ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20.06.2019 р. Справа № 914/1126/19

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Аметрін ФК», м.Київ

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Пестерева Максима Юрійовича, м.Львів основної заборгованості у сумі 3 353,69 грн. та штрафу у сумі 1 006,10 грн. по договору №32922/м-ос купівлі-продажу від 04 березня 2019 року.

ВСТАНОВИВ:

12.06.2019 р. до Господарського суду Львівської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «Аметрін ФК» надійшла заява про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Пестерева Максима Юрійовича основної заборгованості у сумі 3 353,69 грн. та штрафу у сумі 1 006,10 грн. по договору №32922/м-ос купівлі-продажу від 04 березня 2019 року.

Розглянувши подану заяву, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення у зв`язку з наступним.

Частиною 2 ст. 164 ГПК України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Згідно із ч.2 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до частин 1-5 статті 91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Порядок засвідчення копій документів передбачений пунктом 5.27 Національного стандарту України «Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003», затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55. Згідно з вказаним стандартом відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Як вбачається з матеріалів, поданих на розгляд суду, долучені документи у неналежно засвідчених копіях, оскільки відповідно до вимог п.5 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України не містять вказівки на дату засвідчення. Неправильно засвідчені або незасвідчені копії документів є недопустимими доказами фактичних обставин справи та є підставою для скасування судового рішення у справі (Постанова Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.07.2018р. у справі №904/8549/17).

Згідно з ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з аналізу вищенаведених норм законодавства, судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків. Відтак, безспірні вимоги мають бути підтверджені відповідним доказом.

Господарським процесуальним кодексом України встановлено певні вимоги до заяви про видачу судового наказу. Так, відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Із положень ст. 152 (п. 8 ч. 1) та ст. 155 (п. 7. ч. 1) Господарського процесуального кодексу України вбачається, що з матеріалів поданої заяви суд повинен встановити наявність чи відсутність виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, не розглядаючи обґрунтованості заявлених стягувачем вимог по суті.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; відповідно до п.8 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України - якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Відповідно до п.2.1. договору, загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, типами остаточно узгоджуються у видатково-прибуткових накладних, складених та підписаних уповноваженими представниками сторін на підтвердження факту приймання-передачі товарів, та скріплених печатками сторін. Сторони розглядають зазначені накладні, як невід`ємну частину цього договору.

У п.3.1. договору погоджено, що ціна товару, яка входить у партію поставки, остаточно узгоджується та вказується сторонами у накладній на поставку партії товару.

Відповідно до п.3.3. договору загальна сума договору складає сумарну вартість всіх партій товару, поставленого продавцем і прийнятої покупцем протягом терміну дії цього договору, на підставі накладних відповідно до п.2.1. цього договору.

Згідно п.5.1. та п.5.3. договору покупець проводить оплату кожної партії товару на розрахунковий рахунок продавця у строк (14) чотирнадцять календарних днів з моменту постачання товару, який вказується у накладній та визначається відповідно до п.6.6. цього договору. Оплата здійснюється покупцем на підставі цього договору. При здійсненні платежу покупець обов`язково повинен вказувати у платіжному дорученні номер та дату цього договору.

Суд звертає увагу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аметрін ФК» на те, що у тексті заяви заявник зазначає інші суми, ніж ті щодо яких просить видати судовий наказ про стягнення з ФОП Пестерева Максима Юрійовича. Так, зокрема, в тексті заяви вказано, що вартість неоплаченого відповідачем товару складає 7 101,59 грн., а сума заборгованості з урахуванням основної заборгованості та штрафу складає: 7 101,59 + 2 1030,47 = 9 232,06 грн.

Однак судовий наказ просить видати на суму основної заборгованості 3 353,69 грн, штрафу в сумі 1006,10 грн.

Заявник посилається на те, що в порушення умов договору №32922/м-ос купівлі-продажу від 04.03.2019 р., відповідач оплату за поставлений товар (фармацевтичні засоби) здійснював не в повному обсязі, вартість неоплаченого відповідачем товару складає 7 101,59 грн. Зокрема зазначає, що відповідачу було поставлено товар на загальну суму 16 703,59 грн., в той час як оплат надійшло на суму 9 602,00 грн.

До заяви, яка поступила на розгляд суду, заявником долучено копії накладних, а саме:

№129205 від 06.03.2019 р. на загальну суму 2 258,11 грн.

№129206 від 06.03.2019 р. на загальну суму 125,81 грн.

№144016 від 14.03.2019 р. на загальну суму 451,22 грн.

№158823 від 22.03.2019 р. на загальну суму 2 190,96 грн.

№172956 від 28.03.2019 р. на загальну суму 3 586,44 грн.

№172957 від 28.03.2019 р. на загальну суму 61,94 грн.

№184359 від 04.04.2019 р. на загальну суму 1 773,79 грн.

№184360 від 04.04.2019 р. на загальну суму 39,60 грн.

№198081 від 11.04.2019 р. на загальну суму 2 430,16 грн.

№198082 від 11.04.2019 р. на загальну суму 43,20 грн.

№211951 від 18.04.2019 р. на загальну суму 1 471,60 грн.

№211952 від 18.04.2019 р. на загальну суму 124,15 грн.

