуговування, однак відсутні докази їх направлення (надсилання/вручення) на адресу відповідача, як підставу для здійснення оплати, у зв`язку з чим останні не можуть бути прийняти судом до розгляду як належні та допустимі докази наявності заборгованості та встановлення факту невиконання відповідачем своїх зобов`язання з компенсації вартості спожитої електричної енергії у заявленому розмірі.

При цьому, судом встановлено, що Приватне акціонерне товариство " Київський радіозавод" не здійснює господарську діяльність з виробництва, передачі, розподілу електричної енергії, постачання електричної енергії споживачу, тощо, при цьому позивачем не надано доказів наявності у нього укладених договорів з тепло, енерго та водопостачальними організаціями та іншими суб`єктами господарювання на підтвердження надання комунальних послуг відповідачу.

Крім того, суд критично відноситься до платіжних доручень долучених позивачем до відповіді на відзив на позовну заяву, як на підтвердження здійснення відповідачем часткової оплати за надані комунальні послуги, оскільки відповідні платіжні доручення у призначенні платежу взагалі не містять посилання на договір за яким сплачується заборгованість за спожиту електроенергію.

Щодо посилання позивача на акт фіксування показників електролічильників, суд зазначає, що вказаний акт підписано виключно представниками Приватного акціонерного товариства " Київський радіозавод", доказів того, що відповідач відмовився від підписання вказаного акту матеріали справи не містять.

Так, акт фіксування показників електролічильників містить посилання на лічильник «НІК 230 1А П1 №0980002», проте в акті не зазначено хто є власником вказаного лічильника, як і не зазначено чи прийнято лічильник у встановленому законодавством порядку в експлуатацію згідно договору з енергопостачальною організацією та яку мережу (споживачів, користувачів тощо) приєднано до вказано лічильника, у зв`язку з чим суд не приймає до розгляду акт фіксування показників електролічильників, як підставу для стягнення заборгованості.

Таким чином, підсумовуючи викладене вище, суд зазначає, що позивачем у встановленому законом порядку не доведено факт наявності у відповідача заборгованості у розмірі 64 257, 75 грн. за спожиту електроенергію за період оренди нежитлових приміщень за договором, враховуючи що акт приймання-повернення орендованого майна з оренди підписаний сторонами без будь-який претензій та зауважень щодо невиконаних відповідачем зобов`язань за договором оренди № 40-16 від 30.08.2016.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених вимог, наведених обґрунтувань та наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства " Київський радіозавод" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРК ПРИНТ" про стягнення 64 257, 75 грн. задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя С. О. Щербаков