ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2019 р. Справа№ 910/16528/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Доманської М.Л.

Сотнікова С.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2019

у справі № 910/16528/18 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Приватної організації "Організації колективного управління авторськими та суміжними правами" в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сушия"

про виплату компенсації за порушення майнових авторських прав.

В С Т А Н О В И В :

Приватна організація «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Ворнер Мьюзік Україна» звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сушия» про виплату компенсації за порушення майнових авторських прав в сумі 223380 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу належать майнові авторські права на музичний твір - «Into You», управління якими передано ПО «Організації колективного управління авторськими та суміжними правами». Оскільки відповідачем порушені майнові авторські права на вказаний музичний твір шляхом його публічного виконання в приміщенні ресторану «Сушия», в якому відповідач проводить свою господарську діяльність, позивач просив стягнути з відповідача компенсацію за порушення авторських прав, що відповідає 60-ти мінімальним заробітним платам та складає 223 380 грн відповідно до норм ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.03.2019 у справі №910/16258/18 в задоволені позову Приватної організації «Організація колективного управління авторськими і суміжним правами» в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Ворнер Мьюзік Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сушия» про виплату компенсації за порушення майнових авторських прав відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, Приватна організація «Організація колективного управління авторськими і суміжним правами» (надалі - ПО «ОКУАСП»), звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2019 повністю, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають обставинам справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також судом неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення.

Апелянт зазначає, що ПО «ОКУАСП» правомірно звертається до суду на підставі ст.ст. 50, 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» і має право на стягнення компенсації, оскільки між позивачем і ТОВ «Ворнер/Чаппел» було укладено ліцензійний договір що, на думку позивача в силу ст. 204 ЦК України, є належним доказом наявності прав у ПО «ОКУАСП» на спірний музичний твір.

Крім того, апелянт стверджує, що факт використання відповідачем спірного музичного твору було підтверджено сукупністю таких доказів: актом фіксації, відеозаписом та товарним чеком.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2019 справу №910/16528/18 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Отрюха Б.В., суддів: Доманської М.Л., Пантелієнко В.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №910/16528/18 у визначеному складі, розгляд справи призначено на 19.06.2019.

Представник відповідача 22.05.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечувала проти доводів апеляційної скарги позивача, просила залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив мотивовано тим, що, як правильно встановлено у оскаржуваному рішенні, позивачем не доведено факт протиправної поведінки відповідача, зокрема надані позивачем докази, а саме - акт фіксації, відеозапис та фіскальний чек, не є належними та допустимими доказами для доведеності порушення прав позивача. Разом з тим, відповідач звертає увагу суду на втрату позивачем статусу організації колективного управління відповідно до норм Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського і (або) суміжних прав», а відтак відсутність повноважень у ПО «ОКУАСП» на вчинення дій в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Ворнер Мьюзік Україна».

Враховуючи викладене, відповідач зазначає, що позивачем не доведено порушення його прав.

Розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/1654/19 від 18.06.2019 у зв`язку з перебуванням судді Пантелієнка В.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/16528/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2019 у даній справі визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Доманська М.Л., Сотніков С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2019 апеляційну скаргу Приватної організації «Організація колективного управління авторськими і суміжними правами» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2019 у справі №910/16528/18 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В., суддів: Доманської М.Л., Сотнікова С.В.

19.06.2019 представником ПО «ОКУАСП» через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду подано заяву, в якій представник надала пояснення з приводу представництва позивача в суді та зазначила, що діє на підставі Договору про надання професійної правничої допомоги №7.23-П від 08.03.2019, що наявний в матеріалах справи. Крім того, представник позивача просила вирішити питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу організації колективного управління, яка звернулась до Адвокатського об`єднання «Інтелкрафтс» (договір про надання професійної правничої допомоги наявний в матеріалах справи) на захист прав позивача; стягнути з відповідача на користь ПО «ОКУАСП» 7000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження зазначеного до заяви додано акт про затвердження сторонами обсягу надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції та платіжне доручення №920 від 07.05.2019.

19.06.2019 в судовому засіданні представник позивача - Приватної організації «Організація колективного управління авторськими і суміжним правами» в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Ворнер Мьюзік України» надала пояснення по суті спору, підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі та просила задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

19.06.2019 в судовому засіданні представник відповідача надала пояснення по суті спору, проти доводів апеляційної скарги заперечила та просила залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Колегією суддів на підставі ч. 7 ст. 270 ГПК України надано учасникам судової справи можливість виступити у судових дебатах, яке учасниками справи реалізовано.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень, які містяться у відзиві на неї, заслухавши думку присутніх учасників судового процесу, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" є організацією колективного управління, що підтверджується Свідоцтвом про облік організацій колективного управління № 18/2011 від 24.01.2011, виданим Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України.

24.01.2014 року між Приватною організацією «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» (надалі - Організація або ПО «ОКУАСП») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ворнер Мьюзік Україна» (надалі - Видавник або ТОВ «Ворнер Мьюзік Україна») укладений договір № АВ-24012014/01 про управління майновими авторськими правами (далі по тексту - Договір на управління), відповідно до умов якого Видавник надає Організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на твори та субвидані твори, які належать або протягом дії цього договору будуть йому належати, а саме дозволяти або забороняти використання творів третіми особами, відповідно до умов цього договору, зокрема, музичного твору "Into You" у виконанні "Casey Jean", що підтверджується, зокрема, декларацією музичних творів №559 від 01.06.2017.

