ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2019м. ДніпроСправа № 904/5508/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мілєвої І.В. за участю секретаря судового засідання Михайлової К.С.

за позовом Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Глубур-Сервіс", Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кваррі", Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг

про визнання недійсним договору поруки

Представники:

від позивача: Ковальова К.О. довіреність № 14/1879 від 01.03.2019;

від відповідача-1: Біднягіна К.В. довіреність № б/б від 26.12.2018;

від відповідача-2: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глубур-Сервіс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Кваррі" про визнання недійсним договору поруки № 2/10-2017, укладеного 02.10.2017 між відповідачем-1 та відповідачем-2.

Ухвалою від 10.12.2018 (суддя Воронько В.Д.) постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 08.01.2019.

28.12.2018 відповідач-1 подав до суду відзив, в якому зазначив, що позивач хибно вводить в оману суд, стверджуючи та ототожнюючи предмет договору поруки й обсяг відповідальності поручителя. Відповідачами 1,2 було дотримано усіх вимог діючого в Україні законодавства, зокрема, вимог ЦК України щодо оформлення договору поруки. В свою чергу, твердження позивача щодо відсутності в договорі поруки чіткої умови про предмет договору вводить в оману суд та нічим не обґрунтовано. В провадженні Господарського суду Дніпропетровської області знаходиться справа № 904/4697/18 за позовом ТОВ «Глубур-Сервіс» до ПРАТ «ІНГЗК» та ТОВ «Кваррі» про стягнення заборгованості на загальну суму 12 939 844,14 грн. Предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості з відповідача-2 за договором підряду № 46-17 від 01.01.2017 згідно актів наданих послуг № 9 від 05.10.2017, № 10 від 09.11.2017, та № 11 від 01.12.2017, а з відповідача-1 за договором поруки № 2/10-2017 від 02.10.2017. Так, ТОВ «Глубур-сервіс» звернулося до ТОВ «Кваррі», як до поручителя з відповідною вимогою за вих. № 345 від 24.05.2018 щодо виконання зобов`язання, забезпеченого Договором поруки від 02.10.2017. Вказане свідчить, що правові наслідки договору поруки по забезпеченню зобов`язання (невиконаного позивачем договору підряду) настали, відповідачем-1 було застосовано умови діючого договору поруки, а отже спростовує твердження позивача про те, що оспорюваний договір поруки жодною мірою не забезпечує виконання зобов`язання позивача за договором підряду перед відповідачем-1 та не направлений на створення будь-яких правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Позивач не наводить конкретних норм, відповідно до яких договір поруки можна вважати нікчемним в розумінні положень ЦК України. До того ж, позивачем не доведено чим саме на момент укладання спірного договору порушувалися майнові інтереси позивача. Враховуючи наведене, позивач безпідставно та необґрунтовано вимагає визнати договір поруки недійсним. З огляду на викладене, відповідач-1 просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

28.12.2018 відповідач-2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ТОВ «Кваррі» знаходиться у скрутному фінансовому становищі та не в змозі погасити заборгованість ПрАТ «ІнГЗК» перед ТОВ «Глубур-сервіс» за договором підряду № 46-17 від 01.01.2017 на суму 12 245 054,74 грн. Заперечень стосовно суми заборгованості ПрАТ «ІнГЗК» перед ТОВ «Глубур-сервіс» за договором підряду №46-17 від 01.01.2017р. на суму 12 245 054,74 грн. у ТОВ «Кваррі» немає. Даним відзивом відповідач-2 підтвердив, що договір поруки було укладено з ТОВ «Глубур-Сервіс» саме 02.10.2017, а не більш пізньою датою, як це стверджує позивач. Крім того, укладений між ТОВ «Кваррі» та ТОВ «Глубур-Сервіс» договір поруки від 02.10.2017 № 2/10-2017 не є заміною боржника у договорі підряду від 01.01.2017 № 46-17. Договір поруки не є формою уступки вимоги, оскільки це самостійний цивільно-правовий інститут і за своєю правовою природою є засобом забезпечення виконання зобов`язання, а права кредитора переходять до поручителя тільки у разі виконання зобов`язання, забезпеченого порукою. ТОВ «Кваррі» під час укладання договору поруки не перебувало у стані припинення, не було ліквідоване та мало необхідний обсяг дієздатності в розумінні положень ЦК України. Відповідач-2 також підтвердив, що волевиявлення підприємства, як учасника правочину було вільним і відповідало внутрішній волі. ТОВ «Кваррі» звертає увагу суду, що ним дійсно було підписано відповідний договір, який спрямований на забезпечення виконання зобов`язання ПрАТ «ІнГЗК», тобто на виникнення відповідних правовідносин. Твердження позивача, що договір поруки був укладений 10.09.2018 є необґрунтованими та безпідставними. Вони не підтверджені жодними доказами згідно положень Господарського процесуального кодексу України. Враховуючи викладене, відповідач-2 просить суд позовну заяву залишити без задоволення.

