РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.06.2019Справа № 910/5018/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Турчин С.О. розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

За позовом Приватного акціонерного товариства "СТАРОКРАМАТОРСЬКИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "КРАМАТОРСЬКИЙ ЗАВОД ЕНЕРГЕТИЧНОГО МАШИНОБУДУВАННЯ"

про стягнення 129 306,32 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "СТАРОКРАМАТОРСЬКИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "КРАМАТОРСЬКИЙ ЗАВОД ЕНЕРГЕТИЧНОГО МАШИНОБУДУВАННЯ" про стягнення 129 306,32 грн., з яких 124 834,56 грн. основного боргу, 2 496,64 грн. пені та 1975,12 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки № 49-01/70 в частині повної та своєчасної поставки оплаченого позивачем товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/5018/19, розгляд справи поставлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

20.05.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що за даними бухгалтерського обліку відповідача заборгованість складає 124 834,56 грн., про що свідчить Акт звірки взаємних розрахунків. Однак, відповідач зазначив, що між сторонами був також укладений договір підряду № 49-02/46 від 28.09.2018, за яким заборгованість позивача перед відповідачем становить 21 792,96 грн. Відповідачем подано до Господарського суду Донецької області позовну заяву про стягнення з позивача грошових коштів в сумі 21792,96 грн., 3 792,58 грн. пені, 386,97 грн. 3% річних, 817,24 грн. інфляційних втрат, а всього 26 789,75 грн. З урахуванням викладеного відповідач просив надати час для подання ухвали про відкриття провадження у справі Господарським судом Донецької області, оскільки відповідач має намір укласти з позивачем мирову угоду про зменшення основного боргу до 103 041,60 грн. та штрафних санкцій.

24.05.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначає, що посилання відповідача на інший договір підряду № 49-02/46 від 28.09.2018 є безпідставним, оскільки стосуються інших правовідносин сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

12.07.2018 між Приватним акціонерним товариством "СТАРОКРАМАТОРСЬКИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД" (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "КРАМАТОРСЬКИЙ ЗАВОД ЕНЕРГЕТИЧНОГО МАШИНОБУДУВАННЯ" (далі - постачальник) укладено договір поставки № 49-01/70 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується виготовити і передати у власність покупця продукцію, а покупець прийняти та оплатити продукцію, згідно з умовами договору та специфікаціями, які є невід`ємною частиною договору.

Найменування, кількість і вартість продукції вказуються в специфікаціях та додаткових угодах, які є невід`ємною частиною договору.

У Специфікації № 2 до договору погодили поставку поковок "Корпус" у кількості 8 штук, загальною вартістю 156 043,20 грн., строк поставки - 45 календарних днів з моменту першої передплати, з правом дострокової поставки.

Відповідно до п. 10 Специфікації № 2 до договору сторони погодили наступні умови оплати: 50% - попередня оплата для придбання сировини і запуску його у виробництво, 30% - по повідомленню про готовність партії товару до відвантаження, 20% - протягом 10 днів після відвантаження.

Згідно з п. 6.1 договору продукція поставляється на умовах і в терміни, зазначені в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору, в редакції «Інкотермс 2010».

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач виставив позивачу рахунок на оплату № 262 від 05.09.2018 на загальну суму 156 043,20 грн.

На виконання пункту 10 Специфікації №2 договору позивач перерахував відповідачу 50% та 30% від вартості продукції, а саме 124 834,56 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 2425 від 21.09.2018 на суму 78 021,60 грн. та № 2841 від 05.11.2018 на суму 46 812,96 грн.

Відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором, поставку оплаченого позивачем товару у строки, встановлені специфікацією № 2 не здійснив.

Позивач звернувся до відповідача з листом від 21.11.2018 вих. № 49/592, який отриманий відповідачем 22.11.2018, у якому просив припинити роботи, пов`язані з виготовленням та поставкою товару та просив повернути суму попередньої оплати в розмірі 124 834,56 грн.

Листом від 20.12.2018 вих. № 533 відповідач просив розглянути можливість повернення попередньої оплати до 29.01.2019.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що станом на момент звернення з даним позовом до суду, відповідач не здійснив поставку товару на суму заборгованості та не повернув на користь позивача грошові кошти у розмірі 124 834,56 грн., які були сплачені позивачем за поставку товару згідно специфікації № 2 до договору. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача 124 834,56 грн. попередньої оплати, а також 2 496,64 грн. пені та 1975,12 грн. 3% річних.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 124 834,56 грн., що також не заперечується відповідачем.