Вказаним договором ПО «ОКУАСП» обґрунтовує своє право як організації колективного управління на звернення до суду за захистом майнових авторських прав, що належать ТОВ «Ворнер Мьюзік Україна» на території України.

У свою чергу, 01.11.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ворнер/Чаппел» (видавник за умовами договору) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ворнер Мьюзік Україна» (субвидавник за умовами договору) укладений ліцензійний договір №ВЧ-112014/02-д (надалі - Ліцензійний договір), відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Ворнер/Чаппел» як видавник надає субвидавнику (позивач у справі) право на використання вказаних у цьому договорі творів, вказаних у каталозі, крім Продакшн Музики.

Так, предмет договору встановлений в п. 2.1 зазначеного договору, де зазначено, що видавник надає субвидавнику право на використання протягом строку на території способами, вказаними в договорі, всіх творів, що входять в каталог видавника, за виключенням Продакшн Музика.

Згідно розділу «Визначення» територія, на якій надано право на використання творів, зазначена як територія України (п. 1.9. Договору).

Пунктом 11 передбачено, що даний Договір вступає в силу з моменту його підписання з урахуванням положень п. 11.2. та закінчується 31.12.2014. Строк Договору може автоматично продовжуватись на наступний період в 1 (один) рік, до тих пір поки не буде розірваний однією із сторін.

Позивач в особі уповноваженої організації колективного управління стверджує, що відповідно до п. 11.2 Договору, Ліцензійний договір діє безстроково, а отже діяв на дату складання акту фіксації вчиненого порушення у ресторані, в якому здійснює господарську діяльність відповідач.

Даними доказами позивач в особі організації колективного управління майновими правами обґрунтовує наявність в нього виключних майнових авторських прав на музичний твір «Into you» на території України станом на липень 2017 року.

Відповідно до пункту 16 Роздруківки № 42 до каталогу музичних творів, який є додатком до Ліцензійного договору, встановлено, що станом на 01.06.2017 року позивачу (ТОВ «Ворнер Мьюзік Україна») надано права на 15% прав у публічному виконанні музичного твору «Into you» на території України (п. 1.9 Ліцензійного договору) зі строком до 31.12.2014 року (пункт 11.1 Ліцензійного договору).

Також Організацією було надано копію декларації музичного твору №599 від 01.06.2017 (дата зазначена від руки), згідно якої ТОВ «Ворнер/Чаппелл» передав в управління ТОВ «Ворнер Мьюзік Україна» твір «Into you» (виконавець - Casey Jean).

Відповідно до статті 1108 Цивільного кодексу України особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об`єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об`єкта права інтелектуальної власності). Ліцензія на використання об`єкта права інтелектуальної власності може бути оформлена як окремий документ або бути складовою частиною ліцензійного договору. Ліцензія на використання об`єкта права інтелектуальної власності може бути виключною, одиничною, невиключною, а також іншого виду, що не суперечить закону. Невиключна ліцензія не виключає можливості використання ліцензіаром об`єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об`єкта у зазначеній сфері.

Відповідно до ст. 1109 цього ж Кодексу, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об`єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об`єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об`єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Отже, за твердженням позивача, останній володіє майновими авторськими правами на музичний твір «Into you» з огляду на вищенаведене та правомірно звертається до суду з відповідним позовом.

Одночасно, позивач переконаний, що відповідачем допущено неправомірне використання (без дозволу правовласника або уповноваженої ним організації колективного управління) музичного твору «Into you» у виконанні «Casey» шляхом його публічного виконання 25.07.2017 року в приміщенні ресторану «Сушия» (для фонового озвучення закладу) за адресою: м. Київ, пр.-т. Оболонський, буд. 1Б, торговий центр «Dream Town». На доказ зазначеного представником позивача подано: акт фіксації порушення № 12/07/17 від 25.07.2017, складений представником ПО «ОКУАСП» ОСОБА_1 ; диск з відеофіксацією вказаного порушення; фіскальний чек №0015 від 25.07.2017 року про придбання представником позивача товару (кави «Еспресо») у вказаному ресторані 25.07.2017 року.

Таким чином, звертаючись з позовною заявою до місцевого господарського суду в обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що використання відповідачем вищевказаного музичного твору у власній господарській діяльності відбулося без дозволу правовласника та без сплати авторської винагороди, чим порушено авторські права, передбачені вимогами п. "а", статті 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права".

Відповідач заперечує проти позову з тих підстав, що позивач не надав у повному обсязі доказів на підтвердження своїх повноважень на звернення до суду для захисту прав позивача, зазначає, що Організацією не доведено факт використання відповідачем об`єктів авторського права та порушення з боку відповідача майнових авторських прав позивача шляхом публічного виконання Твору.

Щодо права організації колективного управління звертатися з позовом в інтересах позивача для захисту його майнових авторських прав на музичний твір колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Частиною 1 статті 432 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу. У частині другій згаданої статті 432 Цивільного кодексу України визначено способи захисту права інтелектуальної власності.

Частиною 1 ст. 418 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним відповідно до ч. 3 ст. 418 ЦК України. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Таким чином, причиною виникнення спору у даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача компенсації у зв`язку з порушенням майнових авторських прав суб`єктів авторського права.

