ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.06.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/723/18

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Матуляк П. Я. , секретар судового засідання Максимів Н. Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи - підприємця Готраша Богдана Богдановича

до відповідача: REYMUT ORMAN URUNLERI SANAYI IC VE DIS TIC. LTD STI Umraniye про стягнення коштів

за участю:

від позивача: не з"явився

від відповідача: не з"явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Готраш Богдан Богданович звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до REYMUT ORMAN URUNLERI SANAYI IC VE DIS TIC. LTD STI (Umraniye ISTANBUL, TURKEY Adem Yavuz Mah, Alemdag Cad 427 Kagithane Tic.Sicll № 968319 ) про стягнення 5735,00доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ складає 156820,41грн.

Ухвалою суду від 20.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05.02.2019.

Ухвалою суду від 05.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.03.2019, за наслідками якого розгляд справи по суті відкладено на 28.05.19.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.19 справу №909/723/18 передано на розгляд судді Матуляку П.Я.

У зв`язку із зміною складу, суд 28.05.19 ухвалив рішення про прийняття до провадження справи №909/723/18 та повторний розгляд справи по суті.

Ухвалою суду від 28.05.19 відкладено розгляд справи по суті на 20.06.19.

В судове засідання 20.06.19 позивач не з"явився, проте згідно ухвали суду від 28.05.19 участь представників сторін не визнавалася обов"язковою.

Відповідач своїм правом на участь повноваженого представника в судовому розгляді не скористався, відзиву на позов, заяв та клоптань суду не подавав.

За змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Ухвали Господарського суду Івано-Франківської області у даній справі оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому відповідач мав можливість ознайомитися з текстом цих ухвал.

Водночас, право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за свою природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Як вбачається із ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів, отриманих судом в ході виконання Міністерством юстиції Туреччини судового доручення у даній справі (вх.№1193/19 від 22.01.19), ухвалу суду від 20.08.18 відповідачу вручено, відтак відповідач мав достатньо часу та можливості надати суду відзив на позов.

Згідно з ч. 1 ст. 118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Згідно ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе у відповідності до ст. 178 та ст. 202 ГПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розглянути справу без участі повноважних представників сторін за наявними в ній матеріалами, запобігаючи безпідставному затягуванню розгляду спору.

При цьому, судом взято до уваги приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950р., ратифікованої Україною 17.07.1997р. (набрала чинності для України 11.09.1997р.), якими гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, зокрема, цивільного характеру. Одночасно, реалізація "права на суд", передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого, згідно із ст.32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах Буланов та Купчик проти України заяви №№ 7714/06, 23654/08 від 09.12.2010р., Чуйкіна проти України № 28924/04 від 13.01.2011р.).

Разом з тим, слід зазначити, що пунктом 6 Закону України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових і позасудових документів у цивільних або комерційних справах" встановлено, що якщо виконано всі умови, зазначені у частині другій статті 15 зазначеної Конвенції, суддя, незалежно від положень частини першої статті 15 Конвенції, може винести рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку документів.

За таких обставин, беручи до уваги приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду спору впродовж розумного строку та норми ч.ч.1,3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи той факт, що відповідач, у відповідності до чинного законодавства, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, спір належить вирішити у відсутності представників сторін за матеріалами справи, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з"ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд встановив наступні

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

24.04.18 між сторонами у справі укладено контракт №2, за умовами якого позивач (за контрактом-продавцець) зобов"язався поставити і передати у власність відповідача( за контрактом - покупця), а покупець зобов"язався прийняти і оплатити на умовах контракту обумовлнеий цим контрактом товар(п.1.1 контракту).

Згідно з п.1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 16 контракту товар у кількості 1000 куб.м поставляється партіями автотранспортом на умовах, вказаних у комерційному рахунку (інвойсі) на умовах ФСА до 30.09.19, загальна вартість товару 200000,00 дол.США.

Матеріалами справи, зокрема, митною декларацією від 11.05.18, рахунком-фактурою №1 від 02.05.18, міжнародною товарно-транспортною накладною серії А №687825 підтверджується факт поставки позивачем та отримання відповідачем партії товару вартістю 5735,00 дол.США.

