ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2019 р. Справа№ 910/13739/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Буравльова С.І.

Пашкіної С.А.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Стеченко Я.В. - адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудком»

на рішення Господарського суду міста Києва, ухвалене 03.04.2019, повний текст якого складений 09.04.2019

у справі № 910/13739/18 (суддя Блажівська О.Є.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мак-Дей»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудком»

про стягнення 266 880,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача основний борг в сумі 228 298,38 грн. за поставлений за договором поставки № від 21.02.2017, але неоплачений товар, 3% річних в суді 6 848,95 грн. та інфляційні втрати в сумі 31 733,47 грн.

28.01.2019 до суду першої інстанції від позивача надійшла заява вих № 24.01/19 від 24.01.2019 (а.с. 11 т. 3), в якій позивач повідомив суд про те, що відповідачем після звернення позивачем до суду з цим позовом було здійснено часткову сплату основного боргу в сумі 130 029,40 грн., з огляду на що просив стягнути з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 98 268,98 грн., зазначивши про те, що в іншій частині позовні вимоги залишаються не зміненими.

Отже, вказаною заявою позивач фактично змінив позовні вимоги, виключивши з заявленої до стягнення суми основного боргу 130 029,40 грн., які були сплачені відповідачем.

За приписами п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З матеріалів справи слідує, що вказана вище заява позивачем була подана до закінчення підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду (13.02.2019 - примітка суду), а відтак, з огляду на приписи процесуального законодавства та матеріали справи, предметом розгляду у даній справі є позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 98 268,98 грн. за поставлений за договором поставки № від 21.02.2017, але неоплачений товар, 3% річних в суді 6 848,95 грн. та інфляційні втрати в сумі 31 733,47 грн. Вимоги про стягнення основного боргу сумі 130 029,40 грн. в рамках даної справи розгляду не підлягають.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.04.2019, повний текст якого складений 09.04.2019, у справі № 910/13739/18 провадження в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 130 029,40 грн. закрито, в іншій частині позов задоволено повністю.

Закриваючи провадження у справі в частині вимог про стягнення основного боргу в сумі 130 029,40 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем вказану заборгованість було погашено, а відтак, предмет в цій частині спору відсутній, і, відповідно, провадження підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України згідно з якою господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Задовольняючи позовні вимоги в іншій частині, суд першої інстанції послався на те, що матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем свого обов`язку оплатити поставлений відповідачем за спірним договором товар на загальну суму 98 268,98 грн., що є підставою для стягнення як суми основного боргу, так і сум 3 % річних та інфляційних втрат у заявлених до стягнення сумах.

Не погоджуючись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фудком» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 у справі № 910/13739/18 в частині задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Мак-Дей» про стягнення коштів з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудком» та ухвалити нове рішення в цій частині - про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі відповідач послався на те, що:

- судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано обставини справи в частині стягнення суми інфляційних втрат, оскільки судом не досліджено та не встановлено суми з яких підлягають до стягнення інфляційні втрати та 3 % річних, та періоди, за які підлягають до стягнення інфляційні втрати та 3 % річних;

- судом першої інстанції не враховано те, що згідно додатку № 1 від 21.01.2017 до спірного договору сторони узгодили, що оплата відповідачем здійснюється не пізніше 65 календарних днів з моменту поставки товару, а протоколом умов від 18.01.20148 до договору додатково відстрочили платежі на 65 календарних днів, а відтак, з 18.01.2018 строк оплати за поставлений товар становить загалом 130 календарних днів, а не 65 як вказує позивач;

- відповідач направляв позивачу пропозицію щодо проведення заліку зустрічних вимог, однак позивачем не надано відповіді на пропозицію, хоча доцільність взаємозаліку очевидна;

- за змістом п. 8.9 спірного договору, у разі будь-яких заперечень, зауважень з боку позивача щодо проведення за договором заліку зустрічних вимог, відповідач має право притримати оплату за поставлений товар, а відтак, з огляду на направлення позивачу листа від 21.01.2019 з доказами на підтвердження зустрічної заборгованості позивача перед відповідачем та з пропозицією перейти до мирного врегулювання спору, відповідачем, згідно з п. 8.9 договору, відтерміновано оплату до моменту остаточного узгодження вимог;

- судома невірно здійснено розподіл судових витрат, оскільки ставка судового збору, встановлена Законом України «Про судовий збір», становить 1,5% від ціни позову, тобто спірному випадку 4 003,22 грн. (266 880,80*1,5%), в той час як з відповідача за наслідками розгляду справи стягнуто 5 337,62 грн.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудком» передано на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Буравльов С.І., Мартюк А.І.

