ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2019 р. Справа№ 910/14465/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Калатай Н.Ф.

секретар судового засідання: Цибульський Р.М.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 27.05.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Міністерства фінансів України

на рішення Господарського суду міста Києва

від 28.02.2019 (повний текст складено 13.03.2019)

у справі №910/14465/17 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Міністерства фінансів України

до Акціонерного товариства " Банк " Фінанси та кредит " в особі

уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на ліквідацію АТ " Банк " Фінанси та кредит " Валендюка В.С.

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про поновлення строку для включення до реєстру кредиторів

ВСТАНОВИВ:

Міністерство фінансів України звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та кредит» Валендюк В.С. про поновлення строку для включення - Міністерства фінансів України до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та кредит».

Позов мотивовано тим, що внаслідок неповідомлення відповідачем позивача про початок процедури ліквідації, позивач був позбавлений можливості своєчасно подати свої кредиторські вимоги до відповідача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.02.2019 у справі №910/14465/17 відмовлено Міністерству фінансів України в позові повністю.

Рішення мотивовано тим, що відповідач не надав суду належних доказів того, що саме з вини відповідача останній пропустив строк передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо заявлення кредиторських вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач (Міністерство фінансів України) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2019 у справі №910/14465/17 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте з неправильним застосуванням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин справи.

Позивач зазначає, що через злочинну недбалість осіб, які своєчасно не надали інформацію про ліквідацію банку, можуть наступити негативні наслідки для Державного бюджету України пов`язаних з виконанням міжнародних угод укладених Міжнародним банком реконструкції та розвитку.

При цьому, позивач зазначає, що саме на відповідача було покладено обов`язок інформувати про будь-які обставини які можуть ускладнити виконання відповідачем договору про субкредитування.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2019 апеляційну скаргу Міністерства фінансів України передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №910/14465/17 за апеляційною скаргою Міністерства фінансів України на рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2019. Розгляд апеляційної скарги призначено на 27.05.2019. Роз`яснено учасникам апеляційного провадження у справі право подати до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу.

Представник відповідача 24.04.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив мотивовано тим, що оскільки позивач сам визнає, що строк звернення з кредиторськими вимогами є пропущеним, вказаний факт не підлягає доведенню, а передбачений законом строк на прийняття вимог кредиторів банку є граничним та поновленню не підлягає.

Представник третьої особи 03.05.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому надав свої пояснення щодо обставин справи.

У своєму відзиві третя особа вказує, що з урахування особливостей правовідносин які виникають при ліквідації банків, суд першої інстанції правомірно застосував норми спеціального закону, а саме Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Представники сторін та третьої особи у судове засідання 27.05.2019 з`явились та надали пояснення по суті спору.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судовому засіданні 27.05.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та відзивах на неї, заслухавши думку представників учасників судового процесу, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з наступних підстав.

15.02.2000 між Міністерством фінансів України (позикодавцем) та Комерційним банком «Фінанси та кредит», після зміни найменування Акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит», (позичальником) був укладений договір №22-04/04 про субкредитування.

17.09.2015 постановою Правління Національного банку України № 612 АТ «Банк «Фінанси та кредит» визнано неплатоспроможним, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 171 від 17.05.2015 р. «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» в АТ «Банк «Фінанси та кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію.

17.12.2015 постановою Правління Національного банку України № 898 відповідно до ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківську ліцензію АТ «Банк «Фінанси та кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення пунктів 8.3 та 9.3 договору від 15.02.2000 №22-04/04 про субкредитування не проінформував позивача про будь - яку причину, що перешкоджає виконанню ним обов`язків, як позичальника.

У зв`язку з неповідомленням про початок процедури ліквідації Міністерством фінансів України пропущені строки подання кредиторських вимог за сумами кредитів, строк оплати яких ще не настав.

Дослідивши обставини справи та наявні в ній докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

18.12.2015 постановою Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» № 230 розпочато процедуру ліквідації банку строком з 18.12.2015 по 17.12.2017 та в подальшому, рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 5175 від 27.11.2017 продовжено до 17.12.2019 включно.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулювання відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначення повноважень та функцій Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23.02.2012.

Положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що відносини, які виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону кредитор - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов`язань.

Статтею 17 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

З дня призначення Уповноваженої особи, строк виконання всіх грошових зобов`язань банку вважається таким, що настав, а вимоги за зобов`язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури ( п. 3 ч. 2 та ч. 3 ст. 46 Закону №4452- VI )

Нормами ч.ч. 1, 2, 4 та 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд не пізніше робочого дня наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті «Урядовий кур`єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Фонд у семиденний строк з дня початку процедури ліквідації банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом, порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 Закону та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов`язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів ( ч. 3 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Частиною 8 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Як встановлено судом, 23.12.2015 в газеті «Голос України» № 242 (6246) опубліковано інформацію про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку, призначення Уповноваженої особи Фонду та відшкодування коштів вкладникам AT «Банк «Фінанси та Кредит», крім того зазначено, що вимоги кредиторів прийматимуться протягом 30 днів з дня опублікування даного оголошення за адресою: 04050, м. Київ, вул. Артема, 60. Цього ж дня інформація про ліквідацію банку та прийняття кредиторських вимог протягом 30 днів була розміщена у відкритому доступі в мережі Інтернет на офіційному сайті Фонду за адресою: (http ://www. fg. gov .ua/not-paying/liquidation/145 -at-bank-fіnansy-ta-kredyt/3173- do-uvahy-vkladnykiv-at-bank-fіnansy-ta-kredyt).

Зазначене оголошення про ліквідацію банку та початок прийняття вимог кредиторів було опубліковано 23.12.2015 в газеті «Голос України» №242 (6242), відповідно, строк прийняття заяв кредиторів закінчився 21.01.2016.

Вказані обставини апелянтом не оспорюються.

Позивачем зазначено в позовній заяві, що ним не було заявлено у встановлений строк кредиторські вимоги до AT «Банк «Фінанси та Кредит». Вказана обставина визнається відповідачем.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 75, ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи у заявах по суті справи (позовна заява, відзив на позов) не підлягають доказуванню.

Колегія суддів зазначає, що неповідомлення відповідачем позивача про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку не може бути підставою для поновлення строку для включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів, оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у передбачений законом спосіб повідомив про наявність вказаних обставин, а тому посилання позивача, що він до проведення аудиту не міг знати про порушення своїх прав як кредитора не підтверджується матеріалами справи.

Крім того, як правильно вказав суд першої інстанції, позивач не надав суду належних доказів того, що саме з вини відповідача останній пропустив строк передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо заявлення кредиторських вимог.

З огляду на те, що визначений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 30-денний строк на прийняття вимог кредиторів банку є граничним та поновленню не підлягає, а також враховуючи, що позивач у визначений законом строк до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про визнання вимог кредиторів банку не звертався, вказаний строк є пропущеним, а підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (позивача).

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства фінансів України на рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2019 у справі №910/14465/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2019 у справі №910/14465/17 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Міністерством фінансів України.

4. Матеріали справи №910/14465/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 19.06.2019.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

Н.Ф. Калатай