Відповідно до ст. 440 ЦК України та частини третьої статті 15 Закону, майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

За приписами частини першої статті 31 Закону автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Відповідно до ст. 45 Закону України "Про авторське право і суміжні права", суб`єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами, зокрема, через організацію колективного управління.

Частиною 1 ст. 47 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що суб`єкти авторського права і (або) суміжних прав можуть доручати управління своїми майновими правами організаціям колективного управління.

Згідно ч. 4 ст. 47 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (надалі - Закону), організації колективного управління можуть управляти на території України майновими правами іноземних суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів з аналогічними іноземними організаціями, в тому числі й про взаємне представництво інтересів. Організації колективного управління можуть доручати на основі договорів з аналогічними іноземними організаціями управляти на колективній основі за кордоном майновими правами українських суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі й про взаємне представництво інтересів.

Згідно з підпунктом "г" частини першої статті 49 Закону організації колективного управління повинні виконувати від імені суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень, зокрема, таку функцію: звертатися до суду за захистом прав суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб`єктів. При цьому окреме доручення для представництва в суді не є обов`язковим.

Разом з тим така організація, пред`явивши позов, не є позивачем, оскільки вона звертається до суду за захистом прав суб`єктів авторського і (або) суміжних прав, а не своїх прав. Позивачем у таких випадках буде суб`єкт авторського права і (або) суміжних прав, на захист інтересів якого звернулася організація.

У випадку, якщо організація колективного управління звертається на захист прав фізичних осіб, такий спір розглядається в порядку цивільного судочинства. Якщо ж вона звертається на захист юридичних осіб, то, залежно від суб`єктного складу, спір розглядається в порядку господарського судочинства.

У пункті 7 постанови пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року № 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" (надалі по тексту - постанова № 5) зазначено, що відповідно до статті 45 Закону суб`єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто, через свого повіреного, через організацію колективного управління.

Пунктом 49 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності" (надалі по тексту - постанова № 12) встановлено, що організації колективного управління, які здійснюють управління майновими правами на твори, повинні довести наявність у них прав на управління авторськими майновими правами певного кола осіб.

Отже, у разі звернення організації колективного управління до суду з позовом про захист прав суб`єктів авторського права суд повинен з`ясовувати обсяг повноважень цієї організації згідно з договорами, укладеними цією організацією та суб`єктом авторського права.

Відповідно до п. 30.1 Постанови №12, у вирішенні спорів, пов`язаних з передачею авторського права, господарські суди повинні всебічно і повно досліджувати обставини щодо обсягу прав, які передано чи надано у використання за договором, строку дії авторського договору тощо. У разі коли з матеріалів справи вбачається, що мало місце неодноразове передання майнових прав на твір, господарському суду у розгляді справи необхідно з`ясовувати усі обставини, пов`язані із встановленням суб`єктів майнового права на твір і передачею (відчуженням) повністю чи частково прав таких суб`єктів. Зокрема, підлягають з`ясуванню питання про те, який саме обсяг майнових прав передано і чи дотримано при цьому вимоги Закону щодо авторського договору; яким у зв`язку з цим є обсяг майнового права відповідної особи тощо.

Отже, у разі відсутності свідоцтва на твір позивач повинен довести наявність майнових авторських прав щодо авторського договору, тобто від автора до кінцевого правовласника.

Документами, що підтверджують право організації на звернення до суду із заявою про захист авторського права та/або суміжних прав, є: видане Міністерством освіти і науки України свідоцтво про облік організацій колективного управління, свідоцтво про визначення організації уповноваженою організацією колективного управління згідно із статтями 42, 43 названого Закону; статут організації, що управляє майновими правами на колективній основі; в інших випадках, ніж передбачені згаданими статтями Закону України "Про авторське право і суміжні права" - договір з особою, якій належать відповідні права, на управління майновими правами на колективній основі, та/або договір з іноземною організацією, що управляє аналогічними правами, і документи, що підтверджують наявність у неї відповідних повноважень.

Отже, зазначені вище обставини, за твердженням позивача свідчать про те, що ПО "ОКУАСП" здійснює колективне управління виключними майновими авторським правами на спірний музичний твір.

Однак, при дослідженні матеріалів справи колегією суддів встановлено наступне.

Так, 01.11.2014 між ТОВ «Ворнер/Чаппелл» як Видавником та ТОВ «Ворнер Мьюзік Україна» як Субвидавником укладено Ліцензійний договір №ВЧ-01112014/02-д.

Пунктом 3.1. Ліцензійного договору №ВЧ-01112014/02-д від 01.11.2014 передбачено, що всі права по відношенню до творів, наданих субвидавнику за цим договором, обмежені об`ємом прав, наданих видавнику оригінальними клієнтами чи видавниками чи іншими правовласниками, про що субвидавник періодично інформується.

Як вбачається з додатку № 1 до Ліцензійного договору №ВЧ-01112014/02-д від 01.11.2014 (роздруківка № 42 із каталогу музичних творів), ТОВ "Ворнер/Чаппелл" передало ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна" право на використання творів, зокрема музичний твір "Into You" у виконанні "Casey Jean".

При цьому, встановити, який саме обсяг прав щодо твору належав ТОВ "Ворнер/Чаппелл" на момент укладення Ліцензійного договору №ВЧ-01112014/02-д від 01.11.2014 з ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна" і чи мало право ТОВ "Ворнер/Чаппелл" передавати ці права третім особам, не вбачається можливим.

