ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"10" червня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/343/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання: Горнович Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Оляш О.Ю. (представник діючий за довіреністю);

від відповідача: не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерного товариства „Одесаобленерго (65031, м. Одеса, вул. Миколи Боровського, 28Б);

до відповідача: Комунального підприємства „Житлово-комунальний сервіс „Чорноморський (65089, м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 81/4)

про стягнення 57 837,78 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 13.02.2019р. позивач - Акціонерне товариство „Одесаобленерго звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО №359/19) до відповідача Комунального підприємства „Житлово-комунальний сервіс „Чорноморський, в якій просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 568122,86 грн., з яких 510284,58 грн. заборгованість за спожиту активну електричну енергію, 46545,46 грн. пеня, нарахована за несвоєчасну оплату вартості спожитої активної електричної енергії, 4500,97 грн. 3% річних, нарахованих за несвоєчасну оплату вартості спожитої активної електричної енергії та 6791,85 грн. - інфляційні втрати, нараховані за несвоєчасну оплату вартості спожитої активної електричної енергії, а також стягнути судовий збір у розмірі 8521,84 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про постачання електричної енергії №4079 від 14.09.2007р., в частині сплати вартості спожитої активної електричної енергії з жовтня по грудень 2018р., що стало підставою для нарахування пені, а також нарахувань передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 18.02.2019 року за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/343/19 за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на 20.03.2019 року.

Ухвалою суду від 20.03.2019 року судом було відкладення підготовчого засідання, в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, на 10.04.2019 року.

01.04.2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву вх. ГСОО №6264/19, в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, згідно якого відповідач вважає зазначений позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. При цьому свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що закупівля електричної енергії за договором № 4079 здійснювалась до 2016 року, а подальша закупівля електричної енергії проводитись виключно на підставі Закону України „Про публічні закупівлі, в зв`язку з чим між сторонами був укладений договір №03 від 17.01.2018р. на постачання електричної енергії на 2018 рік, а шифри рахунку №4079/1 за двома договорами збігаються, оскільки внутрішній облік позивач щодо відповідача здійснює за договором №4079, а при укладенні нових договорів висуває вимогу про незмінність шифру рахунку-фактури. Разом з тим, відповідач повідомив суду, що у нього виникла заборгованість під час виконання договору №03 від 17.01.2018р. у зв`язку з особливостями господарської діяльності, а саме надання побутових послуг з управління багатоквартирними будинками, тоді як споживачі побутових послуг розраховуються несвоєчасно. Більш того, відповідач звертає увагу суду на те, що відповідно до звіту про фінансовий результат за 2018 рік та балансу станом на 31.12.2018 року комунальне підприємство має збитки, а тому, враховуючи важливу соціальну роль та скрутне фінансове становище відповідача, вважає, посилаючись на положення ст. 233 ГК України зазначені обставини мають бути враховані судом, а пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором №03 від 17.01.2018р. має бути зменшена.

10.04.2019 року до суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог вх. ГСОО №7108/19, згідно якої позивач просив суд стягнути з відповідача 310 284,58 грн. заборгованості за спожиту активну електричну енергію, 46 545,46 грн. пені, нарахованої за несвоєчасну оплату вартості спожитої активної електричної енергії, 4 500,47 грн. 3% річних, нарахованих за несвоєчасну оплату вартості спожитої активної електричної енергії, 6 791,85 грн. інфляційні витрати, нараховані за несвоєчасну оплату вартості спожитої активної електричної енергії. При цьому, обґрунтовуючи необхідність зменшення розміру позовних вимог, посилався на часткове погашення відповідачем заборгованості, шляхом здійснення проплати у розмірі 200 000,00 грн.

Ухвалою суду від 10.04.2019 року, в порядку ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, строк підготовчого провадження за клопотання представника позивача було продовжено на 30 днів. Крім того, даною ухвалою суду, в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, підготовче засідання було відкладено на 08.05.2019 року.