У Специфікації № 2 до договору сторони погодили, що відповідач зобов`язаний здійснити поставку продукції позивачу протягом 45 календарних днів з моменту першої передплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, перша передоплата буда здійснена позивачем 21.09.2018, отже, поставка товару мала бути здійснена відповідачем до 05.11.2018 включно.

Згідно із ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Доказів поставки товару матеріали справи не містять та відповідачем не надано.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Листом від 21.11.2018 вих. № 49/592 позивач вимагав від відповідача повернення суми попередньої оплати у розмірі 124 834,56 грн.

Доказів повернення суми попередньої оплати у розмірі 124 834,56 грн. матеріали справи не містять.

Більше того, у відзиві на позовну заяву відповідач визнав наявність заборгованості перед позивачем на суму 124 834,56 грн. Також в матеріалах справи наявний Акт звірки, підписаний представниками обох сторін, відповідно до якого за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 124 834,56 грн.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи наведені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми попередньої оплати у розмірі 124 834,56 грн. є правомірною, оскільки факт перерахування грошових коштів на користь відповідача у рахунок оплати товару та факт порушення відповідачем зобов`язань з передачі позивачу такого товару позивачем належним чином доведено, а відповідачем належним чином не спростований, а тому позовні вимоги про повернення суми попередньої оплати у розмірі 124 834,56 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлені вимоги про стягнення пені у розмірі 2 496,64 грн., нарахованої за період з 06.11.2018 по 21.11.2018.

Приписами частини 1 статі 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

У відповідності до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.3 договору (в редакції протоколу розбіжностей від 26.07.2018) встановлено, що у разі прострочення поставки продукції постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% від суми несвоєчасно поставленої продукції за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який стягується пеня.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, суд встановив, що пеня в розмірі 0,1% від суми несвоєчасно поставленої продукції за кожен день прострочення є більшою, ніж пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який стягується пеня.

За перерахунком суду, здійсненим за період з 06.11.2018 по 21.11.2018 на суму 156 043,20 грн., розмір пені становить 2 462,49 грн., а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Також позивачем нараховано 1975,12 грн. 3% річних за період з 06.11.2018 по 08.04.2019 на суму 156 043,20 грн.

Згідно з частинами 2 та 3 ст. 693 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Згідно зі ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У п. 7.9 договору сторони погодили, що у разі порушення термінів поставки, постачальник зобов`язаний повернути передплату за продукцію, а також сплатити відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 3% річних.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд встановив, що він є невірним, оскільки, по-перше, позивачем нараховано відсотки на всю суму специфікації, в той час як вірним є нарахування відсотків на здійснену суму попередньої оплати; по-друге, позивачем визначено період нарахування з 06.11.2018 по 08.04.2019, в той же час, як вбачається з матеріалів справи, позивач відмовився від поставки та вимагав повернення попередньої оплати лише 21.11.2018 (лист вих. № 49/592 від 21.11.2018, отриманий відповідачем 22.11.2018), таким чином, вірним є нарахування відсотків за період з 22.11.2018 по 08.04.2019.

За перерахунком суду, здійсненим за період з 22.11.2018 по 08.04.2019 на суму попередньої оплати у розмірі 124 834,56 грн., розмір відсотків становить 1415,93 грн., а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Підсумовуючи наведене, суд задовольняє позовні Приватного акціонерного товариства "СТАРОКРАМАТОРСЬКИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД" частково.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "КРАМАТОРСЬКИЙ ЗАВОД ЕНЕРГЕТИЧНОГО МАШИНОБУДУВАННЯ" (03110, м.Київ, ВУЛИЦЯ ІВАНА КЛИМЕНКА, будинок 40/10, приміщення 5, ідентифікаційний код 39648564) на користь Приватного акціонерного товариства "СТАРОКРАМАТОРСЬКИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД" (84302, Донецька обл., місто Краматорськ, ВУЛИЦЯ КОНРАДА ГАМПЕРА, будинок 2, ідентифікаційний код 05763642) 124 834,56 грн. основного боргу, 2 462,49 грн. пені, 1415,93 грн. 3% річних та 1930,69 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Господарський суд міста Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 21.06.2019.

Суддя С.О. Турчин