ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2019 р. Справа№ 920/960/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Смірнової Л.Г.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представника скаржника згідно з протоколом судового засідання від 26.06.2019

за апеляційною скаргою Міністерства освіти та науки України

на рішення Господарського суду Сумської області від 05.02.2019 (повне рішення складено 08.02.2019)

у справі № 920/960/18 (суддя Резніченко О.Ю.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Радькова Станіслава Євгеновича

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Міністерства освіти та науки України

про зобов`язання укласти додаткову угоду,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У грудні 2018 року Фізична особа-підприємець Радьков Станіслав Євгенович (далі - ФОП Радьков С.Є.) звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області (далі - Регіональне відділення ФДМ України) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Міністерства освіти та науки України (далі - МОН України) про зобов`язати відповідача укласти додаткову угоду № 1 до договору оренди державного майна № 2074 від 26.05.2014, предметом якого є об`єкти, загальною площею 8, 0 кв. м., а саме: 1) частина нежитлового приміщення площею 2, 0 кв. м. на першому поверсі будівлі головного корпусу; 2) частина нежитлового приміщення площею 2, 0 кв. м. на другому поверсі будівлі центрального корпусу; 3) частина нежитлового приміщення площею 2, 0 кв. м. на першому поверсі будівлі електротехнічного корпусу; 4) частина замощення площею 2, 0 кв. м. біля будівлі головного корпусу, розташовані за адресою: м. Суми, вул. Римського-Корсакова, 2, у редакції, що викладена у прохальній частині позовної заяви.

Позовні вимоги про зобов`язання укласти додаткову угоду обґрунтовані тим, що відповідач порушив право позивача на продовження дії договору оренди на той самий термін, передбачене ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», оскільки заяви про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору позивачу не надходило. Посилання відповідача у листі № 18-07-02576 від 21.06.2018 на лист МОН України від 05.06.2018 № 1/11-6024 про намір використовувати майно для власних потреб є порушенням права позивача на володіння майном з огляду на положення ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Натомість, в порушення вказаної норми, письмове попередження надійшло 21.06.2018, а тому не може бути підставою для припинення договору оренди.

2. Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Сумської області від 05.02.2019 позов задоволено частково. Зобов`язано Регіональне відділення ФДМ України укласти з ФОП Радьковим С.Є. додаткову угоду № 1 до договору оренди державного майна № 2074 від 26.05.2014, предметом якого є об`єкти загальною площею 8, 0 кв. м., а саме 1) частина нежитлового приміщення площею 2, 0 кв. м. на першому поверсі будівлі головного корпусу; 2) частина нежитлового приміщення площею 2, 0 кв. м. на другому поверсі будівлі центрального корпусу; 3) частина нежитлового приміщення площею 2,0 кв. м. на першому поверсі будівлі електротехнічного корпусу; 4) частина замощення площею 2,0 кв. м. біля будівлі головного корпусу, розташовані за адресою: м. Суми, вул. Римського-Корсакова, 2, у редакції, що викладена у прохальній частині позовної заяви, за виключенням реквізитів балансоутримувача, який не є стороною договору оренди державного майна № 2074 від 26.05.2014.

Рішення обґрунтовано тим, що відповідач не заперечує проти продовження дії договору оренди, а МОН України, посилаючись як на підставу для заперечень проти продовження дії договору оренди на використання майна для власних потреб, не повідомило про це позивача в порядку та в строки, визначені ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», не подало доказів на підтвердження використання майна для власних потреб.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

У березні 2019 МОН України звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 05.02.2019 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2019 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою МОН України на рішення Господарського суду Сумської області від 05.02.2019. Призначено справу до розгляду на 22.05.2019.

Справа розглядалася різними складами суду.

22.05.2019 ухвалою суду апеляційної інстанції розгляд справи було відкладено до 26.06.2019.

26.06.2019 в судове засідання з`явився представник скаржника. Представники позивача та відповідача в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, отриманих сторонами 04.06.2019.

В судовому засідання представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати.

4. Вимоги апеляційної скарги і короткий зміст наведених у ній доводів

МОН України в апеляційній скарзі не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Скаржник зазначає, що відповідно до Положення про МОН України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №630 Міністерство є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності. Згідно з пп. 89 п. 4 вказаного Положення Міністерство відповідно до покладених на нього завдань здійснює управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління.

16.05.2018 відбулось засідання Комісії з майнових питань підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління МОН України, за результатами якого було прийнято рішення, яким продовжили дію договору оренди державного майна від 26.05.2014 № 2074 на 3 місяці з його подальшим розірванням.

