СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2019 р. Справа № 905/2130/18

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів: за участю секретаря судового засідання за участю представників учасників справи: від позивача: від відповідача-1: від відповідача-2:Чернота Л. Ф. Пушай В.І., Білецька А.М. Телеснюк І. В. не з`явились не з`явились Колосов А. В. за довіреністю №01-08-460 від 25.06.2019 року
розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лубенського Станіслава Олександровича, м. Покровськ, Донецька область
на рішення Господарського суду Донецької області
від18.03.2019 року (повне рішення складено 22.03.2019 року)
у справі за позовом до відповідача-1: та відповідача-2: про№905/2130/18 (суддя Чернова О. В.) Фізичної особи-підприємця Лубенського Станіслава Олександровича, м. Покровськ, Донецька область Покровської міської ради Донецької області, м. Покровськ, Донецька область Житлово-комунального відділу Покровської міської ради Донецької області, м. Покровськ, Донецька область визнання договору оренди нежитлового приміщення №12 від 21.12.2015 року продовженим на той самий строк

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець Лубенський Станіслав Олександрович, м. Покровськ, Донецької області звернулась до господарського суду Донецької області з позовною заявою б/н від 12.11.2018 р. до Покровської міської ради Донецької області, м. Покровськ Донецької області про визнання договору оренди нежитлового приміщення №12 від 21.12.2015 р. укладеним на той самий строк (2 роки 10 місяців 27 днів) та на тих самих умовах з 17.11.2018 р.

Позивач посилається на відмову відповідача у пролонгації договору оренди нежитлового приміщення №12 від 21.12.2015 р., також посилається на вимоги ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» ч.1 ст.285 Господарського кодексу України, ст. ст. 3, 777 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 20, 27, 162 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 07.02.2019 р. залучено до участі у справі у якості співвідповідача Житлово-комунальний відділ Покровської міської ради Донецької області та відкладено підготовче засідання на 18.02.2019 р. (а.с.72-73).

05.02.2019 р. від позивача через канцелярію суду надійшла заява від 30.01.2019 р. про зміну предмета позову шляхом визнання договору оренди нежитлового приміщення №12 від 21.12.2015 р. продовженим на той самий строк (а.с.66).

Відповідно до ч.3 ст. 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Враховуючи, що заява про зміну предмету позову б/н від 30.01.2019 р. (а.с.60) подана до закінчення підготовчого засідання, суд першої інстанції прийняв заяву позивача до розгляду.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 11.03.2019 р. повернуто зустрічну позовну заяву №01-08-115 від 28.02.2019 р. Житлово-комунального відділу Покровської міської ради Донецької області, м. Покровськ Донецької області до Фізичної особи - підприємця Лубенського Станіслава Олександровича, м. Покровськ Донецької області про зобов`язання звільнити нежитлове приміщення у зв`язку з закінченням терміну дії договору №12 від 21.12.2015 р. (а.с.112-113).

Рішенням Господарського суду Донецької області від 18.03.2019 року (повне рішення складено 22.03.2019 року) у справі №905/2130/18 у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Лубенського Станіслава Олександровича, м. Покровськ, Донецька область до Покровської міської ради Донецької області, м. Покровськ, Донецька область та Житлово-комунального відділу Покровської міської ради Донецької області, м. Покровськ, Донецька область про визнання договору оренди нежитлового приміщення №12 від 21.12.2015 року продовженим на той самий строк відмовлено у повному обсязі.

Мотивуючи рішення суд зазначив, що враховуючи наявність заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди №12 від 21.12.2015 р. на новий строк, зазначений договір припинив свою дію 16.11.2018 р., з огляду на що підстави для визнання договору продовженими відсутні.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, позивач 13.04.2019 року звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 13.04.2019 року, в якій просить рішення Господарського суду Донецької області від 18.03.2019 року у справі №905/2130/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Лубенського Станіслава Олександровича у повному обсязі.

