ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року Справа № 916/269/19
м.Одеса, проспект Шевченка,29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді М.А.Мишкіної

суддів К.В. Богатиря, І.Г. Філінюка

Розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Одеської області від 08 квітня 2019 року

у справі №916/269/19

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства теплових мереж "ЮЖТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО"

про стягнення 31058,46грн.

суддя суду першої інстанції: К.Ф. Погребна

дата і місце ухвалення рішення: 08.04.2019р., 14:11год., м. Одеса, господарський суд Одеської області, зала судових засідань №2

повне рішення складено 15.04.2019р.

встановив:

06.02.2019р. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі ПАТ «НАК «Нафтогаз України», позивач ) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Комунального підприємства теплових мереж "ЮЖТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО" (надалі - КПТМ «ЮЖТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО», відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 31 058,46грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором постачання природнього газу № 8024-1718-КП-23 від 13.09.2017р.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на норми ст.ст. 509, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 655, 692 ЦК України, 193, 216, 218, 231 ГК України та вмотивовані наступним.

На виконання укладеного між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та КПТМ «ЮЖТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» Договору №8024/1718-КП-23 позивач передав відповідачеві природній газ на загальну суму 1 856 034,92грн.. Відповідач оплату за природній газ здійснював несвоєчасно, не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги пункту 6.1. Договору, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість, на яку нарахована пеня 28229,58грн., 2561,76грн. - 3% річних, 267,12грн. - інфляційні втрати за період прострочення оплати переданого природного газу у листопаді 2017- березні 2018р.

12.03.2019р. від КПТМ «ЮЖТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач з посиланням на норми ч.3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України просив суд зменшити розмір пені, яку позивач просив стягнути, до 1 гривні.

Відповідач не заперечував, що оплата за спожитий за Договором №8024/1718-КП-23 природній газ відбувалася з порушенням строків оплати, однак зазначає, що існує ряд об`єктивних обставин, які не залежали від відповідача, що не дозволяли своєчасно та в повному обсязі виконувати зобов`язання за договором. Крім того, відповідач звертає увагу, що станом на момент звернення ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до суду з позовом КПТМ «ЮЖТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» здійснено оплату боргу у повному обсязі та, крім того, матеріали справи не містять доказів настання для позивача негативних наслідків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором.

Рішенням господарського суду Одеської області (суддя Погребна К.Ф.) від 08.04.2019р. позов ПАТ «НАК «Нафтогаз України» задоволено частково; стягнуто з КПТМ «ЮЖТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» на користь пеню в розмірі 14 114, 79 грн., 3% річних в сумі 2 561,76 грн., інфляційні втрати в розмірі 267, 12грн. та судовий збір в сумі 1 921 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення обґрунтоване посиланням на норми ст.ст. 526, 530, 548, 549, 610, 612, 626,628,629, 692, 712 ЦК України, 193, 217, 229, 230 ГК України.

Господарський суд, встановивши, що відповідачем несвоєчасно були виконані зобов`язання за договором №8024/1718-КП-23 від 13.09.2017 р. щодо здійснення оплати за поставлений природний газ, дійшов висновку, що позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню згідно п. 8.2 договору, виходячи з облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді прострочення.

Поряд з тим, судом зменшено розмір пені до 14 114,79 грн., що становить 50% від розрахованої позивачем суми, зважаючи на ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором, а також неподання позивачем будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах, та зважаючи на правовий статус відповідача, основним різновидом господарської діяльності якого є забезпечення надання послуг з централізованого опалення (виробництво та розподілення тепла) та гарячого водопостачання у місті Южне, і те, що основним споживачем послуг відповідача з централізованого теплопостачання являється населення, враховуючи також суспільну необхідність господарської діяльності відповідача та відіграння нею особливої соціальної ролі.Таке зменшення розміру пені , на думку господарського суду, є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат господарський суд визнав вірними надані позивачем розрахунки сум та дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Одеської області від 08.04.2019р. скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 14 114,79 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» щодо стягнення неустойки у сумі 11114,79грн., у стягненні якої було відмовлено, задовольнити (згідно прохальної частини апеляційної скарги).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник з посиланням на норми ст.ст. 224, 226, 233 ГК України, 179, 190, 551, 625 ЦК України, п.п. 3.1 ст.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №1 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», постанову ВГСУ від 08.04.2015р. у справі №902/1568/14 зазначає наступне:

- право на зменшення неустойки (штрафу, пені) виникає у господарського суду виключно за наявності «значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків» і тільки у разі наявності такого перевищення суд може скористатися наданим йому процесуальним правом. При цьому з`ясувавши наявність «перевищення розміру неустойки перед розміром збитків» суд повинен ще встановити існування інших обставин, зокрема: «об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків».