24.01.2019 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 11.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в засідання на 08.04.2019.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Дніпропетровської області № 393 від 08.04.2019 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 904/5508/18 у зв`язку із перебуванням судді Воронько В.Д. у відрядженні.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2019 справу передано на розгляд судді Мілєвій І.В.

Ухвалою суду від 09.04.2019 прийнято справу 904/5508/19 до свого провадження, призначено підготовче засідання на 06.05.2019.

03.05.2019 відповідачем-1 подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 06.05.2019 відкладено підготовче засідання на 27.05.2019.

18.02.2019 позивач подав до суду клопотання про призначення експертизи, в якій зазначає, що договір поруки № 2/10-2017 від 02.10.2017 фактично був укладений між ТОВ «Глубур-Сервіс» та ТОВ «Кваррі» не 02.10.2017, а значно пізніше - після винесення господарським судом Дніпропетровської області ухвали про залишення позовної заяви без руху від 10.09.2018 у справі № 904/2847/18, що є підставою для визнання зазначеного договору недійсним. З огляду на викладене позивач вважає, що для справи має значення встановлення фактичного часу укладання договору поруки № 2/10-2017 від 02.10.2017, для чого необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити вказану обставину неможливо. У даному випадку необхідні спеціальні знання для визначення дійсної дати складання документу - договору поруки № 2/10-2017 від 02.10.2017 - та необхідно призначити експертизу давності виконання документу. Враховуючи викладене позивач просить суд:

- призначити по справі № 904/5508/18 технічну експертизу документів, а саме: технічну експертизу двох екземплярів договору поруки № 2/10-2017 від 02.10.2017, укладеного між ТОВ «Глубур-Сервіс» та ТОВ «Кваррі»;

- на вирішення судовому експерту поставити питання визначення давності виконання документів - двох екземплярів договору поруки № 2/10-2017 від 02.10.2017, укладеного між ТОВ «Глубур-Сервіс» та ТОВ «Кваррі»;

- з метою надання до експертної установи двох екземплярів договору поруки № 2/10-2017 від 02.10.2017 витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Глубур-Сервіс» один екземпляр оригіналу договору поруки № 2/10-2017 від 02.10.2017 та витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Кваррі» один екземпляр оригіналу договору поруки № 2/10 2017 від 02.10.2017;

- проведення експертизи доручити Донецькому науково-дослідному інституту судових експертиз (84112, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Поштова 67 (колишня вул. Рози Люксембург);

- зупинити провадження у справі № 904/5508/18 на час проведення експертизи.

25.02.2019 відповідач-1 подав до суду заперечення на клопотання щодо призначення експертизи, в якому зазначає, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування. В свою чергу, предметом розгляду даної справи є визнання договору поруки недійсним. При укладенні договору поруки між ТОВ «Глубур-Сервіс та ТОВ «Кваррі» були дотримані всі положення чинного законодавства, які визначають підстави недійсності правочину, що підтверджується матеріалами справи. Позивач стверджує, що договір поруки був укладений вже після фактичного виникнення основного зобов`язання, забезпеченого ним, отже це вказує на те, що він не спрямований на реальне настання наслідків. Однак, вказане твердження є лише припущенням позивача та не підтверджене належними доказами. В свою чергу, фактичним підтвердженням того, що договір поруки спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, є звернення ТОВ «Глубур-Сервіс» до ТОВ «Кваррі» з відповідною вимогою щодо сплати заборгованості, забезпеченої порукою. Строк дії договору поруки передбачений п.7.1. останнього й спливає 31.12.2018, однак в будь-якому разі до повного виконання поручителем або боржником зобов`язань за основним договором. Таким чином, ТОВ «Глубур-Сервіс» цілком законно звернулося до ТОВ «Кваррі» з вимогою щодо сплати заборгованості за вих. № 345 від 24.05.2018, тобто в межах строку передбаченого самим договором поруки. Крім того, клопотання позивача не містить обґрунтування як саме дата договору вплине на недійсність правочину. Враховуючи викладене, відповідач-1 просить суд в задоволенні клопотання ПРАТ «ІНГЗК» щодо призначення експертизи відмовити.

Ухвалою суду від 27.05.2019 у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" про призначення експертизи - відмовлено. Закрито підготовче провадження та призначено справу для судового розгляду по суті у судове засідання на 24.06.2019.

В судове засідання 24.06.2019 з`явився представник позивача та відповідача-1.

В судове засідання 24.06.2019 представник відповідача-2 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (ухвали суду), яке отримано відповідачем-2 13.06.2019.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2017 між Приватним акціонерним товариством "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Глубур-Сервіс" (підрядник) було укладено договір підряду № 46-17 (далі - договір підряду).