Одночасно заявником в тексті апеляційної скарги викладено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Донецької області від 18.03.2019 року у справі №905/2130/18.

Крім того, як встановлено Східним апеляційним господарським судом, скаржником до апеляційної скарги додано завірені копії квитанцій, які зазначено у додатках до неї, як докази сплати заборгованості без відповідного клопотання про долучення зазначених документів до матеріалів справи.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги позивач посилається на те, що рішення прийняте з порушенням вимог чинного законодавства України, при цьому суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також суд невірно застосував норми як матеріального так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору.

Апелянт вважає, що суд не надав належної оцінки тому факту, що всупереч п. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», в листі Житлово-комунального відділу Покровської міської ради Донецької області про відмову в пролонгації договору, не зазначено, що орендодавець має намір використовувати зазначене приміщення для власних потреб. Крім того, відповідно до вказаного закону орендодавець повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Відзначає, що Закон України «Про оренду державного та комунального майна» не містить вказівки про необхідність отримання орендарем повідомлення про припинення орендних правовідносин, а також зобов`язання власника перевіряти вчасність надходження листа орендаря. Вказує, що Закон містить лише обов`язок власника за три місяці повідомити орендаря, що не було зроблено.

Звертає увагу суду на те, що позивачем було направлено лист б/н від 17.09.2018 р., в цей час строк договору оренди №12 від 21.12.2015 р. не закінчився. Тому останнім було направлено лист про пролонгацію на підставі п. 4.2 договори оренди, в якому зазначено, що договір може бути продовжено за згодою сторін на той же термін або інший термін, вказаний в договорі, тільки у випадку письмової заяви орендаря не менш ніж за місяць до закінчення терміну дії договору оренди.

Таким чином, позивач наголошує, що ним було складено лист не на підставі п. 3 ст. 17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», а на підставі п. 4.2 договору оренди 17.09.2018 року тобто у встановлений договором строк, за два місяці до закінчення терміну дії договору.

Позовна заява подана на час існування договору оренди, на підставі п. 4.2 договору оренди, в зв`язку з тим, що лист відповідача-2 про звільнення приміщення складено та направлено з порушенням вимог ст. 17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна».

Апелянт також, стверджує, що відповідачем-1 до суду подано акт звірки взаємних розрахунків, з якого вбачається, що позивачу незаконно нараховувалась оренда плата в розмірі 9223,33 грн., хоча відповідно до п. 6.1 договору оренди розмір орендної плати становить 5600, 00 грн. Додаткових угод про збільшення розміру орендної плати позивач не підписував.

Отже, на думку апелянта, під час розгляду справи суд не встановив, чи скористався орендар своїм переважним правом на укладення договору оренди, адже при розгляді судом цього спору ФОП Лубенський С.О. подав відповідну заяву в порядку реалізації переважного права на укладення договору оренди.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2019 року визначено колегію у складі: Чернота Л. Ф. головуючий суддя (доповідач), судді: Пушай В. І., Стойка О. В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.04.2019 року апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лубенського Станіслава Олександровича, м. Покровськ, Донецька область на рішення Господарського суду Донецької області від 18.03.2019 року у справі №905/2130/18 залишено без руху та зобов`язано заявника впродовж 10-ти днів з моменту отримання цієї ухвали усунути встановлені при поданні скарги недоліки, а саме: направити копію апеляційної скарги б/н від 13.04.2019 року з доданими до неї документами на адресу Покровської міської ради Донецької області та на адресу Житлово-комунального відділу Покровської міської ради Донецької області та надати апеляційному суду належні докази такого направлення.

Зазначеною ухвалою суду також визнано поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Донецької області від 18.03.2019 року (повне рішення складено 22.03.2019 року) у справі №905/2130/18.