При дослідженні матеріалів справи та апеляційної скарги колегією суддів встановлено, що подана заявником апеляційна скарга не відповідає вимогами ст. 258 ГПК України, яка встановлює вимоги до форми і змісту апеляційної скарги, оскільки заявником не додано доказів сплати судового збору, що підтверджується Актом № 115/19 від 02.05.2019, складеним Господарським судом міста Києва, з огляду на що ухвалою від 20.05.2019 апеляційну скаргу залишено без руху, апелянту надано час для усунення недоліків шляхом подання до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали доказів про сплату судового збору в сумі 3 079,16 грн.

03.06.2019 від апелянта через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги з доданим платіжним дорученням № 2766995 від 10.05.2019 про сплату судового збору в сумі 6 004,88 грн., тобто в розмірі, більшому за встановлений законом, з одночасним зверненням з клопотанням про повернення надміру сплаченого судового збору в сумі 2 925,72 (6004,88-3 079,16).

Ухвалою від 05.06.2019 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Буравльов С.І., Мартюк А.І.:

- відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудком» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 у справі № 910/13739/18;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 19.06.2019;

- учасникам процесу роз`яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- призначено справу № 910/13739/18 до розгляду на 26.06.2019 о 14:40;

- учасників судового процесу попереджено, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою в розгляді апеляційної скарги.

Крім того, ухвалою від 10.06.2019 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудком» про повернення судового збору, заявнику повернуто судовий збір в сумі 2 92572 грн., перерахований платіжним дорученням № 2766995 від 10.05.2019, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

13.06.2019 до суду від позивач надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач, з посиланням відсутність у нього заборгованості перед відповідачем, щодо якої останній хоче провести зарахування зустрічних однорідних вимог, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Розпорядженням № 09.1-08/1776/19 від 25.06.2019, у зв`язку перебуванням судді Мартюк А.І., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/13739/18.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2019 справа № 910/13739/18 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Буравльов С.І., Пашкіна С.А.

Ухвалою від 26.06.2019 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Буравльов С.І., Пашкіна С.А. апеляційну скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудком» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 у справі № 910/13739/18 прийнято до свого провадження.

Станом на 26.06.2018 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Позивач представників в судове засідання не направив, про причин неявки суду не повідомив.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників позивача за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

21.02.2017 позивач як постачальник та відповідач як покупець уклали Договір поставки № (далі Договір) (а.с. 17-22 т. 1), в п. 1.1 якого погодили, що позивач зобов`язався поставляти товар по цінах і в асортименті, що вказуються в специфікації, разом із товаросупровідною документацією, відповідно до поданих відповідачем замовлень, а відповідач - прийняти і оплатити такий товар.

Договір сторонами укладено з протоколом розбіжностей від 21.02.2017 (а.с. 25-26 т. 1), які узгоджено в редакції позивача.

Відповідно до п. 2.1 Договору ціни та товари, що поставляються, вказуються в товарних накладних та специфікації з ЕЦП сторін, що з моменту її підписання є невід`ємною частиною Договору. Ціни вказуються в національній валюті, включаючи ПДВ, а також вартість упаковки, маркування і доставки товарів позивачем у вказане в замовленні місце поставки.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що позивач здійснює поставку товару на умовах DDP - до місця призначення, вказаного в замовленні (правила Інкотермс в редакції 2010), тобто позивач зобов`язується прийняти від відповідача замовлення на поставку товару і здійснити її своїми засобами і за свій рахунок на адресу і в строк, вказані у такому замовленні.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що на виконання умов Договору позивачем у період 24.03.2017 по 11.06.2018 поставлено товар на загальну суму 2 004 709,74 грн.

Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи копіями транспортних накладних, замовлень на поставку, прибуткових накладних з електронним цифровим підписом та не заперечується відповідачем.

Згідно з п. 6.1 Договору підставою для здійснення відповідачем оплати поставленого товару є повне виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором. При наданні позивачем «Податкової накладної», яка пройшла реєстрацію в ЄРПН та отримала статус документа «Успішно зареєстрована в ЄРПН і відправлена покупцеві» та «Накладної», завіреної ЕЦП позивача протягом 5 календарних днів з дати поставки товару, вказаної в транспортній накладній, що підтверджується проставлянням штампу «Товар отриманий», відповідач оплачує поставлений товар на умовах відстрочення платежу з дати, вказаної в транспортній накладній, по платіжних днях в терміни, узгоджені сторонами в Додатку № 1, і в розмірі, який розраховується за формулою:

Е=Рпз- Рпдз , де

Е - розмір поточної заборгованості;

Рпз - розмір поточної заборгованості за поставлений товар строк оплати по якому настав;

Рпдз - розмір постійно діючої заборгованості відповідача, що погоджена сторонами в Додатку № 1 до Договору.

У Додатку № 1 до Договору (а.с. 23 т. 1), який підписаний при укладенні Договору сторонами погоджено, що строк оплати становить 65 календарних днів, а розмір постійно діючої заборгованості відповідача сторонами не визначений, що свідчить про те, що такий розмір сторонами фактично встановлений на рівні 0,00 грн.

Крім того, 18.01.2018 сторонами складено Протокол умов (а.с. 38 т. 1), в п. 6.1 якого встановлено, що відстрочка платежу за Договором становить 65 календарних днів.

Колегія суддів вважає помилковою позицію відповідача про те, що вказані в Додатку № 1 та Протоколі умов терміни відстрочки платежу мають додаватись один до одного, оскільки доказів наявності згоди сторін про це матеріали справи не містять, а у вказаних документах сторонами визначено, що відстрочка платежу становить саме 65 календарних днів.

Водночас за умовами Договору відповідач надавав позивачу послуги маркетингу та логістики, за які позивач мав сплачувати відповідачу кошти.

З матеріалів справи слідує, що в рахунок оплати спірного товару до дати звернення позивача до суду з цим позовом відповідачем переховано 1 238 682,28 грн., крім того, відповідачем повернуто товар на суму 2 184,00 грн., а також утримано за надані позивачу послуги маркетингу та логістики 535 545,08 грн.

Вказані факти сторонами не заперечуються.

Отже, станом на дату звернення позивача до суду з цим позовом заборгованість за поставлений за Договором товар становила 228 298,38 грн. (2 004 709,74-1 238 682,28-2 184,00-535 545,08).

Після звернення до суду з цим позовом відповідач перерахував позивачу ще 130 029,40 грн., що сторонами не заперечується та підтверджується наданими як позивачем, так і відповідачем документами (а.с.242-244 т. 2).

Отже, неоплаченим з поставленого за Договором в 24.03.2017 по 11.06.2018 залишився товар на загальну суму 98 268,98 грн. (228 298,38-130 029,40).

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково закрив провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 130 029,40 грн. за товар, який був оплачений відповідачем після звернення позивача до суду з цим позовом, оскільки, як встановлено судом, позивачем у заяві вих. № 24.01/19 від 24.01.2019 (а.с. 11 т. 3), поданій до закінчення підготовчого судового засідання і початку розгляду справи по суті, позовні вимоги про стягнення вказаної заборгованості фактично не заявлялись, а відтак, суд першої інстанції не мав правових підстав розглядати такі вимоги по суті.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 130 029,40 грн. підлягає скасуванню.