Отже, колегія прийшла до висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо переходу виключних майнових авторських прав на музичний твір "Into You" у виконанні "Casey Jean" від правовласників музичного твору до ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна".

Одночасно, відповідач посилається зокрема, на недоведеність належності позивачу виключних авторських прав на музичний твір "Into You" у виконанні "Casey Jean", виключного права дозволяти використання вказаного музичного твору та відповідно права на його захист, оскільки з доданих до позовної заяви документів не відслідковується передача майнових авторських прав на спірний музичний твір безпосередньо від авторів цього твору (первинних суб`єктів авторських прав) до ТОВ "Ворнер/Чаппел" та в подальшому до позивача.

У свою чергу, відповідач стверджує про те, що він використовує музичні твори на підставі Договору доручення № 10-01/07/2015 КДС від 01.07.2015, укладеного між ТОВ "Сушия" та ТОВ "КДС", за умовами якого відповідач приєднався до усіх правочинів, які вже укладено ТОВ "КДС", так і тих, що можуть бути укладені у майбутньому, та Договору № 01/2014 від 27.12.2013, укладеного між ДО "УААСП" та ТОВ "КДС", за умовами якого ДО "УААСП" від імені авторів та їх правонаступників, включаючи іноземних, надало користувачам право (невиключну ліцензію) на публічне виконання творів.

Щодо доведення відповідачем правомірності використання ним спірного музичного твору у відповідності з нормами Цивільного кодексу України та норм спеціальних законів, зокрема, Закону України «Про авторське право та суміжні права», за наслідками дослідженнями матеріалів справи суд зазначає наступне.

27.12.2013 між Державною організацією "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (УААСП) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Контент Делівері Сервіс" (КДС), укладено договір №01/2014.

Суд звертає увагу, що Державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (УААСП) відповідно до Закону України "Про авторське право і суміжні права" та на підставі Свідоцтва № 3/2003 від 22.08.2003р. Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіта і науки України здійснює колективне управління майновими правами суб`єктів авторського права. При цьому, відомості про набуття УААСП статусу організації колективного управління є загальновідомими та містяться у містяться у Реєстрі організацій колективного управління.

Преамбулою Договору №01/2014 встановлено, що ТОВ "КДС" за даним договором управомочене набувати прав та обов`язків і самостійно їх реалізовувати як від власного імені, так і на підставі договорів доручення від імені Користувачів, що протягом дії Договору приєднаються до цього Договору.

Умовами Договору №01/2014 передбачено, що Користувач (Користувачі) - суб`єкти господарювання, які шляхом укладення із КДС договору доручили останньому врегулювати від їх імені та за їх рахунок шляхом укладення господарських договорів усі питання щодо використання ними способом публічного виконання творів. Твори - оприлюднені літературні, музичні твори з текстом або без тексту, що охороняються авторським правом, повноваженні на колективне управління якими на території України передано УААСП аналогічними іноземними авторсько-правовими організаціями на підставі договорів про взаємне представництво інтересів, українськими суб`єктами авторського права та їх правонаступниками на підставі письмових договорів, а також повноваження по управлінню якими УААСП здійснює на підставі Закону (розділ 1 Договору).

Відповідно до пунктів 2.1. - 2.6. Договору №01/2014 УААСП від імені авторів та їх правонаступників, включаючи іноземних, надає Користувачам, у порядку та на умовах, визначених цим Договором, право (невиключну ліцензію) на публічне виконання творів у приміщеннях закладів Користувачів, розташованих на території України, а Користувачі зобов`язуються виплачувати УААСП авторську винагороду (роялті) відповідно до умов цього Договору та Закону. Сторони окремо погодили, що з метою реалізації положень цього Договору Користувачі та КДС отримують невиключне право на відтворення і зберігання творів з метою їх подальшого використання способом публічного виконання. Сторони погодили, що в кожному конкретному випадку днем отримання Користувачем невиключного права на використання творів на умовах цього Договору (днем набуття чинності невиключною ліцензією УААСП на користь Користувача) буде день укладення КДС із Користувачем договору, умовами якого передбачено уповноваження Користувачем КДС на врегулювання від його імені усіх питань стосовно використання останнім способом публічного виконання творів (у такий спосіб Користувач приєднується до цього Договору). Користувачі не мають права передавати отримані за цим Договором права третім особам. Цей Договір не поширюється на: а) немайнові права авторів; б) права виконавців, виробників фонограм, відеограм, організацій мовлення; в) будь-які інші способи та види використання творів, не зазначені в цьому Договорі. Розміри авторської винагороди (роялті), яка сплачується Користувачами за надання невиключного права на публічне виконання творів за розрахунковий період - календарний рік (тарифи), визначені у Додатку до цього Договору. Визначена Сторонами сума авторської винагороди (тариф) не залежить від тривалості та кількості використання творів протягом розрахункового періоду. КДС протягом 30-ти календарних днів, які слідують за останнім днем розрахункового періоду, надає УААСП звіт за формою, визначеною Додатком до цього Договору, який містить перелік Користувачів, від імені яких КДС виплачує УААСП авторську винагороду (роялті) за використання творів способом публічного виконання. Разом із звітом КДС зобов`язується надати УААСП у довільній формі точний перелік використовуваних Користувачами протягом розрахункового періоду творів, як це передбачено чинним законодавством України.