З метою усунення недоліків, визначених ухвалою про залишення апеляційної скарги без руху, 14.05.2019 року (в межах встановленого строку) на поштову адресу Східного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Лубенського Станіслава Олександровича надійшли докази направлення копії апеляційної скарги Покровській міській раді Донецької області та Житлово-комунальному відділу Покровської міської ради Донецької області у відповідності до вимог ст. 259 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.05.2019 року Фізичній особі-підприємцю Лубенському Станіславу Олександровичу, м. Покровськ, Донецька область поновлено процесуальний строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Донецької області від 18.03.2019 року (повне рішення складено 22.03.2019 року) у справі №905/2130/18; відкрито апеляційне провадження у справі №905/2130/18 та встановлено учасникам справи строк до 04.06.2019 року включно для надання суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копій та доданих до нього документів іншим сторонам у справі.

04.06.2019 року від позивача-1 Покровської міської ради Донецької області, м. Покровськ, Донецька область до канцелярії суду надійшов відзив №01-26-2097 від 30.05.2019 року на апеляційну скаргу з доказами його направлення іншим учасникам справи.

Також Східний апеляційний господарський суд 04.06.2019 року отримав від позивача- 2 Житлово-комунального відділу Покровської міської ради Донецької області, м. Покровськ, Донецька область відзив №01-08-393 від 30.05.2019 року на апеляційну скаргу з доказами його направлення іншим учасникам справи.

Після повідомлення головуючим суддею (доповідачем) про закінчення проведення підготовчих дій в порядку статті 267 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про можливість призначення апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Лубенського Станіслава Олександровича, м. Покровськ, Донецька область до розгляду з повідомленням всіх учасників справи на на "26" червня 2019 р. о 14:00 год.

У зв`язку з перебуванням на навчанні - члена колегії Стойка О.В. на дату розгляду апеляційної скарги по суті, на підставі доповідної записки головуючого судді Черноти Л. Ф., розпорядженням керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 24.06.2019 року було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №905/2130/18, яким визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Чернота Л. Ф., судді: Пушай В. І., Білецька А.М. (а.с.196-197).

Враховуючи зміну складу суду розгляд справи розпочинається з початку відповідно до частини 14 статті 32 ГПК України.

За умовами статті 114 ГПК України унормовано, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 129 Конституції України однією із засад здійснення судочинства встановлено розумні строки розгляду справи судом.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні 26.06.2019 року заперечував проти вимог, викладених в апеляційній скарзі, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу, просив у задоволенні апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Лубенського Станіслава Олександровича відмовити в повному обсязі, а рішення господарського суду Донецької області від 18.03.2019 року - залишити без змін.

У судове засідання 26.06.2019 року представники позивача та відповідача-1 не з`явились, причини неявки суду не повідомили про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення ухвали, наявних в матеріалах справи (а.с.71-173, 193-195).

Заяв про відкладення судового засідання не надходило.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та враховуючи те, що ухвалою Східного апеляційного господарського суду про призначення справи до розгляду від 04.06.2019 р.(а.с.190-192) явка представників учасників справи визнавалась не обов`язковою, та те, що судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю представників позивача та відповідача-1.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою технічних засобів у відповідності до вимог ст.ст. 222, 223 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 17.7. його Перехідних положень в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому статтею 270 цього Кодексу. Складено протокол судового засідання.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представника відповідача-2, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, встановлено наступне.

21 грудня 2015 року між Комунальним підприємством Красноармійський центр єдиного замовника (далі - Орендодавець) та Товариством Фізичною особою - підприємцем Лубенським Станіславом Олександровичем (далі - Орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення №12 (далі - Договір), згідно з п.1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Донецька область, м. Красноармійськ, вул. Свердлова, буд.147, загальною площею 111,0 кв.м., що знаходиться на балансі КП Красноармійський центр єдиного замовника , залишкова вартість якого становить 256 223,52 грн. без ПДВ.