Згідно з п.3 контракту оплата за товар здійснюється за кожну окрему партію у строк до 90 днів з дати митного офрмлення, якщо сторони не домовились про продовження строку оплати.

Доказів продовження строку оплати сторонами та виконання відповідачем зобов"язання щодо оплати вартості поставленого товару матеріали справи не містять.

За наведених обставин, заборгованість відповідача перед позивачем за спірним контрактом становить 5735,00 дол.США., що згідно офіційного курсу НБУ станом на 14.08.18 еквівалентно 156820,41грн.

При вирішенні даного спору суд здійснив наступні

ВИСНОВКИ:

З позовної заяви вбачається, що відповідачем у справі виступає іноземний суб`єкт господарювання - нерезидент, який не має свого представництва на території України.

Статтею 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України.

За змістом статей 365, 366 ГПК України іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Пунктом 7 контракту сторони обумовили, що всі спори відносно даного контракту вирішуються в Господарському суді Івано-Франківської області із застосуванням права України.

Як передбачено ч. 1 ст. 32 Закону України "Про міжнародне приватне право", зміст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом.

Оскільки сторони у п. 7 контракту визначили, що відносини сторін за даним договором регулюються матеріальним правом України, суд до спірних правовідносин застосовує чинне законодавство України.

Відповідно до ст.ст. 15-16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невиконання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України).

В силу приписів ст.ст. 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов"язковим для виконання сторонами.

Спірний контракт, укладений між сторонами в межах чинного законодавства України є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 ГК України). Вказане положення кореспондується з приписами ст. 712 ЦК України.

З огляду на наведені правові норми суд констатує, що контракт, укладений між стоорнами у справі, є договором поставки.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару(ст.692 Цивільного кодексу України).

В силу положень ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормою ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п.3 контракту оплата за товар здійснюється за кожну окрему партію у строк до 90 днів з дати митного офрмлення, якщо сторони не домовились про продовження строку оплати.

Дата митного оформлення товару - 11.05.18, відтак до 90 днів з дати митного офрмлення відповідач повинен був здійснити оплату вартості поставленого позивачем товару.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

В силу п.2 ст. 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов"язання.

Відповідач в судові засідання жодного разу не з"явився, своїми правами, наданими йому ст.ст. 42, 165, 178 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, будь - яких заперечень проти позову чи доказів належного виконання своїх зобов"язань не надав, доводи позивача не спростував.

Враховуючи той факт, що відповідач не виконав належним чином своє зобов"язання щодо здійснення розрахунку за отриманий товар, вимога позивача про стягнення з відповідача коштів у розмірі 5735,00 дол.США., що згідно офіційного курсу НБУ станом на 14.08.18 еквівалентно 156820,41грн. є обґрунтованою, законною та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. 124, 129,129-1 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, підписаною 15.11.1965 року у місті Гаазі, ст.ст. 11, 204, 509, 525, 526, 530, 599, 610-612, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст.173, 193, 265 Господарського кодексу України, ст. ст. 42, 73-79, 86, 120, 129, 178, 202, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 365-366 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

задовольнити позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до REYMUT ORMAN URUNLERI SANAYI IC VE DIS TIC. LTD STI про стягнення 5735,00доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 14.08.18 складає 156820,41грн.

Стягнути з REYMUT ORMAN URUNLERI SANAYI IC VE DIS TIC. LTD STI (Umraniye ISTANBUL, TURKEY Adem Yavuz Mah, Alemdag Cad 427 Kagithane Tic.Sicll № 968319 ) на користь фізичної особи - підприємця Готраша Богдана Богдановича( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 5735,00 (п"ять тисяч сімсот тридцять п"ять) доларів США основного боргу, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 14.08.18 складає 156820,41(сто п"ятдесят шість тисяч вісімсот двадцять гривень сорок одну копійку) та 2352,33(дві тисячі триста п"ятдесят дві гривні тридцять три копійки) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.06.2019

Суддя Матуляк П. Я.