- при зменшенні розміру пені суд мав врахувати майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, які беруть участь у зобов`язанні та повинен був дати належну правову оцінку доказам, наданим сторонами в обгрунтування своїх позицій, щодо наявності чи відсутності збитків. Суд не мав права застосовувати до спірних правовідносин статтю 233 ЦК України, не з`ясувавши всіх обставин, з`ясування яких передбачене згаданою нормою.

- господарський суд повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

- з матеріалів справи та оскаржуваного рішення незрозуміло, які саме інтереси сторін було враховано судом, і яким чином інтереси сторін вплинули на рішення суду в частині зменшення розміру неустойки. Під час розгляду справи не було враховано інтереси позивача.

- судом не було з`ясовано, чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобов`язання, а також не було оцінено розмір таких збитків.

-відповідач не надав господарському суду належних доказів в обґрунтування своїх заперечень, натомість суд, не мотивуючи, а керуючись лише своїм внутрішнім переконанням та «сухими» посиланнями на важкий матеріальний стан відповідача, зменшив розмір нарахованих санкцій, що є грубим порушенням положень ст. 233 ГК України. Нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором купівлі-продажу природного газу.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.05.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «НАК «Нафтогаз України», розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

27.05.2019р. від КПТМ «ЮЖТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить оскаржуване рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» без задоволення.

В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що оскаржуване рішення прийняте у відповідності до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи, в межах наданих суду повноважень, а норми як процесуального так і матеріального права застосовані вірно. Судом в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення господарського спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, грунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності

КПТМ «ЮЖТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» не заперечує, що оплата за спожитий за Договором №8024/1718- КП-23 природний газ була здійснена ним з порушенням строків встановлених Договором, проте звертає увагу суду на ряд об`єктивних обставин, що не дозволяли йому своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату поставленого газу згідно договору.

Суд правомірно дійшов до висновку щодо необхідності зменшення розміру заявлених штрафних санкцій у вигляді пені, що підлягає до стягнення з відповідача, до 50% від заявленої позивачем суми пені за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу. Таке зменшення розміру пені є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігає настанню негативних наслідків для сторін.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо зменшення пені не було об`єктивно оцінено, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, є безпідставними.

Задовольняючи частково клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, суд першої інстанції зважив на ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором, а також прийняв до уваги неподання позивачем будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах, та зважив на правовий статус відповідача, основним різновидом господарської діяльності якого є забезпечення надання послуг з централізованого опалення (виробництво та розподілення тепла) та гарячого водопостачання у місті Южне, і те, що основним споживачем послуг відповідача з централізованого теплопостачання являється населення. Враховано судом також суспільну необхідність господарської діяльності відповідача. Стягнення з боржника штрафних санкцій спрямоване на дотримання договірної дисципліни і має компенсаційний характер, проте не є і не може бути джерелом збагачення кредитора, при цьому, сплата надмірних штрафних санкцій зачіпатиме не лише майнові інтереси відповідача, а й інші суспільні інтереси, зокрема, можливість вчасного та якісного отримання споживачами послуг з теплопостачання, що надаються відповідачем.

Також відповідач просить стягнути з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Комунального підприємства теплових мереж "ЮЖТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО" - 1800,00 грн. витрат на правову допомогу, отриману під час розгляду справи в апеляційній інстанції.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази стосовно фактів, наведених скаржником та відповідачем, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом 13.09.2017р. між ПАТ НАК "Нафтогаз України" та КП ТМ "Южтеплокомуненерго" було укладено договір №8024-1718-КП-23 постачання природного газу, відповідно до п.1.1. якого Постачальник зобов`язався поставить у власність споживачеві у 2017-2018 роках природний газ (надалі - газ), а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити цього, на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетним установам/організаціям.