Приміщення передається в оренду з метою розміщення магазину продовольчих товарів, згідно п.2.1. договору.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що передача, повернення приміщення після підписання або розірвання договору оренди, здійснюється по акту приймання-передачі, що підписується представниками Орендодавця та Орендаря.

Згідно з п.4.1. Договору строк дії договору оренди нежитлового приміщення визначається за угодою сторін: початок - 21.12.2015р., кінець 16.11.2018 року. Договір оренди може бути продовжено за згодою сторін на той же термін або інший термін, вказаний в договорі, тільки у випадку письмової заяви Орендаря не менш ніж за місяць до закінчення терміну дії Договору оренди (п.4.2.).

Умовами п.4.4. Договору встановлено, що дія даного договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який він був укладений.

Пунктом 4.7 договору сторони погодили, що Орендар має право відмовитися від даного договору, попередивши Орендодавця в строк - місяць. При цьому, оплачена на перед орендна плата Орендареві не повертається.

За приписами п.6.1. Договору Орендар зобов`язується щомісяця оплачувати Орендодавцеві за користування приміщенням на протязі встановленого строку в даному договорі орендну плату. Сума орендної плати на момент укладення договору становить 5 600,00 грн. за місяць (з урахуванням ПДВ).

Відповідно до п.8.4. орендна плата вноситься Орендарем щомісячно 30 числа кожного поточного розрахункового місяця.

Договір підписаний представниками обох сторін та скріплений відбитками печатки.

Актом прийому - передачі нежитлового приміщення 21.12.2015 р. підписаного сторонами, орендодавець передав, а орендар прийняв об`єкт оренди (а.с.12).

01 квітня 2016 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору №31 від 01.12.2015р., відповідно до умов якої сторони дійшли згоди, що за рішенням Красноармійської міської ради від 23.03.2016 р. №7/7-13 Про передачу повноважень з 01.04.2016р. КП Красноармійський центр єдиного замовника передало повноваження орендодавця за договорами оренди комунального майна житлово-комунальному відділу Красноармійської міської ради (а.с.13).

У подальшому, 14 вересня 2018 року відповідач - 2 листом №01-08-404 повідомив позивача про необхідність звільнити нежитлове приміщення до закінчення строку дії договору, а саме в строк до 16.11.2018 р. (а.с.16).

Надалі, 17.09.2018 року позивач звернувся до відповідача-1 з заявою вих. б/н від 17.09.2018 р. про пролонгацію договору оренди нежитлового приміщення №12 від 21.12.2015 р. (а.с.15).

Листом №вх.01-23-4463 від 01.10.2018р. відповідач - 1 повідомив позивача про відмову від пролонгації договору оренди нежитлового приміщення №12 від 21.12.2015р. на підставі листа Житлово-комунального відділу Покровської міської ради від 14.09.2018 р. (а.с. 17).

Згодом, листом від 07.12.2018 №01-08-589 (а.с.39), який направлений позивачу 08.12.2018 згідно фіскального чеку Укрпошта, Житлово-комунальний відділ Покровської міської ради заперечив проти продовження договору №12 від 21.12.2015 р. у зв`язку із закінченням строку його дії (16.11.2018).

Посилаючись на відмову відповідача у пролонгації договору оренди нежитлового приміщення №12 від 21.12.2015 р., позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Згідно приписів ч. 5 ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Предметом вирішення спору у даній справі є дослідження правомірності відмови Відповідача від продовження дії спірного Договору оренди на новий строк.

Зважаючи на статус орендованого згідно оспорюваного Договору майна, що знаходиться в комунальній власності, спірні правовідносини сторін регламентуються положеннями Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України Про оренду державного та комунального майна.

Частиною другою статті 291 Господарського кодексу України встановлено, зокрема, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічні положення містить частина друга статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Згідно зі статтею 764 Цивільного кодексу у разі, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до частин 2, 3 статті 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Таким чином, для продовження дії договору оренди на підставі частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування орендованим майном; відсутнє письмове повідомлення однієї зі сторін договору про припинення або зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.