Щодо посилань відповідача на те, що за змістом п. 8.9 спірного договору, у разі будь-яких заперечень, зауважень з боку позивача щодо проведення за договором заліку зустрічних вимог, відповідач має право притримати оплату за поставлений товар, а відтак, з огляду на направлення позивачу листа від 21.01.2019 з доказами на підтвердження зустрічної заборгованості позивача перед відповідачем та з пропозицією перейти до мирного врегулювання спору, відповідачем, згідно з п. 8.9 Договору відтерміновано оплату до моменту остаточного узгодження вимог, колегія суддів зазначає про те, що в п.п. 8.8 та 8.9 Договору сторонами погоджено можливість зарахування зустрічних однорідних вимог, які виникли за Договором, проте акти виконаних робіт за якими при цьому, як зазначає відповідач, позивач має перед ним заборгованість, стосуються іншого договору, оскільки складені до дати укладення спірного Договору, що виключає можливість врегулювати відносини сторін щодо заявленого відповідачем заліку виходячи з умов Договору.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст.11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки, до яких відноситься спірний Договір, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язання з оплати товару, поставленого за Договором на загальну суму 98 268,98 грн., а відтак, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 98 268,98 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо позовних вимог про стягнення 3 % річних в сумі 6 848,95 грн. та інфляційні втрати в сумі 31 733,47 грн. слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виконаний позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат не ґрунтується на приписах чинного законодавства, оскільки не враховує, що заборгованість у період з квітня 2017 по жовтень 2018 року не була стабільною - у сумі 228 298,38 грн., а відтак, при розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат необхідно було враховувати щодо кожної поставки як дату, з якої обов`язок оплатити товар вважається простроченим, так і дату, в яку товар фактично був оплачений.

Водночас при перерахунку колегією суддів 3 % річних та інфляційних втрат за період, який позивачем заявлений до стягнення та з врахуванням суми основного боргу, яка існувала в період з квітня 2017 року по червень 2018 року (щодо інфляційних втрат) та з 24.03.2017 по 11.10.2018 (щодо 3 % річних), суми їх виявились більшими, ніж заявлені позивачем до стягнення.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 6 848,95 грн. та інфляційні втрати в сумі 31 733,47 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мале місце неправильне застосування норм процесуального права, тому рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 у справі № 910/13739/18 підлягає зміні, позов задовольняється повністю.

Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, та підстави зміни рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудком» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати за подачу апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Щодо витрат по сплаті державного мита за подачу позову колегія суддів зазначає таке.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на дату звернення до суду з позовом, при зверненні до господарського суду встановлені ставки судового збору в таких розмірах:

- за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду; апеляційних скарг у справі про банкрутство; заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги;

- за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду; заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

З урахуванням вказаних приписів закону, того, що предметом позову у цій справі, з урахуванням зменшення позивачем розміру майнових вимог, є майнова вимога на загальну суму 136 851,40 грн., при зверненні до суду з позовом судовий збір мав бути сплачений в розмірі 2 052,77 грн. (136 851,40/100*1,5).

Враховуючи задоволенні позовних вимог у повному обсязі вказана сума витрат по сплаті судового збору покладається на відповідача.

Водночас при зверненні до суду з позовом позивачем судовий збір сплачено в сумі 5 337,62 грн. (платіжне доручення № 379 від 11.10.2018 (а.с. 54 т. 1)), що на 3 284,85 грн. (5 337,62 -2 052,77) грн. більше за визначений законом розмір.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, суд може повернути зайво сплачений судовий збір виключно за заявою особи, яка його сплатила.

Колегія суддів зауважує позивачу на тому, що він не позбавленій права звернутися до суду з відповідною заявою.

Керуючись ст.ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудком» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 у справі № 910/13739/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 у справі № 910/13739/18 змінити.

3. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 у справі № 910/13739/18 в такій редакції:

« 1. Позов задовольнити повність.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудком» (01103, м. Київ, Залізничне шосе, 57, ідентифікаційний код 40982829) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мак-Дей» (49051, м. Дніпро, вул. Тверська, 6-Б, ідентифікаційний код 36181704) основний борг в сумі 98 268 (дев`яносто вісім тисяч двісті шістдесят вісім) грн. 98 коп., інфляційні втрати в сумі 31 733 (тридцять одна тисяча сімсот тридцять три) грн. 47 коп., 3% в сумі 6 848 (шість тисяч вісімсот сорок вісім) грн. 95 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 052 (дві тисячі п`ятдесят дві) грн. 77 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.»

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/13739/18.

Повний текст постанови складено: 26.06.2019

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді С.І. Буравльов

С.А. Пашкіна