Пунктом 2.1 Договору Постачальник передає Споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природній газ орієнтовним обсягом до 276 (двісті сімдесят шість) тис.куб.м.у тому числі по місяцях (тис.куб.м): жовтень - 15, листопад - 40, грудень - 55, січень - 65, лютий - 55, березень - 46.

Згідно п.3.7. Договору приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природнього газу Споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

В розділі 5 Договору сторони погодили ціну природного газу.

Відповідно до п. 5.1., 5.2., 5.4. Договору ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором встановлюється положеннями. На дату укладання договору ціна на природній газ становить 4 942грн за 1000 куб м. (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). До визначеної ціни застосовується коефіцієнту 1,6. У разу зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим Договором з дати набрання чинності відповідних змін. Ціна за 1000 куб. м газу на дату укладання договору становить 7 907,20 грн. крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 9 488,64грн. Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

В пункті 6.1. Договору сторони погодили, що оплата за природний газ проводиться Споживачем виключно грошовими коштами 100- відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природній газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 8.1.,8.2., 8.8. Договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором. У разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1. цього договору від зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожний день прострочення платежу. Збитки, завдані одній із сторін внаслідок невиконання (неналежного виконання) іншою стороною своїх зобов`язань, відшкодовуються винною у невиконанні (неналежному виконанні) стороною в порядку та розмірі, визначених законодавством.

Згідно п. 12.1. Договору договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 р. до 31 березня 2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача у листопаді 2017р. - березні 2018 р. природній газ на загальну суму 1 856 034,92 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с. 29-33). Відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно, з порушенням умов п.6.1. Договору, проте на момент подання позивачем позову борг був погашений повністю.

Вказані обставини сторонами не заперечуються та не оспорені в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за Договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання відповідачем умов Договору за розрахунком, наданим позивачем, складає 28 229,58 грн., розмір нарахованих позивачем 3% річних від основного боргу складає 2 561,76 грн., сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів складає 267,12грн., що у загальному становить 31 058,48грн.

Відповідач в суді першої інстанції надав власний контр розрахунок, проте не оспорив загальний розмір нарахованої та присудженої до стягнення пені, інфляційних та 3% річних в суді апеляційної інстанції.

У зв`язку з відмовою відповідача сплатити вказану суму у добровільно порядку ПАТ НАК "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з КП ТМ "Южтеплокомуненерго" 31 058,48грн.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, господарський суд дійшов висновку щодо можливості зменшення розміру нарахованої позивачем пені на 50% , з чим не погодився позивач, оскарживши в цій частині рішення в апеляційному порядку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками господарського суду, з огляду наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України (ст.ст.525, 526 ЦК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічні положення містяться в ст.ст.525, 526 ЦК України.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України).

Згідно ч.1, ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Відповідно до ст..230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 4 ст.231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 233 ГК України передбачене право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 Цивільного кодексу України).

Частково задовольняючи клопотання відповідача про зменшення розміру пені, нарахованої на прострочену заборгованість на підставі договору господарський суд вірно врахував ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором, відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах, правовий статус та відповідача, основним різновидом господарської діяльності якого є забезпечення надання послуг з централізованого опалення (виробництво та розподілення тепла) та гарячого водопостачання у місті Южне, і те, що основним споживачем послуг відповідача з централізованого теплопостачання являється населення, суспільну необхідність господарської діяльності відповідача та відігравання нею особливої соціальної ролі.

Поряд з цими обставинами колегія суддів приймає до уваги також фінансовий стан відповідача, який за результатами фінансової діяльності за 2017-2018р. має збитки, а також ту обставину, що відповідач є комунальним підприємством та існує спеціальний режим використання підприємством коштів, проведення розрахунків в тому числі і з постачальником природного газу. До того ж, відповідно до умов Договору №8024/1718-КП-23 від 13.09.2017р. відповідач отримував природний газ від позивача не для власних потреб,а виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

Крім того, позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства.

Аргументи скаржника стосовно того, що господарським судом не досліджено питання чи були заподіяні позивачу збитки внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань та не було оцінено розмір таких збитків, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем не наводились відомості та докази щодо понесених збитків, їх розмір, настання для позивача негативних наслідків у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх обов`язків, тощо, тому суд першої інстанції не повинен був з`ясовувати це питання за відсутності будь-якого обґрунтування з посиланням на докази з боку позивача.