У даному випадку, відповідачем виконано умови договору, а саме, пункту 4.2 вищевказаного договору. Водночас, доказами, наявними в матеріалах справи підтверджено, що в даному випадку відповідним повідомленням є отриманий Позивачем лист №01-23-4163 від 14.09.2018 р. (а.с.16, 29), в якому Відповідач 2 повідомив Позивача про необхідність звільнити нежитлове приміщення на підставі п.4.4. спірного Договору, який, на переконання колегія суддів, є належним доказом на підтвердження своєчасної відмови Відповідача 2 від пролонгації Договору, оскільки направлений Позивачу з дотриманням місячного терміну, передбаченого Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

У статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з положеннями ст. 285 ГК України орендар має переважне право перед іншими суб`єктами господарювання на продовження строку дії договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

Тобто, реалізацією переважного права є укладення договору оренди на новий строк зі встановленням умов за домовленістю сторін, а не його автоматичне продовження (поновлення).

Норма частини 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" має диспозитивний характер, оскільки не вказує на те, що відповідна вимога про припинення чи зміну договору оренди має називатися виключно заявою. Така заява може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у даному випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та факт її отримання іншою стороною.

Тому, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.05.2018 у справі №923/854/17, від 05.06.2018 у справі №904/7825/17, від 12.06.2018 у справі №910/15387/17 та від 03.04.2019 у справі № 911/928/18.

Як вищезначено, між сторонами укладено договір оренди №31 від 01.12.2015р., за умовами якого встановлено, що договір укладено до 16.11.2018 р. Умовами договору іншого не передбачено, а державна реєстрація не може змінювати моменту укладення договору, тобто, строк дії договору оренди землі рахується від дати його підписання.

Як вже зазначено, листом від 14.09.2018 року №01-08-404 Житлово-комунальний відділ Покровської міської ради Донецької області повідомив апелянта про свій намір не продовжувати дію цього договору та просив звільнити орендоване приміщення, згідно до п.4.4 якого, його дія припиняється в разі закінчення строку на який він був укладений.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив про існування заборгованості за договором оренди у розмірі 24 102,36 грн. (а.с.35-38).

За приписами статті 291 ГКУ встановлено, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

До апеляційної скарги позивачем надано завірені копії квитанцій але за змістом та призначенням платежу визначено: «оренда плата згідно договору №12 від 2015 року», з датою сплати 19.02.2019 року, 13.03.2019 року (а.с.154-155).

Пунктом 6.1 спірного договору передбачено, що Орендар зобов`язується щомісяця оплачувати Орендодавцеві за користування приміщенням на протязі встановленого строку в даному договорі, орендну плату.

Згідно до пункту 8.4 розділу 8 «Відповідальність сторін» орендна плата вноситься Орендарем щомісячно 30 числа кожного поточного розрахункового місяця.

Як зазначено у пункті 8.8 у випадку виникнення заборгованості по сплаті за оренду приміщення більше 3-х місяців, договір оренди вважається розірваним в односторонньому порядку.

При цьому, судом апеляційної інстанції зауважено, що виставлені орендодавцем рахунки позивач сплачував після закінчення дії договору оренди, що додатково підтверджує небажання орендодавця належним чином виконувати умови договору тим самим продовження його дії на тих самих умовах.

Крім того, матеріали справи не містять відповідних доказів, що апелянт до ЖКВ з приводу своєї незгоди з сумою боргу за договором не звертався, до суду будь яких доказів з цього приводу не надав.

Зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини 2 статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Таким чином, продовження договору оренди нежитлового приміщення можливе лише тільки при наявності згоди обох сторін за договором.

Аналогічна позиція підтверджується висновками викладеними у постанові Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна".