10.04.2019 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив вх. ГСОО №7107/19, в порядку ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої позивач не погоджується з доводами відповідача та зазначає, що відповідач не звертався щодо припинення договору №4079 від 03.09.2007р. та вказаний договір є щорічно продовженим за умовами п. 9.4 даного договору, тоді як договір №03 від 17.01.2018р. містить посилання, що особливості взаємовідносин сторін у відповідності до ПКЕЕ регулюються договором про постачання електричної енергії, а саме договором №4079 від 14.09.2007 року, в зв`язку з чим вважає такі посилання відповідача необґрунтованими.

Ухвалою суду від 08.05.2019р., в порядку ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, підготовче провадження у даній справі було закрито та призначено розгляд справи по суті на 20.05.2019 року. Водночас, розгляд позовних вимог, в подальшому здійснюється з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, викладених в заяві від 10.04.2019 року вх. ГСОО №7108/19, оскільки відповідна заява подана в порядку та строки визначені ст. 46 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні від 20.05.2019р. судом було оголошено перерву у розгляді справи до 10.06.2019 року.

10.06.2019 року до суду від позивача надійшла заява (вх. ГСОО №11612/19), згідно якого позивач просив суд, зокрема, закрити провадження у даній справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиту активну електричну енергію у розмірі 310 284,58 грн. у зв`язку з відсутністю предмету спору, а позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 46 545,46 грн. пені, 4 500,47 3% річних та 6 791,85 грн. інфляційні витрати просив задовольнити. Разом з тим, у вказаній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 8 521,84 грн.

У судовому засіданні від 10.06.2019 року представник позивача на закритті провадженні у справі в частині позовних вимог про стягнення основної суми заборгованості наполягав, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних витрат просив задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення судового відправлення (а.с. 156). З огляду на відсутність повідомлення відповідача про поважність його нез`явлення, враховуючи обмежений строк розгляду справи, оскільки відповідачем письмово викладено свою позицію по суті спору у відзиві на позовну заяву, суд дійшов висновку розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Ухвалою суду від 10.06.2019 року судом в порядку п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, провадження у справі в частині позовних вимог АТ „Одесаобленерго про стягнення грошових коштів у розмірі 310 284,58 грн. було закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору.

В судовому засіданні 10.06.2019 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 20.06.2019 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, забезпечення гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів кожного.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п.1 ч.2, ч. 5 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу.

Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається (ч. 2 ст. 275 Господарського кодексу України).

Згідно до ч. 6 ст. 276 Господарського кодексу України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Водночас абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом міністрів України (ч. 1 ст. 277 ГК України).

Як встановлено матеріалами справи, 14.09.2007р. між ВАТ „ЕК „Одесаобленерго, яке в подальшому змінило своє найменування на АТ „Одесаобленерго в особі його структурної одиниці Південний РЕМ (надалі постачальник) та КП "ЖКС "Чорноморський" (надалі споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №4079 (надалі договір), згідно якого постачальник електричної енергії продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені додатком №2 ,,Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

При цьому, сторонами до договору №4079 від 14.09.2007р., зокрема, було підписано додатки:, №2 „Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії.

Згідно із п. 9.4 договору, цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2007р. Договір вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Як зазначає, позивач, договір №4079 є діючим та відповідач про його припинення до постачальника не звертався.

Умовами п. 2.1 договору передбачено, що під час виконання умов цього договору з питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі ПКЕЕ).

Положеннями п. 2.3 договору встановлено обов`язок споживача, серед іншого, виконувати умови цього договору (п.п. 2.3.1 договору); оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №5 „Порядок розрахунків та №2 „Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії (п.п. 2.3.3 договору).

Умовами п. 4.2 договору передбачено відповідальність споживача: за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3-2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком №5 „Порядок розрахунків, споживач сплачує постачальнику електричної енергії пеню у розмірі 0,5%, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на той період, за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком (п.п. 4.2.1 договору).