МОН України, як уповноважений орган управління, своїм листом від 05.06.2018 № 1/11-6024 повідомило Регіональне відділення ФДМ, що не надає дозвіл на продовження терміну дії договору оренди та зазначило, що в подальшому власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб. Цей лист свідчить про відсутність волевиявлення на продовження орендних правовідносин. А тому скаржник вважає рішення суду першої інстанції про задоволення позову необґрунтованим.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відзиви на апеляційну скаргу від позивача та відповідач до суду апеляційної інстанції не надійшли. Клопотань про продовження строку для їх подачі сторонами не заявлено.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Суд першої інстанції правильно з`ясував, що 26.05.2014 між ФОП Радьковим С.Є. та Регіональним відділенням ФДМ України укладено договір оренди державного майна № 2074, за умовами якого відповідач передає, а позивач приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - групу інвентарних об`єктів загальною площею 8, 0 кв. м., а саме: 1) частину нежитлового приміщення площею 2,0 кв. м. на першому поверсі будівлі головного корпусу (реєстровий номер 05408289.94. ЮУЧПКХ6); 2) частину нежитлового приміщенню площею 2, 0 кв. м. на другому поверсі будівлі центрального корпусу (реєстровий номер 05408289.94. ЮУЧПКХ13); 3) частину нежитлового приміщення площею 2, 0 кв. м. на першому поверсі будівлі електротехнічного корпусу (реєстровий номер 05408289.94.ЮУЧПКХ12): 4) частину замощення площею 2, 0 кв. м. біля будівлі головного корпусу, розташовану за адресою: м Суми, вул. Римського-Корсакова, 2, що перебуває на балансі Сумського державного університету, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна станом на 31.03.2014 і становить за незалежною оцінкою 18600 грн 00 коп.

Згідно з п. 1.2. договору, майно передається в оренду з метою розміщення торговельних автоматів, що відпускають продовольчі товари.

Відповідно до п. 10.1. договору, він укладений строком на 1 рік, що діє з 26.05.2014 до 25.05.2015 включно.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.08.2015 між сторонами укладено договір про внесення змін до договору оренди, згідно з яким п. 10.1. викладено в новій редакції, а саме: « 10.1. Цей договір діє до 24.05.2018 включно».

Пунктом 10.4. договору визначено, що у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення цього договору або зміни його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору, при обов`язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди.

Суд першої інстанції встановив, що майно, яке є об`єктом оренди за договором оренди державного майна № 2074, належить до сфери управління МОН України.

Листом від 03.03.2018 за № 18-07-01026 відповідач повідомив позивача, що для розгляду питання щодо продовження терміну дії договору оренди позивачу необхідно надати заяву на продовження договору оренди, згоду балансоутримувача, оцінку об`єкта оренди відповідно до Методики КМУ № 629 від 10.08.1995.

Так, позивач звернувся до Регіонального відділення ФДМ України із заявою від 14.03.2018 про продовження дії договору оренди від 26.05.2014 № 2074, у зв`язку з чим Регіональне відділення ФДМ України звернулося до МОН України листом від 23.03.2018 № 07-07-01257 щодо продовження дії договору оренди від 26.05.2014 № 2074 терміном на 2 роки 364 дні.

Суд першої інстанції встановив, що МОН України листом від 05.06.2018 № 1/11-6024 не надало дозвіл на продовження терміну дії договору оренди від 26.05.2014 № 2074 та повідомило, що в подальшому має намір використовувати майно для власних потреб.

Відповідач листом від 21.06.2018 № 18-07-02576 повідомив позивача, що МОН України не надало дозвіл на продовження дії договору оренди. Відповідач зазначив, що договір оренди вважається припиненим з моменту повернення орендованого майна.

У серпні 2018 року супровідним листом № 12 від 10.08.2018 позивач звернувся до відповідача з проханням підписати додаткову угоду № 1 до договору оренди державного майна № 2074 від 26.05.2014 щодо подовження терміну дії договору оренди, з доданою угодою в 3-х екземплярах.

Листом від 20.08.2018 № 18-07-03917 відповідач повідомив позивача про те МОН України не надало дозвіл на продовження терміну дії договору оренди та повернув три примірники додаткової угоди № 1 про продовження дії договору оренди.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом розгляду даної справи є орендні правовідносини. Спір у справі стосується наявності або відсутності підстав для укладення додаткової угоди про продовження дії договору.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, з якою кореспондується норма ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 4 ст. 284 Господарського кодексу України визначено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності урегульовано Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Як встановлено судом першої інстанції, позивач звернувся до відповідача, як орендодавця, з заявою про намір продовжити договір оренди.

На що, листом від 21.06.2018 № 18-07-02576 відповідач повідомив позивача про те, що МОН України, як власник майна, не надало дозвіл на продовження дії договору оренди. Відповідач зазначив, що договір оренди вважається припиненим з моменту повернення орендованого майна, що оформлюється відповідним актом приймання-передавання.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції не врахував такого.

Як вбачається з договору оренди, майно, що передано в оренду перебуває на балансі Сумського державного університету. Засновниками університету є держава в особі МОН України.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 Закону України «Про вищу освіту» майно закріплюється за державним або комунальним закладом вищої освіти на праві господарського відання і не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню або передачі у власність юридичним і фізичним особам без згоди засновників закладу вищої освіти та вищого колегіального органу самоврядування закладу вищої освіти, крім випадків, передбачених законодавством.

МОН України є центральним органом виконавчої влади (ст. 1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та п. 1 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 630 (далі - Положення про МОН).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» управління об`єктами державної власності -здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» об`єктами управління державної власності є у тому числі державне майно, що перебуває на балансі господарських організацій і не увійшло до їх статутних капіталів або залишилося після ліквідації підприємств та організацій.