Також апелянт свою незгоду з рішенням господарського суду в частині того, що він до закінчення строку дії договору оренди не ініціював перед Житлово-комунальним відділом Покровської міської ради питання укладання договору оренди на новий строк у зв`язку із належним йому переважним правом за приписами ч.3 ст.17 3акону України "Про оренду державного та комунального майна" тим, що він надсилав лист про пролонгування договору не на підставі вищезазначених норм, а на підставі п. 4.2. Договору оренди.

Вищезазначене спростовується тим, що відповідно до п.4.2. Договору оренди його може бути продовжено за згодою сторін.

Відтак, оскільки ЖКВ (відповідач-2) листом відмовило в продовженні договору, тобто не давало згоди щодо продовження договору, а також відповідно до ч.3 ст.17 3акону України "Про оренду державного та комунального майна" - після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника, тому твердження апелянта є безпідставними та не доведеними у розумінні вимог статей 73-79 ГПК України.

Крім того, на відміну від ч.3 ст.17 Закон України "Про оренду державного та комунального майна" частина 1 статті 285 Господарського кодексу України та частина 1 статті 777 Цивільного кодексу України не містять зазначення, що після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право на укладення договору оренди на новий термін: саме за інших рівних умов та крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника.

Застосована в ч.1 ст.285 Господарського кодексу України та 777 Цивільного кодексу України фраза, що орендар має переважне право іншими особами, свідчить, що переважне право може бути лише в разі наявності інших осіб, що мають намір взяти в оренду той самий предмет, і волі та бажання орендодавця передати даний предмет в оренду.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у Постанові від 29.05.2018р. у справі 923/854/17.

Намір власника використовувати орендоване майно для власних потреб означатиме відсутність інших претендентів на отримання в оренду майна, а отже і повну відсутність, як такого, переважного права у попереднього наймача перед такими претендентами.

Аналогічно переважне право стосовно оренди приватного майна може и лише за інших рівних умов для всіх претендентів на орендоване майно, оскільки інакше суперечило б праву та інтересу власника здати в оренду майно на більш сприятливих умовах.

Частиною 1 ст.41 Конституції України врегульовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства, згідно з ч.1 ст.319 ЦК України.

У зв`язку із наведеним, судова колегія дійшла висновку, що ч.1 ст.41 Конституції України, ч.ч.1, 2 ст.319 Цивільного кодексу України свідчать, що право вибору власника здавати своє майно в оренду чи використовувати для власних потреб, є, безумовним та необмеженим, а також власник має право вчиняти з свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право вибору орендодавцем орендаря є також повним та необмеженим.

Таким чином, у зв`язку з порушенням умов договору оренди з боку апелянта це позбавляє його переважного права на продовження терміну дії договору та не зобов`язує орендодавця за три місяці повідомити орендаря про розірвання цього договору, про що було повідомлено апелянта листом від 09.2018 року та від 07.12.2019 року упродовж місяця після закінчення строку дії договору.

За умовами статті 629 ЦК України врегульовано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а згідно статті 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином, належними сторонами, у передбачений законом чи договором спосіб та термін, за відповідною ціною та інше.

Вказані умови є істотними для зобов`язальних правовідносин, а отже повинні виконуватися безумовно, у точній відповідності до умов договору.

Крім того, сутністю переважного права є укладення договору найму на новий строк зі встановленням умов за домовленістю сторін, а не його автоматичне поновлення. Наймач повинен повідомити наймодавця про своє переважне право у строк, визначений у договорі, або в розумний строк до закінчення строку договору найму (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.05.2017 по справі №3-122гс17).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач мотивує свої вимоги взаємовиключними доводами, оскільки переважне право на укладення договору оренди комунального майна перед іншими особами, які претендують на це ж майно, реалізується шляхом укладення нового договору оренди на погоджених з орендодавцем умовах, а не у зв`язку із продовженням користування орендарем майном та відсутністю заперечень орендодавця проти цього протягом одного місяця після закінчення строку дії договору.