Суд звертає увагу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аметрін ФК» на те, що до матеріалів заяви ним долучено дві аналогічні перші сторінки накладної №144015 від 14.03.2019 р., з яких не вбачається на яку суму заявником було поставлено товар ФОП Пестереву Максиму Юрійовичу.

При цьому долучені до заяви накладні підтверджують факт поставки товару відповідачу на загальну суму 14 556,98 грн. Суд звертає увагу, що до заяви не долучено доказів на поставку ФОП Пестереву Максиму Юрійовичу товару на загальну суму 2 146,61 грн., як це передбачено умовами договору (п.2.1., п.3.3).

Дана обставина не дає суду можливості встановити та дослідити твердження заявника про факт поставки ФОП Пестереву Максиму Юрійовичу товару на загальну суму 16 703,59 грн.

Згідно п.5.1. та п.5.3. договору покупець проводить оплату кожної партії товару на розрахунковий рахунок продавця у строк (14) чотирнадцять календарних днів з моменту постачання товару, який вказується у накладній та визначається відповідно до п.6.6. цього договору. Оплата здійснюється покупцем на підставі цього договору. При здійсненні платежу покупець обов`язково повинен вказувати у платіжному дорученні номер та дату цього договору.

Суд звертає увагу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аметрін ФК» на те, що до заяви, яка поступила на розгляд суду, заявником долучено копії платіжних доручень, в яких в призначенні платежу зазначено інший номер договору, зокрема:

№@2PL448098 від 12.04.2019 р. на суму 2 970,00 грн. - призначення платежу: згідно договору номер 23651/м-о;

№@2PL245454 від 29.03.2019 р. на суму 2 375,00 грн. - призначення платежу: згідно договору номер 23651/м-о;

№@2PL205405 від 05.04.2019 р. на суму 2 277,00 грн. - призначення платежу: згідно договору номер 23651/м-о;

№@2PL650573 від 19.04.2019 р. на суму 1 980,00 грн. - призначення платежу: плата за медикаменти.

Дана обставина не дає суду можливості встановити та дослідити твердження заявника про факт часткових оплат за поставлений товар на загальну суму 9 602,00 грн.

Отже, надані заявником докази часткових оплат - платіжні доручення: №@2PL448098 від 12.04.2019 р. на суму 2 970,00 грн. - призначення платежу: згідно договору номер 23651/м-о; №@2PL245454 від 29.03.2019 р. на суму 2 375,00 грн. - призначення платежу: згідно договору номер 23651/м-о; №@2PL205405 від 05.04.2019 р. на суму 2 277,00 грн. - призначення платежу: згідно договору номер 23651/м-о; №@2PL650573 від 19.04.2019 р. на суму 1 980,00 грн. - призначення платежу: плата за медикаменти, не є належними доказами в розумінні ст.76 Господарського процесуального кодексу, якими можна було б підтвердити факт часткових оплат за поставлений товар саме по договору №32922/м-о купівлі-продажу від 04.03.2019 р.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлені судом факти, суд прийшов до висновку про недоведеність з боку заявника існування заборгованості ФОП Пестерева Максима Юрійовича перед заявником у сумі 7 101,59 грн. доданими до заяви про видачу наказу доказами.

Окрім того, суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до частини 2 статті 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина 2 статті 252 ЦК України). Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Кваліфікуючими ознаками штрафу є:

а) можливість встановлення за майже будь-яке порушення зобов`язання: невиконання або неналежне виконання (порушення умов про кількість, якість товарів, робіт (послуг), виконання зобов`язання неналежним способом тощо);

б) обчислення у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно п.4.5.1. договору у випадку прострочення оплати партії товару більше ніж на 30 календарних днів, покупець крім відсотків за користування чужими грошовими коштами згідно п.4.4. зобов`язаний сплатити продавцеві штраф у розмірі 30% від суми заборгованості.

Заявник нараховує штраф у розмірі 30% від суми основного боргу 7 101,59 грн., проте відсутність доказів на підтвердження факту поставки товару на загальну суму 16 703,59 грн., відсутність доказів на підтвердження платежів з боку ФОП Пестерева Максима Юрійовича, відсутність відомостей про призначення коштів, в сукупності не підтверджує правильність проведених заявником розрахунків штрафу у розмірі 30%. Однак, безспірні вимоги мають бути підтверджені відповідними доказами.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлені судом факти, суд дійшов висновку про відсутність безспірності вимог доданими до заяви про видачу наказу доказами.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Наявність спору про право, вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором). Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

Як вбачається з аналізу вищенаведених норм законодавства, судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому достовірними доказами є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 ГПК України).

Згідно з п.7 ч.1 ст. 155 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

За приписами ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Одночасно суд звертає увагу заявника, що згідно з ч.1 ст.153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 8, частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст.148, 150, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Аметрін ФК», м.Київ у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Пестерева Максима Юрійовича основної заборгованості у розмірі 3 353,69 грн. та штрафу у розмірі 1 006,10 грн. по договору №32922/м-ос купівлі-продажу від 04 березня 2019 року.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню в апеляційному порядку, визначеному ст.ст. 255, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса сторінки суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію.

Суддя Сухович Ю.О.