Згідно з п. 5.1. Договору сторони встановили, що цей Договір набирає чинності з 01 січня 2014 року і діє по 31 грудня 2020 року. При цьому, п. п. 2.6.-2.8. залишаються в силі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, що виникли під час дії цього Договору.

Пунктом 7.4. Договору №01/2014 передбачено, що сторони розуміють, що відносини, що склалися та/або складуться між КДС та кожним із Користувачів згідно з укладеними договорами є комерційним представництвом (ст. 243 ЦК України).

Згідно з п. 2.2. Договору, сторони окремо погодили, що з метою реалізації положень цього Договору Користувачі та КДС отримують невиключне право на відтворення і зберігання творів з метою їх подальшого використання способом публічного виконання.

Згідно зі ст. 1109 Цивільного кодексу України, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об`єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об`єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об`єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Таким чином, за своєю правовою природою вказаний правочин являється ліцензійним договором, за яким ДО "УААСП" виступає ліцензіаром, а ТОВ "КДС" - ліцензіатом.

При цьому, умовами вказаного договору передбачено можливість надання ДО "УААСП" невиключної ліцензії не тільки визначеному ліцензіату, яким являється ТОВ "КДС", а і невизначеній кількості осіб, з якими ТОВ "КДС" укладе відповідні договори приєднання, і які набудуть статусу ліцензіатів за Договором №01/2014.

Одночасно, слід зауважити, що відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено можливість укладання багатосторонніх договорів.

При цьому, частиною 4 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що до договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Положеннями ст. 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 640 Кодексу, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Отже, дослідивши положення Договору №01/2014, суд прийшов до висновку, що зазначений договір є ліцензійним договором в розумінні законодавства України, укладеним між ДО "УААСП" та ТОВ "КДС", із можливістю приєднання до вказаного договору інших осіб.

Виходячи з норм законодавства, приєднання таких осіб має відбуватись за умови їх ознайомлення із умовами Договору №01/2014, направлення оферти та отримання акцепту.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази наявності відносин між ДО "УААСП", як ліцензіаром, та ТОВ "Сушия", як ліцензіатом, щодо погодження і прийняття обома сторонами умов саме договору №01/2014.

Одночасно, слід зазначити, що суб`єктний склад учасників ліцензійного договору має бути відомим особам, які його укладають, у даному випадку - ПО "УААСП", як ліцензіару, та ТОВ "Сушия", як ліцензіату, і лише у такому випадку відповідний правочин може вважатись укладеним.

Судом встановлено, що в матеріалах справи наявний Договір доручення №10-01/07/2015/КДС від 01.07.2015, укладений між ТОВ "КДС" та ТОВ "Сушия", як довірителем.

Відповідно до п. 1.1. Договору доручення №10-01/07/2015/КДС Довіритель даним приєднується до усіх правочинів, як вже укладених КДС, так і тих, що можуть бути укладені від його імені КДС у майбутньому, у такий спосіб надаючи відповідне уповноваження КДС на укладення від імені Довірителя таких правочинів. виконання їх умов, їх подальшу зміну та/або припинення, положеннями яких забезпечується врегулювання усіх питань правомірності використання першим об`єктів права інтелектуальної власності з Музичного та/або Аудіовізуального репертуару та інших об`єктів авторського права у погоджених згідно із умовами цього Договору закладах Довірителя. Вказане схвалення обмежується Довірителем погодженим сторонами у цьому Договорі розміром сум винагороди (роялті), які Довіритель сплачує через КДС на користь суб`єктів майнових прав за використання способом публічного виконання (показу) об`єктів права інтелектуальної власності з Музичного та/або Аудіовізуального репертуару у погоджених згідно із умовами цього Договору закладах Довірителя та за використання Довірителем бази ліцензованого контенту.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Враховуючи наведене, суд погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що умови п. 1.1. Договору доручення №10-01/07/2015/КДС не можуть вважатись договором приєднання до ліцензійного Договору №01/2014, укладеного між ТОВ "КДС" та ДО "УААСП", у розумінні приписів ст. 634 Цивільного Кодексу України.

Так, п. 1.2., 1.3. Договору доручення №10-01/07/2015/КДС визначено, що Довіритель даним уповноважує КДС від його імені та за його рахунок у порядку, передбаченому цим Договором, здійснювати оплату винагороди (роялті) за використання способом публічного виконання (показу) об`єктів права інтелектуальної власності з Музичного та/або Аудіовізуального репертуару та за використання Довірителем бази ліцензованого контенту на користь суб`єктів майнових прав на об`єкти права інтелектуальної власності та їх представників, з якими КДС укладено відповідні правочини, а також здійснювати усі необхідні та передбачені вказаними правочинами дії, спрямовані на виконання їх умов (повідомлення, звітність тощо). Усі дії, на які цим Договором Довіритель уповноважує КДС мають характер виключних прав КДС, як це передбачено ст. 1000 ч.2 ЦК України, чинність яких обмежується строком дії цього Договору та територією України (далі - територія).

Відповідно до статті 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного (ч. 2 ст. 1000).