Згідно п. 7.1 договору, облік електроенергії, спожитої споживачем та (або) субспоживачами, приєднаними до електричних мереж споживача, здійснюється згідно з вимогами ПУЕ та ПКЕЕ.

Відповідно до умов „Порядку розрахунків, що є додатком № 5 до договору №4079 від 14.09.2007 року, розрахунковим періодом для визначення обсягу спожитої електроенергії приймається місяць з 17 числа попереднього місяця до такого ж числа розрахункового місяця. Платіжні доручення або/чи інші платіжні (розрахункові) документи повинні обов`язково містити, зокрема, номер і дату договору за яким здійснюються платежі. При розрахунках за фактично спожиту електроенергію поняття „розрахунковий період та „календарний місяць вважати прирівняними.

Споживач здійснює повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії за розрахунковий період один раз за фактичними показами засобів обліку електричної енергії згідно виписаним рахунком. Розмір коштів, які має оплатити споживач за спожиту в розрахунковому періоді електричну енергію визначаються на підставі поданого споживачем „Акту про обсяги спожитої електроенергії як сума добутків рівнів тарифу відповідного класу, який діяв на кінець розрахункового періоду на обсяг спожитої в розрахунковому періоді електроенергії.

Положеннями п. 1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 р. (надалі Правила) передбачено, що електрична енергія (активна) - енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товаром, призначеним для купівлі-продажу.

Згідно п. 4.21 Правил, оплата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію має здійснюватись згідно із строками, встановленими договором та сформованим відповідним учасником роздрібного ринку платіжним документом.

Відповідно до п. 5.2.1 Правил, електропостачальник має право на своєчасне та в повному отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів.

Пунктом 5.5.5 Правил передбачено, що споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Згідно розрахунку позивача щодо обсягів спожитої активної електричної енергії (а.с. 34), з урахуванням даних актів про обсяги спожитої електроенергії за відповідний період по кожній окремій ділянці, які скріплені печаткою відповідача, КП "ЖКС "Черьомушки" у період з жовтня по грудень 2018р. (том ІІІ а.с. 38-76) було спожито 851628,00 кВт.год електричної енергії на суму 1 441 104,17 грн.

Так, позивачем виставлялися відповідачу рахунки-фактури за кожен місяць (а.с.77-79) щодо оплати вартості спожитої електроенергії на загальну суму 1 441 104,17 грн. (у т.ч. ПДВ) із зазначенням в них терміну до оплати, що підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками за відповідний період та наявною відміткою особи відповідача щодо їх отримання.

Як стверджує позивач, відповідач за фактично спожитий обсяг електричної енергії у період з жовтня по грудень 2018р., розрахувався не в повному обсязі сплативши станом на 31.01.2019 року лише грошові кошти у розмірі 930 819,59 грн., зазначені обставини ніяким чином не заперечуються відповідачем.

Отже, станом на момент звернення з позовом за відповідачем рахувалась заборгованість за фактично спожиту протягом періоду з жовтня по грудень 2018р. електричну енергію за договором №4079 від 14.09.2007р., перед АТ „Одесаобленерго у розмірі 510 284,58 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості КП "ЖКС "Чорноморський" за спожиту електричну енергію в розмірі 510284,58 грн., за договором №4079 від 14.09.2007р., яка була сплачена відповідачем під час розгляду справи, суд дійшов висновку про неналежне виконання відповідачем умов відповідного договору.

