номер провадження справи 18/61/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2019 справа № 908/831/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Носівець В.В., за участі секретаря Непомнящої Н.П., розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду матеріали справи № 908/831/19

за позовом приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС (03062, м. Київ, пр. Перемоги, 65)

до відповідача приватного акціонерного товариства Українська акціонерна страхова компанія АСКА (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 97-А)

про стягнення 71719,43 грн.

За участю представників сторін:

представник позивача: не з`явився;

представник відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 05.04.2019 надійшла позовна заява приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС про стягнення з приватного акціонерного товариства Українська акціонерна страхова компанія АСКА 71719,43 грн, які складаються з: 54926,79 грн страхового відшкодування в порядку суброгації, 11688,12 грн пені у вигляді подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виплати, 4129,38 грн інфляційних втрат та 975,14 грн 3% річних.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2019 позовну заяву передано для розгляду судді Носівець В.В.

Ухвалою суду від 13.05.2019 після усунення позивачем недоліків, що зумовили залишення 10.04.2019 позовної заяви без руху, відкрито спрощене позовне провадження у справі № 908/831/19, присвоєно справі номер провадження 18/61/19, судове засідання призначено на 12.06.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ПрАТ Українська акціонерна страхова компанія АСКА не виконала зобов`язання по виплаті страхового відшкодування за шкоду, завдану транспортному засобу, застрахованому в Страхова група ТАС, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 13.01.2017 з вини водія транспортного засобу, відповідальність якого застрахована в ПрАТ "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА". Позивач, враховуючи невиконання грошового зобов`язання з виплати страхового відшкодування, нарахував та просить стягнути з відповідача, окрім страхового відшкодування, також 11688,12 грн пені, 4129,38 грн інфляційних втрат та 975,14 грн 3% річних.

Позов заявлено на підставі статей 11, 509, 512, 514, 526, 527, 530, 611, 612, 625, 993, 1187 Цивільного кодексу України, Закону України Про страхування, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В судове засідання 12.06.2019 учасники процесу не з`явились, у зв`язку з чим фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалась.

10.06.2019 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника ПрАТ СГ ТАС.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно зі ст. 93 ЦК України місцезнаходження юридичної особи визначається місцем її державної реєстрації, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, адресою місцезнаходження приватного акціонерного товариства Українська акціонерна страхова компанія АСКА є: 69005, місто Запоріжжя, вул. Перемоги, 97-А.

Ухвала суду від 13.05.2019 про відкриття провадження у справі направлена відповідачу на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка співпадає з відомостями, зазначеними в позові. Відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи в суді, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повноважному представнику відповідача 16.05.2019 за адресою місцезнаходження.

Ухвалою господарського суду Запорізької області про відкриття провадження у справі № 908/831/19 від 13.05.2019 відповідачу запропоновано подати відзив у строк до 03.06.2019. Відзив на адресу суду від відповідача не надійшов.

Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи у судовому засіданні, суд

ВСТАНОВИВ:

13.01.2017 в селі Софіївська Борщагівка Київської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Рено» державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу «Мітсубісі» державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 ., про що Києво-Святошинським ВП ГУНП в Київській області складено довідку № 114386 від 13.01.2017.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.01.2017 у справі № 369/673/17 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнано ОСОБА_2 та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Згідно з договором № 461707 від 15.12.2015 добровільного страхування наземного транспорту на момент ДТП автомобіль «Рено» державний номер НОМЕР_1 застрахований ПАТ «Укртелеком» у ПрАТ Страхова група ТАС (позивач у справі) (позиція 26 Додатку № 1 до договору).

Страховим випадком/ризиком згідно з п. 20.2.1 договору визначено, зокрема, ДТП подію, що сталася під час руху застрахованого ТЗ або іншого засобу, внаслідок якої завдані матеріальні збитки страхувальникові.

Відповідно до п. 21.1 договору відшкодуванню за договором страхування підлягає, зокрема, підтверджена документально вартість витрат на відновлення Застрахованого ТЗ та/або ТЗ, що є пошкодженим внаслідок настання події, яка в подальшому може бути кваліфікована як страховий випадок, шляхом здійснення відновлювального ремонту без урахування умови щодо врахування зносу (знецінення) застрахованого ТЗ.

За умовами п. 27.4.3 договору страховик зобов`язаний виплатити, у разі настання страхового випадку, страхове відшкодування згідно з умовами договору. Пунктом 7.1.1. сторонами погоджена франшиза у разі відсутності вини страхувальника при ДТП 0,2%.

Строк дії договору з 19.01.2016 по 18.01.2017 (п. 14 договору).

Відповідно до ст. 16 Закону України Про страхування договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За приписами ст. 8 зазначеного Закону страхова компанія при настанні страхового випадку зобов`язана здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Судом встановлено, що страхувальник (ПАТ Укртелеком») 17.01.2017 звернувся до позивача із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу на користь СТО - ТОВ «Лайф Авто» (арк.с. 33, 69).

З метою визначення пошкоджень, що зазнав транспортний засіб «Рено» державний номер НОМЕР_1 , проведено його огляд, про що складено акти огляду транспортного засобу від 18.01.2017 (арк.с. 48), від 07.03.2017 (арк.с. 62), від 17.03.2017 (арк.с. 66).

18.01.2017, 07.03.2017 та 17.03.2017 ТОВ «Лайф Авто» були складені рахунки № 10, № 48, № 56 з калькуляціями на суми 39983,43 грн, 10199,69 грн та 4991,59 грн відповідно.

ПрАТ Страхова група ТАС 22.02.2017 складено страховий акт №4436Р/40/2017 з розрахунком суми страхового відшкодування, відповідно до якого ДТП 13.01.2017 визнана страховим випадком, визначено страхове відшкодування (з урахуванням франшизи 247,92 грн) до виплати у розмірі 39735,51 грн, що належить перерахувати згідно рахунку №10.

Сума страхового відшкодування в розмірі 39735,51 грн перерахована 28.02.2017 на рахунок ТОВ «Лайф Авто», що підтверджується платіжним дорученням №7946 (арк.с. 76).

Також позивачем 20.03.2017 складено страховий акт № 6646В/40/2017 з розрахунком суми страхового відшкодування, додатково визначено страхове відшкодування (з урахуванням франшизи 247,92 грн) до виплати у розмірі 10199,69 грн, що належить перерахувати згідно рахунків № 10 та № 48.

Сума в розмірі 10199,69 грн перерахована 23.03.2017 на рахунок ТОВ «Лайф Авто» відповідно до платіжного доручення №11366 (арк.с. 77).

Окрім цього, позивачем 06.04.2017 складено страховий акт № 8035В/40/2017 з розрахунком суми страхового відшкодування, додатково визначено страхове відшкодування до виплати у розмірі 4991,59 грн, що належить перерахувати згідно рахунку № 10, № 48, № 56.

Сума в розмірі 4991,59 грн перерахована 11.04.2017 на рахунок ТОВ «Лайф Авто» відповідно до платіжного доручення №14038 (арк.с. 78).

Як пояснив позивач в заяві про усунення недоліків, складання додаткових страхових актів було пов`язано з виявленням прихованих пошкоджень автомобіля «Рено» д.н. НОМЕР_1 .

Так, статтею 993 ЦК України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого.

Особою, відповідальною за завдані збитки, може бути як безпосередній заподіювач шкоди, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Вказана стаття, яка дублює положення ст. 27 Закону Про страхування, надає страховикові право звернутися з вимогою до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки. Такий перехід права вимоги до страховика в науці та практиці цивільного права отримав назву суброгація.

Суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування. Якщо страхові виплати спрямовані на покриття збитків, що виникли у зв`язку із завданням шкоди здоров`ю страхувальника, право вимоги до винної особи до страховика не переходить.

Право вимоги страховик отримує тільки в разі, якщо він виплатив страхове відшкодування. Позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування всього в розмірі 54926,79 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Мітсубісі» державний номер НОМЕР_2 , застрахована в ПрАТ Українська страхова компанія АСКА (відповідач у справі), що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/005155379 (згідно роздруківки з бази МТСБУ), який є діючим станом на 13.01.2017. Встановлений ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну 100000,00 грн., розмір франшизи 0 грн.

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування вих. № Г0401/2035 від 30.05.2018, згідно з якою позивач просив відповідача сплатити суму в розмірі 54926,79 грн відшкодування в порядку регресу. Заява отримана відповідачем 01.06.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (арк.с. 81).

Відповідач зазначену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди не сплатив, відповіді не надав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом порушених прав з вимогою про стягнення розміру фактичних витрат на ремонт пошкодженого транспортного засобу.

Статтею 1192 Цивільного кодексу України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки, зокрема, є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який є спеціальним законом та регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно з п. 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Крім того, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежує розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала шкоду, зокрема, сумою франшизи (ст. 12), вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленого законодавством (ст. 29).

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми - ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленого законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахування зносу на підставі ст. 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, збільшення від нуля до одиниці коефіцієнту зносу деталей автомобіля впливає на зменшення вартості його відновлювального ремонту, та при наявності коефіцієнту зносу деталей автомобіля при встановлення вартості його відновлювального ремонту застосування такого коефіцієнту є обов`язковим.

Пунктами 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів встановлено, що значення Ез (коефіцієнт фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для фототехніки.

Винятком, стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

В своїй заяві про усунення недоліків позивач вказує, що вартість матеріального збитку, а саме, розмір майнової шкоди, завданої транспортному засобу «Рено» державний номер НОМЕР_1 визначено у висновку про вартість від 19.04.2017. Майнова шкода визначена з урахуванням зносу заміняємих складових та склала 34152,29 грн. Знос вказаного т. з. при розрахунку розміру страхового відшкодування не враховувався, так як позивач проводив виплату страхового відшкодування відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» та п. 17.1. договору, яким знос непередбачено.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб «Рено» державний номер НОМЕР_1 2007 року випуску, тобто строк експлуатації зазначеного автомобіля станом на момент ДТП перевищував 7 років. У висновку про вартість, що складений сертифікованим суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 19.04.2017, встановлено, що в даному випадку КТЗ має строк експлуатації, який перевищує 7 років та перебіг в два рази, відтак, розрахований коефіцієнт фізичного зносу = 0,5. Вартість майнової шкоди на рівні вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу заміняємих складових встановлена у розмірі 34152,29 грн.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд дійшов висновку, що до позивача, який сплатив страхове відшкодування за договором страхування транспортного засобу, перейшло право вимоги, в порядку суброгації, з відповідача в межах сплаченого страхового відшкодування з урахуванням фізичного зносу т. з. «Рено» державний номер НОМЕР_1 у розмірі 34152,29 грн. Франшиза за полісом АК005155379 складає 0 грн. Таким чином, до стягнення з відповідача належить сума шкоди в розмірі 34152,29 грн.

За прострочення виплати страхового відшкодування в період з 29.08.2018 по 01.04.2019 позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 11688,12 грн пені, 4129,38 грн інфляційних втрат та 975,14 грн 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 36.2 статті 36 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів встановлено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його;

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідач отримав заяву позивача про виплату страхового відшкодування 01.06.2018. Відповідач не надав відповіді на заяву позивача та не виплатив страхове відшкодування. Останнім строком для прийняття рішення щодо цієї заяви є 30.08.2018, прострочка починається з 31.08.2018 (а не як вказано позивачем 29.08.2018). Обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування за наявності відповідних правових підстав для цього є грошовим зобов`язанням страховика. Тому в разі прострочення виконання даного зобов`язання до страховика може бути застосовано відповідальність за порушення грошового зобов`язання, визначена статтею 625 Цивільного кодексу України.

Отже, позивач обґрунтовано пред`явив до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні втрати. Однак у зв`язку з невірним визначенням першого дня прострочки, суд здійснив перерахунок 3 % річних. За розрахунком суду за період з 31.08.2018 по 01.04.2019 на суму заборгованості, що задовольняється судом в розмірі 34152,29 грн, 3 % річних складають 600,70 грн. В задоволенні 374,44 грн 3 % річних суд відмовляє.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок включаються й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Виходячи із законодавчих приписів про те, що найменшим періодом нарахування інфляційних втрат є місяць, інфляційні втрати підлягають нарахуванню за період вересень 2018 року березень 2019 року. За розрахунком суду інфляційні втрати підлягають стягненню у розмірі 2898,04 грн. В задоволенні 1231,34 грн інфляційних втрат суд відмовляє.

Згідно з ч. 1 ст. 230 та ч. 1, 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Відповідно до п. 5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Суд зазначає, що з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язанням: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування. Така позиція підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17.

Отже вимога про стягнення з відповідача пені заявлена позивачем обґрунтовано, з підстави, що встановлена законом, однак не дотримано положення законодавства щодо обмеження нарахування пені шестимісячним строком. За розрахунком суду на суму заборгованості у розмірі 34152,29 грн за вірний період з 31.08.2018 по 28.02.2019 нараховується пеня у розмірі 6124,02 грн. В задоволенні 5564,10 грн пені суд відмовляє.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд, на підставі п. 37.1.4 ст. 37 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», також враховує ту обставину, що позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, яка отримана останнім 01.06.2018, в той час як ДТП сталася 13.01.2017. Однак, як було зазначено вище, відповідач жодним чином не надав відповіді на таку заяву, проти неї не заперечив, відшкодовувати страхову виплату не відмовився. Також відповідач не скористався наданим йому законом правом відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України, не надав суду доказів сплати шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, проти позову не заперечив.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України розподіляються між сторонами спору пропорційно розміру задоволених позовних вимог і покладаються на відповідача в розмірі 1172,51 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 233, 238, 240-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства Українська акціонерна страхова компанія АСКА (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 97-А, ідентифікаційний код 13490997) на користь приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС (03062, м. Київ, пр. Перемоги, 65 ідентифікаційний код 30115243) 34152,29 грн. (тридцять чотири тисячі сто п`ятдесят дві грн 29 коп.) шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 600,70 грн. (шістсот грн 70 коп.) 3 % річних, 2898,04 грн. (дві тисячі вісімсот дев`яносто вісім грн 04 коп.) інфляційних втрат, 6124,02 грн. (шість тисяч сто двадцять чотири грн 02 коп.) пені та 1172,51 грн. (одну тисячу сто сімдесят дві грн 51 коп.) судового збору. Видати наказ.

3. Відмовити в частині позовних вимог про стягнення 20774,50 грн шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 374,44 грн 3 % річних, 1231,34 грн інфляційних втрат та 5564,10 грн пені.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 18.06.2019.

Суддя В.В. Носівець