У розділі 2 Договору доручення №10-01/07/2015/КДС сторони встановили зміст доручення та порядок його виконання.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що ТОВ «КДМ» згідно з умовами цього договору набуває виключних майнових прав представляти Довірителя у відносинах із суб`єктами (та їх представниками) майнових прав на об`єкти права інтелектуальної власності, що використовуються Довірителем, що, зокрема, проте не обмежуючись, передбачає;

- здійснення від імені та за рахунок Довірителя у порядку, передбаченому цим Договором, виплат винагороди (роялті) за використання у його закладах способом публічного виконання (показу) об`єктів права інтелектуальної власності з Музичного та/або Аудіовізуального репертуару на користь суб`єктів майнових прав на об`єкти права інтелектуальної власності та їх представників;

- отримання для Довірителя дозволу та реквізитів доступу для використання Бази ліцензованого контенту і здійснення від імені та за рахунок Довірителя у порядку, передбаченому цим Договором, виплат винагороди (роялті) за її використання;

- укладення у подальшому від імені Довірителя правочинів, виконання їх умов, їх подальша зміна та/або припинення, положеннями яких забезпечується врегулювання усіх питань правомірності використання Довірителем об`єктів інтелектуальної власності з Музичного та/або Аудіовізуального репертуару у погоджених згідно із умовами цього Договору закладах останнього;

- вчинення від імені Довірителя усіх необхідних та передбачених укладеними правочинами дій, спрямованих на виконання їх умов (повідомлення, звітність, тощо);

- за умови належного виконання Довірителем умов цього Договору КДС гарантує належне виконання укладених ним від імені та в інтересах Довірителя правочинів, у зв`язку із чим несе солідарну із сторонами таких правочинів відповідальність за усіма вимогами, що випливають із фактів використання Довірителем об`єктів права власності з Музичного та/або Аудіовізуального репертуару у погоджених згідно із умовами цього Договору закладах останнього. При цьому, вказане положення застосовується виключно у разі негайного залучення до врегулювання усіх спірних питань уповноважених представників КДС, яким необхідні уповноваження від Довірителя та копії матеріалів спору повинні бути надані не пізніше 2-х робочих днів з моменту їх отримання Довірителем.

Пунктом 2.2. встановлено, що за цим Договором Довіритель оплачує КДС винагороду відповідно до додатків до цього Договору.

Додатком №2 до Договору керуючись п.1.4. Договору сторони погодили перелік закладів Довірителя, серед яких наявний ресторан за адресою: м. Київ, пр-т. Оболонський, буд. 1 Б, торговий центр "Dream Town", у якому, за твердженням позивача, здійснювалось публічне виконання спірного твору

Тобто, за твердженням відповідача, фактичний порядок використання ТОВ «Сушия» об`єктів права інтелектуальної власності, згідно Догору передбачав: по - перше, отримання Відповідачем від ТОВ «КДС» реквізитів доступу до Бази ліцензованого контенту, яка розміщена в мережі Інтернет за адресою: http://indormedia.net ; по - друге, наступне завантаження Відповідачем об`єктів права інтелектуальної власності з представленого на згаданому ресурсі Музичного репертуару та/або Аудіовізуального репертуару та їх подальше використання Відповідачем у належних йому закладах способом публічного виконання (п. 7.7., 7.14. Договору). Отже, Відповідач стверджує, що він використовував виключно ті об`єкти права інтелектуальної власності, які входили до переліку Музичного репертуару ТОВ «КДС», розміщеного в мережі Інтернет за вищевказаним посиланням.

Слід зазначити, що відповідно до п. 6.1. Договору доручення №10-01/07/2015/КДС, протягом строку дії цього Договору видані на підставі укладених КДС від імені Довірителя правочинів невиключні ліцензії є чинними. Цей Договір набирає чинності з 01.07.2015 року і діє до 31.12.2020 року. При цьому, пункти 2.4. - 2.9. залишаються чинними до повного виконання своїх зобов`язань Довірителем, що виникли під час дії цього Договору.

Пунктом 7.1. цього ж Договору встановлено, що сторони розуміють, що відносини, у яких вони беруть участь відповідно до положень цього Договору, є комерційним представництвом (посередництвом) (глава 31 ГК України, ст. 243 ЦК України), а КДС - комерційним представником Довірителя, на що сторони цього Договору даним дають свою вільну згоду.

Згідно з ст. 243 ЦК України передбачено, що комерційним представником є особа, яка постійно та самостійно виступає представником підприємців при укладенні ними договорів у сфері підприємницької діяльності. Комерційне представництво одночасно кількох сторін правочину допускається за згодою цих сторін та в інших випадках, встановлених законом. Повноваження комерційного представника можуть бути підтверджені письмовим договором між ним та особою, яку він представляє, або довіреністю. Особливості комерційного представництва в окремих сферах підприємницької діяльності встановлюються законом.

Таким чином, у даному випадку суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в тому, що за своєю правовою природою Договір доручення №10-01/07/2015/КДС є змішаним, оскільки має ознаки як договору доручення, так і договору комерційного представництва.

Так, з умов укладеного між ТОВ "Сушия" та ТОВ "КДС" Договору доручення №10-01/07/2015/КДС випливає, що останній передбачає права ТОВ "КДС" на укладення від імені ТОВ "Сушия" договорів з особами, уповноваженими управляти об`єктами авторських і суміжних прав, з метою забезпечення правомірності використання музичних творів шляхом їх публічного виконання у господарській діяльності ТОВ "Сушия".