Відповідно до ст.161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

Згідно ч.1, п.5 ч.3, ч.6 ст.162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

За відсутності будь-якого обґрунтування наявності збитків та їх співвідношення із нарахованими штрафними санкціями в позовній заяві скаржник безпідставно покладає на господарський суд обов`язок з`ясування обставин, що не входили до предмета доказування за змістом ч.2 ст.76 ГПК України.

Колегія суддів також звертає увагу, що предметом судового розгляду є стягнення штрафних санкцій та передбачених ст. 625 ЦК України нарахувань, що, в свою чергу, не є основним доходом ПАТ "НАК "Нафтогаз України" і не може впливати на його господарську діяльність.

Дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, враховується також, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є стратегічним підприємством державного сектора економіки, 100% акцій якого належить державі, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що господарським судом вірно задоволено частково клопотання відповідача та зменшено штрафні санкції на 50%.

Відтак на підставі наведеного вище колегія суддів вважає, що господарський суд за результатами оцінки в сукупності всіх наявних у справі матеріалів дійшов вірного висновку про можливість зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення пені на 50%.

Підстав для виходу судом апеляційної інстанції за межі доводів апелянта не убачається, оскільки при апеляційному розгляді справи не встановлено порушення норм процесуального права, які є безумовною підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення господарського суду Одеської області від 08.04.2019р. залишається без змін, апеляційна скарга без задоволення.

З приводу клопотання відповідача стосовно розподілу судових витрат, понесених ним під час апеляційного перегляду справи, а саме стягнення з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" витрат КПТМ «ЮЖТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» на правову допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої - третьої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126 ГПК України).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість витрат та їх пропорційність предмету спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом;

- суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої статті 244).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на послуги адвоката в суді апеляційної інстанції КПТМ «ЮЖТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» надано: копію договору про надання правової допомоги від 01.03.2019р. № 2/19, укладеного між КПТМ «ЮЖТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» та адвокатом Нестерович О.П.; копію довіреності КПТМ «ЮЖТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» на ім`я Нестерович О.П. ; копію акта №26 приймання-передачі наданих послуг до договору №02/19 від 01.03.2019р. на загальну суму 1800грн., копію рахунку №26 від 20.05.2019 на загальну суму 1800грн., копію платіжного доручення №1 від 21.05.2019р., згідно якого ТМ ЮТКЕ КП перерахувало на користь Нестерович О.П. 1800грн., копію свідоцтва Нестерович О.П. про право на зайняття адвокатською діяльністю. Надані документи містять детальний опис послуг та розрахунок із зазначенням часу, який був визначений за надання послуг. Наданий розрахунок узгоджується з пунктом 4.6. Договору № 2/19 від 01.03.2019р., в якому зазначено, що при розрахунку гонорару враховується час, витрачений адвокатом з розрахунку 300 грн. на годину.

Від ПАТ "НАК "Нафтогаз України" клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень стосовно розміру заявлених КПТМ «ЮЖТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку із апеляційним переглядом справи №916/269/19, не надійшло. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, КПТМ «ЮЖТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» було направлено ПАТ "НАК "Нафтогаз України" копію відзиву (з додатками) на апеляційну скаргу, в якому міститься клопотання про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу та розрахунок вказаних витрат.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже витрати відповідача на правничу допомогу, що він поніс у зв`язку із апеляційним оскарженням рішення суду АТ "НАК "Нафтогаз України" в частині відмови у стягненні пені у сумі 14114,79рн., за правилами розподілу судових витрат покладаються на апелянта з їх відшкодуванням відповідачу.

З огляду на викладене, зважаючи, що заявлена відповідачем сума має розумний розмір, колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги КПТМ «ЮЖТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» про стягнення з АТ "НАК "Нафтогаз України" компенсації вартості витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку з апеляційним розглядом справи в розмірі 1800грн.

Відповідно до п.«в» ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та витрати пов`язані з наданням відповідачу правничої допомоги адвоката), покладаються на скаржника, оскільки вимоги апеляційної скарги відхилені у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 232-233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України,

колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 08 квітня 2019 року у справі №916/269/19 залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код ЄДРОПУ 20077720) на користь Комунального підприємства теплових мереж "ЮЖТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО" (65481, м.Южне, вул. Старомиколаївське шосе, буд. 8, ) 1800грн. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.286 - 288 ГПК України.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя К.В. Богатир

Суддя І.Г. Філінюк