Проте, з матеріалів справи не вбачається та позивачем не доведено як обставин існування іншого реального претендента на оренду, укладення з ним договору, так і щодо досягнення домовленості сторонами щодо умов договору оренди як підстави для набуття орендарем переважного права на укладення договору на новий термін.

При цьому, суд враховує, що позовна вимога ФОП Лубенського С.О. в частині визнання договору оренди продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, спрямована на порушення права іншої сторони щодо свободи договору, її вільного волевиявлення стосовно умов договору оренди та суперечить положенням ч.1 ст.626, ч.1 ст.627, ч.1 ст.628, ч.1 ст.629 ЦК України, оскільки сутністю переважного права орендаря є укладення договору найму на новий строк зі встановленням умов за домовленістю сторін, а не його автоматичне поновлення.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовна вимога ФОП Лубенського С.О. про визнання договору оренди №12 від 21.12.2015 продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, задоволенню не підлягає.

Отже, оскільки дія договору оренди № 30 від 21.12.2015 припинилась 16.11.2018, у зв`язку із закінченням строку, на який договір було укладено, місцевий суд дійшов правомірного висновку, що у позивача відсутні правові підстави займати спірне приміщення.

Також суд апеляційної інстанції вважає, що позовна вимога про визнання договору оренди продовженим (пролонгованим), не є, по суті, вимогою про встановлення юридичного факту, що відповідає передбаченим законом (ст. 20 Господарського кодексу України, ст. 15, ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України) способам захисту порушеного права.

Надані позивачем до апеляційної скарги копії квитанцій №0.0..1 від 19.02.2019 року та №0.0..1 від 13.03.2019 року по сплаті заборгованості з орендної плати, здійснену після закінчення строку дії договору, судова колегія залишає без розгляду, у зв`язку із тим, що дані докази свідчать про належне виконання Орендарем свого обов`язку за договором стосовно щомісячної сплати орендної плати, а також підтвердженням апелянтом існуючої заборгованості.

Прийнявши нові докази у справі, суд апеляційної інстанції задля дотримання принципу рівності та змагальності сторін повинен надати оцінку поясненням та доводам позивача щодо нових доказів.

Частиною 3 ст. 269 ГПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього».

Судова колегія дійшла висновку про залишення без розгляду копій квитанцій, які надані до апеляційної скарги, з тих підстав, що позивач не надав відповідного клопотання про долучення до матеріалів справи відповідних доказів, які суттєво впливають на подальший розгляд справи по суті, не обґрунтував неможливість не подання такого клопотання до місцевого господарського суду та не заявляв клопотання про поновлення судом строку на подання стороною нових доказів у справі на стадії апеляційного перегляду спору.

Суд апеляційної інстанції вважає, що нові докази були подані позивачем лише на стадії апеляційного провадження, а тому судом першої інстанції не могли досліджуватись, як наслідок, у позивача не могло виникнути права на подання відповідного клопотання, оскільки цих доказів під час розгляду справи судом першої інстанції у матеріалах справи не містилось. Заперечення сторони, у даному випадку позивача, щодо належності відповідних доказів можуть мати місце за їх фізичної наявності у матеріалах справи, а не можливості їх ймовірного існування.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків місцевого господарського суду.

При цьому судом апеляційної інстанції враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі рішення суду відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає і судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника, відповідно до умов статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 86, 129, 236, 269, 270, 273, 275, 276, 281- 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лубенського Станіслава Олександровича, м. Покровськ, Донецька областьна рішення господарського суду Донецької області від 18.03.2019 року (повне рішення складено 22.03.2019 року) у справі №905/2130/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 18.03.2019 року (повне рішення складено 22.03.2019 року) у справі №905/2130/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 26.06.2019 р. оголошено вступну та резолютивну частину.

Повний текст постанови складено та підписано 27.06.2019 р.

Головуючий суддя Л.Ф. Чернота

Суддя В.І. Пушай

Суддя А.М. Білецька