Однак, у матеріалах справи не вбачаються докази вчинення з боку ТОВ "КДС" дій, спрямованих на отримання ліцензії на використання музичних творів з боку ДО "УААСП".

Такі дії мали вчинятись після набрання чинності Договору доручення №10-01/07/2015/КДС (з 01.07.2015, відповідно до п. 6.1. Договору) та, відповідно не можуть поширюватись на раніше укладений договір №01/2014 - 27.12.2013.

З урахуванням зазначеного, слід вказати, що належними доказами отримання ТОВ "Сушия" ліцензії на використання музичних творів, у тому числі музичного твору "Into You" у виконанні "Casey Jean", з огляду на умови договорів №01/2014 та №10-01/07/2015/КДС, мають бути відповідні угоди, за якими має бути визначений суб`єктний склад учасників правовідносин, які мають ознайомитись та акцептувати умови ліцензійного договору №01/2014.

Одночасно, ДО "УААСП" має бути ознайомленим із повним колом осіб, яким він надає невиключну ліцензію на використання музичних творів, саме станом на дату надання такої ліцензії.

Так, чинне законодавство України передбачає можливість укладення такого правочину ТОВ "КДС" від імені та за дорученням ТОВ "Сушия", проте, відповідний договір або угода мають бути укладені саме після отримання повноважень на представництво - 01.07.2015 р. (тобто, після дати набрання чинності Договору доручення №10-01/07/2015/КДС).

Разом з тим, судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів виключення з управління ДО "УААСП", як організації колективного управління авторськими і суміжними правами, спірного музичного твору ("Into You" у виконанні "Casey Jean"). Однак, вищевикладене не спростовує факту відсутності надання ДО "УААСП" ліцензії ТОВ "Сушия" на використання такого твору.

Судова колегія звертає увагу, що договори №АВ-24012014/01 від 24.01.2014 та №ВЧ-01112014/02-д від 01.11.2014 станом на час фіксації були чинні, недійсними не визнавалися; докази протилежного у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

А відтак, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що з урахуванням вищенаведеної норми щодо презумпції правомірності правочину, судом першої інстанції було правомірно відхилено доводи відповідача про недоведеність належності позивачу авторських прав на спірний твір.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах висловлена і Верховним судом, зокрема, у постанові від 27.02.2018 у справі №910/6037/16 за позовом Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "УМИГ Мьюзік" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сушия" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Контент Делівері Сервіс", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-2 - Державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав", про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав.

Так, до майнових прав інтелектуальної власності на твір, відповідно до ст. 440 ЦК України, відносяться: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Як передбачено положеннями ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (надалі - Закон), виключним правом є майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об`єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону, виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання і публічне сповіщення творів.

За змістом статей 435, 440, 441, 443 ЦК України, статей 7, 15, 31-33 Закону: право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку; використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про авторське право та суміжні права" (далі - Закон) майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями Закону, після чого ця особа стає суб`єктом авторського права.

Причиною спору у справі стало порушення, за твердженням позивача, його виключних майнових прав на музичний твір «Into you» у виконанні «Caseyan» на території України, управління якими здійснює організація колективного управління, відповідачем, який здійснив неправомірне (за твердженням відповідача) використання вказаного музичного твору 25.07.2017 року, з огляду на що для відновлення порушеного права позивач просить стягнути компенсацію за таке неправомірне використання, передбачену статтею 52 Закону України «Про авторське право та суміжні права».

Пунктом 29 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності» зазначено, що враховуючи приписи статті 33 ГПК України щодо обов`язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об`єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках, коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов`язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача.

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону України «Про авторське право і суміжні права» при використанні ним твору та/або об`єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

Щодо доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання і публічне сповіщення творів.

Положеннями ч. 3 ст. 426 Цивільного кодексу України визначено, що використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Як зазначалось вище, позивачем на підтвердження факту вчинення відповідачем порушення майнових авторських прав позивача на музичний твір "Into You" у виконанні "Casey Jean", шляхом публічного виконання, у приміщені ресторану "Сушия" за адресою: м. Київ, пр-т. Оболонський, буд. 1 Б, торговий центр "Dream Town", для фонового озвучення закладу, позивачем надано наступні докази: акт фіксації №12/07/17 від 25.07.2017; відео - звукозапис до акту 12/07/17; фіскальний чек №0015 від 25.04.2017.

За приписами ст. ст. 73, ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Також, відповідно до ст. ст. 76, 77, 78 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 1 ст. 96 ГПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

На підтвердження вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю "Сушия" порушення майнових авторських прав позивача на музичний твір "Into You" у виконанні "Casey Jean", шляхом публічного виконання, у приміщені ресторану "Сушия" за адресою: м. Київ, пр-т. Оболонський, буд. 1 Б, торговий центр "Dream Town", для фонового озвучення закладу, позивачем надано Акт фіксації 12/07/17 від 25.07.2017 комерційного використання музичних творів способом публічного виконання, відеозапис фіксації використаного спірного музичного твору (відеозапис міститься на матеріальному носії та був досліджений судом) копію фіскального чеку №0015 від 25.07.2017.

Дослідивши зазначені докази у сукупності, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

З поданого на оптичному міні диску відеозапису вбачається, що зйомка здійснювалась таємно: з кишені чи то з сумки (враховуючи, що камера була направлена на нижню частину приміщення та на підлогу) у закладі, де розміщені стільці та столи. Одночасно, з відеозапису неможливо достеменно встановити, у якому саме закладі здійснювалась зйомка.