При цьому, суд критично оцінює твердження відповідача щодо припинення між сторонами з 2016 року правовідносин за договором №4079 від 14.09.2007р., в зв`язку з укладенням договору №03 від 17.01.2018 року, оскільки укладення між сторонами у справі договору з закупівлі електричної енергії за бюджетні кошти не є підставою для автоматичного припинення дії договору №4079 та не виключає поставку у спірний період електричної енергії за зазначеним договором, оскільки припинення правовідносин щодо поставки електричної енергії, як різновиду специфічного товару, за даним правочином має відбуватись з дотриманням відповідної процедури, тоді як відповідачем не надано, зокрема, доказів звернення до позивача з приводу припинення правовідносин з поставки електричної енергії за договором №4079, в порядку передбаченому п. 9.4 даного договору.

Водночас, як встановлено судом, дія договору №4079 від 14.09.2007р. поширюється на спірні правовідносини, що вбачається, зокрема із положень п. 11.2 договору №03 від 17.01.2018 р. у відповідності до якого особливості взаємовідносин сторін у відповідності до Правил користування електроенергією регулюються договором про постачання електричної енергії №4079 від 14.09.2007року. Більш того, суд зазначає, що здійснені відповідачем проплати за спірний період, згідно призначення платежу не містять посилань на договір №03 від 17.01.2019 року, а лише зазначено про реквізити відповідного рахунку-фактури.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно формули розрахунку пені, наведеної в листі Національного банку України №25-011/388-1707 від 12.03.1997р. на виконання Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, сума простроченого платежу помножена на розмір пені за кожен день прострочення у відсотках, розділена на сто та помножена на кількість днів прострочення платежу буде дорівнювати сумі пені за прострочення платежу.

Частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, суд перевіривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем пені у розмірі 46 545,46 грн. нарахованої по 24.01.2019р., з урахуванням здійснених відповідачем проплат, за порушення термінів сплати вартості активної електричної енергії у відповідний період (а.с. 35) та 3% річних у розмірі 4500,47 грн. нарахованих по 24.01.2019р. (а.с. 36), а також інфляційних у розмірі 6791,85 грн. нарахованих по грудень 2018 року на заборгованість за жовтень-листопад місяці 2018 року (а.с. 37) вважає їх вірними та такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, з приводу позиції відповідача щодо необхідності зменшення судом розміру пені, суд зазначає таке:

Норми матеріального права, а саме ст. 233 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України, встановлюють, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Так, відповідно до п. 42 інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/211 від 07.04.2008р. "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України" при застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Разом з тим, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, виходячи із наведеного, в основу судового рішення про зменшення розміру неустойки має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що дають змогу для такого зменшення.

Крім того, з аналізу матеріальних норм, які регулюють питання можливості зменшення розміру неустойки, вбачається, що законодавець у будь-якому випадку пов`язує наявність підстав для такого зменшення та оцінка доказів, що підтверджують зазначені обставини повинна бути здійснена за правилами статті 86 Господарського процесуального кодексу України.

Приймаючи до уваги вищевикладене, виходячи з матеріалів справи, суд не вбачає винятковості обставин та підстав скористатися правом на зменшення, в зв`язку з чим заявлене відповідачем клопотання не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог АТ "Одесаобленерго" та стягнення з відповідача пені нараховану за несвоєчасну оплату вартості спожитої активної електричної енергії у розмірі 46 545,46 грн., 3% річних у розмірі 4500,47 грн. та інфляційних втрати у розмірі 6791,85 грн.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача та відповідач був обізнаний про наявність заборгованості, на підставі ч.9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 8521,84 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Комунального підприємства „Житлово-комунальний сервіс „Чорноморський (65089, м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 81/4; ) на користь Акціонерного товариства ,,Одесаобленерго (65031, м. Одеса, вул. Миколи Боровського, 28Б, ) 46 545/ сорок шість тисяч п`ятсот сорок п`ять/грн. 46 коп. пені, 4500/чотири тисячі п`ятсот/грн. 47 коп. 3% річних, 6791/шість тисяч сімсот дев`яносто одна/ грн. 85 коп. інфляційних втрат та 8521/вісім тисяч п`ятсот двадцять одна/грн. 84 коп. судового збору

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 20 червня 2019 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська