СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2019 р. Справа № 905/66/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя (доповідач) Склярук О.І., суддя Дучал Н.М. , суддя Хачатрян В.С.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", м. Дніпро за вх. №1157 Д/1 на рішення господарського суду Донецької області від 13.03.19 (повний текст складено 13.03.2019, суддя Лейба М.О.) у справі № 905/66/19

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівка", м. Селидове Донецької області

про стягнення штрафу в сумі 28470,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Донецької області від 13.03.2019 у справі №905/66/19 відмовлено у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Селидівка» про стягнення штрафу в сумі 28470,00 грн.

Не погодившись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» звернулось до Східного апеляційного господарського суду зі скаргою.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та невірно застосувавши норми матеріального права дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позову.

Крім того апелянт стверджує, що за сукупністю трьох підписів працівників залізниці комерційний акт складений згідно з вимогами п. 10 Правил складання актів, до того ж, в самому акті зазначено, що посада начальника вантажного району (НВР) штатним розкладом не передбачено.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що позивачем визначено коло осіб працівників залізниці, яких згідно з наказом начальника структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» від 29.12.2017 №96 уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів. Проте, зазначені накази, не були вчасно подані до суду першої інстанції, з підстав того, що на думку позивача, питання щодо підписання комерційного акту судом та відповідачем не ставились та додатково надання документів щодо їх повноважень не потребувало.

09.04.2019 Східним апеляційним господарським судом зареєстровано апеляційну скаргу позивача на вказане рішення Господарського суду Донецької області.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2019 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Склярук О.І. (суддя -доповідач), суддя Хачатрян В.С., суддя Дучал Н.М.

Розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, відповідно до статті 262 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія дійшла висновку про відкриття апеляційного провадження у справі.

Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали від учасників справи не надійшло.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.04.2019 справа №905/66/19 прийнята до апеляційного провадження та у відповідності до приписів ч.10 ст.270 ГПК України, призначена до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

06.05.2019 до канцелярії Східного апеляційного господарського суду надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Селидівка» на апеляційну скаргу позивача. У відзиві відповідач вказує на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Також відповідач вказує на безпідставність та надуманість надання скаржником нових доказів до апеляційної скарги, оскільки у позивача була можливість та обов`язок в силу норм ГПК України надати їх під час розгляду справи у суді першої інстанції, а тому відсутні підстави приймання цих доказів як належних при розгляді в апеляційній інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 270 ГПК України встановлює, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ст.282 Господарського процесуального кодексу України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 30.07.2018 за залізничною накладною №50976851 зі станції Новогродівка Донецької залізниці здійснено відправлення вагону №53485231 на станцію Енергодар Придніпровської залізниці з вантажем - вугілля кам`яне, не пойменоване в алфавіті. Вантажоодержувачем визначено у вказаній накладній ДТЕК "Запорізька ТЕС".

Відповідно до п. 24 залізничної накладної маса вантажу становить 134000 кг., у вагоні №53485231.

Спосіб визначення маси - на вагонних вагах (150 т) заводський №706 (п. 26 залізничної накладної).

При надходженні вагону на станцію Енергодар Придніпровської залізниці на підставі статті 52 Статуту залізницею проведено зважування маси вантажу вугілля кам`яного у вагоні №53485231, що відображено у комерційному акті від 02.08.2018 №476906/914. За результатами контрольного переважування вагону №53485231 на справних вагонних вагах, повірених згідно технічного паспорта 22.06.2018 виявилось, що маса вантажу у вагоні не відповідає масі, зазначеній відправником у накладній, а саме: вага брутто 87460 кг, тара по документу 23400 кг, нетто 64060 кг, що менше ваги вказаній в накладній на 1440 кг.

Тобто, встановлено розбіжності фактичної маси вантажу з зазначеною масою на 1440 кг.

У комерційному акті також містяться відомості про те, що вагон у технічному та комерційному відношенні справний, навантаження у вагоні насипом на рівні бортів, маркований поперечними борознам, виїмок та поглиблень не має, маркування не порушене, двері, люки закриті, течі вантажу немає.

Наведений комерційний акт підписаний: в.о начальника станції - ОСОБА_1, агентом комерційним - ОСОБА_3, прийомоздавальником - ОСОБА_2, оператором - ОСОБА_4

Провізна плата за перевезення вантажу у спірному вагоні складала 5694,00 грн, позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача штраф в сумі 28470,00 грн., у зв`язку з чим Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" звернулось до господарського суду першої інстанції про стягнення наведеного штрафу у сумі 28470,00 грн. з Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська".

Рішенням господарського суду Донецької області від 13.03.2019 відмовлено повністю у задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених вище.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з огляду на наступне.

За приписами ст.122 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 за № 457, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому, відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Відповідно до ст.118 Статуту залізниць України за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

З огляду на вказані норми, за неправильно зазначену у накладній масу відповідальність несе відправник.

При цьому, ст. 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Враховуючи вказані норми чинного законодавства позивач правомірне здійснив зважування вагонів, які прибули на станцію Енергодар Придніпровської залізниці та склав комерційний акт від 02.08.2018 №476906/914, яким на думку позивача, встановлено недостачу вантажу в вагоні №53485231.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами складання актів (стаття 129 Статуту), затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 за №334.

Відповідно до пункту 7 Правил складання актів, недостача або надлишок вантажу, відвантаженого одним відправником на адресу одного одержувача, який перевозиться навалом, насипом чи наливом з перевалкою чи перевантаженням у дорозі і прибув у непошкоджених вагонах без ознак недостачі, визначається за результатами перевірки усієї партії одночасно виданого вантажу і оформляється одним комерційним актом.

Відповідно до пункту 9 Правил складання актів, у комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена не збереженість, а також обставини, які могли бути причиною виникнення не збереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Ніякі припущення та висновки про причини не збереженості або про вину відправника і залізниці до акту не вносяться. Усі графи бланка акту мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено.

Відповідно до п.10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 за № 334, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці.

Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акту можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Як зазначено вище, комерційний акт від 02.08.2018 №476906/914 підписаний: в.о начальника станції - ОСОБА_1, агентом комерційним - ОСОБА_3, прийомоздавальником - ОСОБА_2, оператором - ОСОБА_4

При цьому, начальник станції є особою, яка уповноважена підписувати комерційні акти відповідно до п.10 Правил складання актів, проте відповідні докази на підтвердження призначення ОСОБА_1 в.о. начальника станції та наявності у останнього відповідних повноважень, встановлених п.10 Правил складання актів, позивачем до суду першої інстанції не було надано.

Повноваження ОСОБА_2 (прийомоздавальника вантажу та багажу паливно-транспортного цеху відокремленого підрозділу «Запорізька ТЕС» ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго») на підписання комерційних актів підтверджується наявною в матеріалах справи копією довіреності №269 від 26.12.17р., виданої на ім`я ОСОБА_2 (прийомоздавальника вантажу та багажу паливно-транспортного цеху відокремленого підрозділу «Запорізька ТЕС» ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго»).

Судом першої інстанції також досліджено робочу інструкцію №19/ДС оператора бюро інформації про підхід і прибуття вантажів ОСОБА_6 та посадову інструкцію №24/ДС агента комерційного ОСОБА_5, затверджених начальником дирекції залізничних перевезень 26.02.16р. та встановлено, що вказаними інструкціями не передбачено надання вказаним особам права на підписання комерційних актів від імені залізниці як особам, підпис яких є обов`язковим для дійсності таких актів в силу п.10 Правил складання актів.

У зв`язку з чим не може бути належним та допустимим доказом підтвердження факту недостачі вантажу складення комерційного акту неналежної форми, про що правомірно дійшов висновку суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Судова колегія зазначає, що Позивачем ( заявником апеляційної скарги) до суду апеляційної інстанції надано докази визначення кола осіб працівників залізниці, яких згідно з наказом начальника структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» від 29.12.2017 №96 уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів, копія наказу про призначення в.о. начальника станції Енергодар ОСОБА_1 від 13.07.2018 р. № 399/ОС, довідка про відсутність посади начальника вантажного району (завідувач вантажного району, складу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) в штатному розписі станції Енергодар, оскільки ця посада не передбачена у штатному розписі станції Енергодар.

В обґрунтування позиції щодо неможливості подання даних наказів до суду першої інстанції позивач зазначає, що питання щодо підписання комерційного акту не ставились та додатково надання документів щодо їх повноважень не потребувало.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний господарський суд розглядає справу повторно. Тобто, метою суду є перевірка правильності й законності рішення суду першої інстанції, а способом досягнення цієї мети - розгляд справи по суті повторно.

За загальним правилом апеляційний господарський суд переглядає справу за наявними у справі доказами, тобто тими доказами, що були зібрані місцевим господарським судом, піддані оцінці і за результатами оцінки покладені в основу рішення цього суду або відхилені судом. Водночас, суд переглядає справу також і за додатково поданими апеляційному суду доказами. Однак подання сторонами додаткових доказів апеляційному суду обмежено. Додаткові докази приймаються судом, якщо особа, яка подає докази, обґрунтує неможливість подання цих доказів місцевому господарському суду під час розгляду справи у першій інстанції. Обґрунтовуючи неможливість подання доказів суду першої інстанції, особа, яка бажає подати нові докази, має довести обставини, що об`єктивно перешкоджали їй подати ці докази місцевому господарському суду.

Обмеження права на подання доказів в суд апеляційної інстанції покликано активізувати змагальний процес в суді першої інстанції. Його можливо розглядати як своєрідну процесуальну санкцію за невиконання особою, що бере участь у справі, своїх обов`язків по доказуванню в суді першої інстанції

Надані апелянтом лише до суду апеляційної інстанції, а не до суду першої інстанції, накази по особовому складу структурного підрозділу залізниці з тих підстав, що питання щодо підписання комерційного акту не ставились та додатково надання документів щодо їх повноважень не потребувало, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджено неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1, 3-4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Таким чином, позивач разом з позовної заявою мав подати всі докази, які обґрунтовують його позицію у справі та є підтвердженням викладених обставин у позовній заяві. Про відсутність такої посади як начальник вантажного району позивачу було відомо при складані комерційного акту та при поданні позовної заяви, отже, в підтвердження даного факту позивач не був позбавлений права подати відповідні докази до суду першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження позивача, викладені в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведених належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі з`ясовані та вірно оцінені обставини у справі і ухвалене ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Відповідно до приписів ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

За приписами ст.129 ГПК України судові витрати покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" на рішення господарського суду Донецької області від 13.03.2019 у справі №905/66/19 - залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду Донецької області від 13.03.2019 у справі №905/165/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.06.2019

Головуючий суддя О.І. Склярук

Суддя Н.М. Дучал

Суддя В.С. Хачатрян