На підставі пп. 89 пункту 4 Положення про МОН Міністерство освіти і науки України здійснює управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління.

За приписами ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендодавцями є Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам.

Виходячи з системного аналізу наведених норм та враховуючи особливість передачі в оренду державного майна, Міністерство, як центральний орган виконавчої влади наділено, зокрема, правом управляти майном державної власності. В той час, як Фонд державного майна у сфері оренди державного майна виступає орендодавцем майна, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств у процесі приватизації (корпоратизації), що перебувають у державній власності. Тобто особливістю таких відносин є обов`язкова необхідність погодження органу (в даному випадку МОН України), до сфери управління якого віднесено відповідне майно, на передаче майна в оренду та, відповідно, продовження такої оренди.

Обов`язок погодження передачі майна в оренду закріплено ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Наведена стаття також закріплює обов`язок орендодавця (Фонд державного майна» відмовити в укладені договору оренди, якщо орган, уповноважений управляти майном, не дає згоди на укладення договору оренди.

За таких обставин, вірно встановивши обставини справи, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відсутність власних заперечень Регіонального відділення ФДМ України щодо поновлення договору на новий строк, як орендодавця є достатньою підставою для укладення додаткової угоди про продовження договору оренди за відсутності згоди власника такого майна. Більше того, власник майна висловив заперечення стосовно продовження дії договору, про що був повідомлений орендодавець, який в свою чергу повідомив орендарі про відсутність наміру продовжувати дію договору оренди, що свідчить про обізнаність орендаря про викладені обставини. А тому у вказаній частині приймаються доводи скаржника стосовно відсутності його згоди на продовження договору оренди, як власника майна.

За приписами ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Матеріали справи не містять доказів згоди власника майна на продовження дії договору оренди, доказів наявності необхідного обсягу дієздатності у орендодавця на вчинення таких дій до матеріалів справи теж не додано. А тому висновок суду першої інстанції про те, що відсутність у орендодавця заперечень на укладення додаткової угоди є достатньою підставою для задоволення позову (враховуючи особливість орендних правовідносин) не може визнаватися обґрунтованим. У вказаній частині приймаються доводи скаржника.

Якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Для припинення договору оренди достатнім є вираження стороною в обумовлений законом строк своєї волі у формі заяви про небажання продовжувати орендні відносини.

У пункті 10.4. договору сторони визначили дві умови, за яких договір оренди може бути продовженим: відсутність заяви однієї зі сторін про припинення цього договору або зміни його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця та наявність дозволу органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди.

За таких обставин, враховуючи заперечення власника проти продовження договору оренди, повідомлення про це орендодавця та обізнаність орендаря, суд апеляційної інстанції вважає, що Господарський суд Сумської області дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, допустивши при цьому неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи (п. 1 ч. 1 ст. 277 ГПК України).

Мотиви суду першої інстанції стосовно не зазначення МОН України обґрунтованих підстав для висловлених заперечень щодо продовження строку дії договору оренди та не зазначення, для яких цілей буде використано майно, відхиляються судом як безпідставні, оскільки норма ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» такого не передбачає. Доказів передачі такого майна інші особі матеріали справи не містять.

Саме неправильне застосування наведених норм матеріального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в силу п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України.

Посилання ж суду першої інстанції на статтю першу Протоколу першого до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не може визнаватися обґрунтованим, оскільки вказана норма передбачає право особи на мирне володіння своїм майном, яке і було використано позивачем в строки узгоджені сторонами в умовах договору та додаткових угодах. У той час як задоволення відповідного позову, за відсутності згоди власника на продовження користування майном, буде свідчити про порушення відповідного права власника.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Північний апеляційний господарський суд на підставі п. 2 ч. 1 ст. 275, п. 1, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України із застосуванням положень ст. 5, 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст. 1, 3 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», ст. 70 Закону України «Про вищу освіту» дійшов висновку про обґрунтованість апеляційної скарги та про відсутність підстав для задоволення позову про зобов`язання укласти додаткову угоду до договору оренди.

Отже, керуючись ст. 2, ст. 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 277 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги у даній справі та скасування рішення суду першої інстанції про задоволення позову, з ухваленням нового - про відмову в позові повністю.

9. Судові витрати

З урахуванням задоволення апеляційної скарги понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладається на позивача в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства освіти та науки України на рішення Господарського суду Сумської області від 05.02.2019 у справі № 920/960/18 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 05.02.2019 у справі № 920/960/18 скасувати та ухвалити нове - про відмову в позові повністю.

3. Судові витрати за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції покласти на Фізичну особу-підприємця Радькова Станіслава Євгеновича.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Радькова Станіслава Євгеновича ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь Міністерства освіти та науки України (01135, м. Київ, проспект Перемоги, 10, код 38621185) 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) грн 50 коп. судового збору за розгляд справи.

Видачу відповідного наказу доручити суду першої інстанції.

4. Матеріали справи № 920/960/18 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 27.06.2019.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді Є.Ю. Пономаренко

Л.Г. Смірнова