Також не вдається напевне встановити, що фіксація проводилася саме представником ПО "ОКУАСП" ОСОБА_1 25.07.2017, та що запис був здійснений саме з 16 год. 20 хв. до 16 год. 38 хв. у приміщенні ресторану "Сушия", який знаходиться за адресою: м. Київ, пр-т. Оболонський, буд. 1 Б, торговий центр "Dream Town" та що у вказаному приміщенні звучать, відображені в акті фіксації № 12/07/17 комерційного використання музичних творів способом публічного виконання від 25.07.2017 року музичний твір "Into You" у виконанні "Casey Jean".

До того ж, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в акті фіксації №12/07/17 від 25.07.2017 зазначається, що фіксацію використання музичного твору здійснював представник Організації ОСОБА_1, що діє на підставі довіреності № 31/12/16/1 від 31.12.2016. Проте на відеозаписі особа ОСОБА_1 відсутня, а доручення не демонструється, що унеможливлює ідентифікувати особу, яка здійснює відеозапис.

Також слід зазначити, що акт фіксації складений у друкованому вигляді, тобто виготовлений та роздрукований за допомогою технічних пристроїв, що виключає можливість його складання в місці фіксації (у закладі відповідача, як вказує Організація) та ставить під сумнів факт реальної фіксації даних, наведених в акті.

Відповідно до роз`яснень п. п .3, 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності" від 17.10.2012 року зазначається, що відповідальність за порушення права інтелектуальної власності у вигляді відшкодування шкоди, завданої суб`єктові відповідного права, може наставати лише за одночасної наявності таких умов: 1) факту протиправної поведінки відповідача (зокрема, недодержання умов авторського, ліцензійного договорів, використання об`єкта права інтелектуальної власності без дозволу правовласника); 2) шкоди, завданої суб`єктові права інтелектуальної власності; 3) причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду.

Доказування наявності перших трьох умов покладається на позивача. При цьому судом застосовується презумпція вини особи, яка завдала шкоду: така особа вважається винною, поки не буде доведено інше. Наявність зазначених умов має з`ясовуватися судом також і у вирішенні спорів про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення права інтелектуальної власності. Суд, зокрема, повинен встановити, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, в якій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з яких підстав він у цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У вирішенні питань, пов`язаних з відшкодуваннях згаданої шкоди, господарським судам слід враховувати викладене вроз`ясненні президії Вищого арбітражного суду України від 01.04.94 № 02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди" (у редакції рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 29.12.2007 № 04-5/239), зокрема, щодо розподілу між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач, а які - відповідач.

Відсутність вини порушника не звільняє його від обов`язку припинити порушення права інтелектуальної власності, а так само не виключає застосування щодо нього заходів, спрямованих на захист таких прав. Зокрема, опублікування в засобах масової інформації відомостей про порушення права інтелектуальної власності та змісту судового рішення щодо такого порушення, припинення дій, що порушують право інтелектуальної власності, здійснюються незалежно від вини порушника. Втім, наведене правило підлягає застосуванню лише до тих способів захисту прав, які не належать до заходів відповідальності. Відповідальність за порушення прав інтелектуальної власності (у вигляді відшкодування збитків, шкоди, сплати компенсації) настає лише за наявності вини.

Відтак колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доказами, на які посилається позивач, як на підтвердження встановлення факту порушення відповідачем авторського права, не доведено факт використання відповідачем об`єктів авторського права та порушення з боку відповідача майнових авторських прав позивача, а на відповідача не може покладатися обов`язок із доведення факту правомірного використання відповідного твору, виходячи з презумпції винного заподіяння шкоди, оскільки така презумпція підлягає застосуванню лише у разі доведення позивачем факту завдання шкоди (факту неправомірного використання твору).

Таким чином, склад правопорушення, необхідний для покладення на відповідача відповідальності у вигляді сплати компенсації, ані позивачем, ані ПО "ОКУАСП" належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не доведений.

Враховуючи доводи викладені позивачем в апеляційній скарзі, колегія суддів наголошує, що відсутній факт безпідставного використання відповідачем музичного твору, оскільки його використання здійснюється ним на підставі чинних договорів. При цьому, саме на позивача покладається обов`язок доведення неправомірної діяльності відповідача, а суд позбавлений можливості задовольнити позов ґрунтуючись на припущеннях позивача.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені позовні вимоги про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав в сумі 223380 грн. є необґрунтованими та недоведеними належними та допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах висловлена і Верховним судом, зокрема, у постанові від 19.02.2019 у справі №925/350/18 за позовом Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна" до Фізичної особи - підприємця Коломієць Ірини Геннадіївни про стягнення 223 380 грн.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається, а доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга Приватної організації «Організація колективного управління авторськими і суміжними правами» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2019 у справі №910/16528/18 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2019 у справі №910/16528/18 підлягає залишенню без змін.

Щодо заяви представника позивача щодо вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу організації колективного управління суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши заяву позивача від 19.06.2019 про вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи відсутність підстав для задоволення позову та апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватної організації «Організація колективного управління авторськими і суміжними правами» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2019 у справі №910/16528/18 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/16528/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 25.06.2019.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді М.Л. Доманська

С.В. Сотніков