Згідно з умовами цього договору, підрядник зобов`язується надавати послуги з технічного і технологічного обслуговування бурових установок замовника власним обладнанням, долотами діаметром 244,5 мм, персоналом і матеріалами, відповідно до технічного завдання замовника (додаток №1), а замовник зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити їх, відповідно до умов цього договору (п. 1.1. договору підряду).

Підрядник здійснює технічне і технологічне обслуговування бурових установок з використанням шарошечних долот, при бурінні вибухових свердловин в кар`єрі замовника відповідно до Плану помісячного виробництва бурових робіт підрядним способом на 2017р. (Додаток 1 до технічним завданням), яке є невід`ємною частиною цього договору (п. 2.1. договору підряду).

За виконання зобов`язань за цим договором замовник проводить оплату підряднику за технологічне обслуговування кожного пробуреного погонного метра з урахуванням вартості шарошечного долота підрядника при категорії буримости рівній XVII в розмірі 91,6 гривень без урахування ПДВ. Оплата здійснюється на розрахунковий рахунок ТОВ «Глубур-Сервіс», зазначений в п. 13 цього договору. Ціна за 1 п.м. вказана без ПДВ при курсі НБУ долара USD до гривні 26,307416 (в тому числі витрати за статтею «шарошечное долото» становить 87,34 гривень без ПДВ). У разі зміни курсу НБУ за 1 долар USD, ціна за 1 п.м. перераховується пропорційно курсу за статтею «шарошечное долото» на дату складання акта виконаних робіт. При цьому Сторони в якості єдиного джерела інформації використовують сайт http://minfin.com.ua/currency/nbu/ (п. 3.1. договору підряду).

Орієнтовний обсяг буріння становить 498 900,0 п.м., орієнтовна сума договору становить 54 839 088,0 гривень, в т.ч. ПДВ 9 139 848,00 гривень. Вартість послуг розраховується виходячи з фактичного обсягу наданих послуг за фактичною категорії буримости, наведеної прямо пропорційно до XVII категорії буримости (п. 3.2. договору підряду).

Оплата здійснюється замовником з відстрочкою платежу протягом 30 (тридцяти) календарних днів після підписання акту виконаних робіт, на підставі рахунку, виставленого підрядником, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника (п. 3.3. договору підряду).

Послуги повинні бути надані в період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року (п. 5.1. договору підряду).

Обсяг послуг, виконаних підрядником, а також фактична категорія міцності порід підтверджується протоколом засідання комісії кар`єра з приймання послуг в складі: начальник кар`єра, головний інженер, заступник головного інженера по БПР, маркшейдер, геолог, начальник бурового ділянки цеху кар`єр і представник підрядника (п. 6.1. договору підряду).

Здача-приймання наданих послуг здійснюється сторонами відповідно до чинних норм і правил та оформляються двостороннім актом, який здається замовнику не пізніше ніж за чотири останніх робочих дні календарного місяця разом з рахунком. Підрядник зобов`язаний з дотриманням вимог чинного законодавства (зокрема, із застосуванням відтвореного в установленому порядку цифрового підпису уповноваженої підрядником особи і спеціалізованого програмного забезпечення, яке використовується для реєстрації податкових накладних), здійснити реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних (п. 6.2. договору підряду).

За порушення умов договору сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України (п. 10.1. договору підряду).

Будь-які зміни і доповнення до договору дійсні лише за умови, якщо вони вчинені в письмовій формі та підписані уповноваженими представниками сторін (п. 13.1. договору підряду).

Договір набуває чинності з 01.01.2017 і діє по 31.01.2018, а в частині оплати до повного погашення заборгованості за надані послуги (п. 13.2. договору підряду).

02.10.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Глубур-Сервіс" (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кваррі" (поручитель) було укладено договір поруки № 2/10-2017 (далі - догові поруки).

Поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед кредитором за своєчасне та повне виконання зобов`язань Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (код за ЄДРПОУ - 00190905) (надалі - боржник) за Договором підряду № 46-17 від 01.01.2017 (далі за тексом - основний договір), укладеним між кредитором та боржником, включаючи можливу відповідальність за несвоєчасну оплату коштів, сплату пені, процентів та штрафів, передбачених основним договором (п. 1.1. договору поруки).

Відповідно до п. 2.1. договору поруки відповідальність поручителя перед кредитором включає:

Зобов`язання, які були невиконані боржником, та які передбачені основним договором (основне зобов`язання), зокрема, але не обмежуючись: здійснити розрахунок відповідно до п.п. 3.1.-3.3. договору підряду № 46-17 від 01.01.2017, зокрема, сплатити за технологічне обслуговування кожного пробуреного погонного метра з урахуванням вартості шарошечного долота боржника при категорії буримості рівній XVII в розмірі 91,6 гривень без урахування ПДВ; зобов`язання сплатити кредитору будь-які інші платежі (якщо такі платежі передбачені умовами основного договору) в строки і в порядку, встановлені в основному договорі (п. 2.1.1. договору поруки).

Зобов`язання відшкодувати кредитору шкоду, завдану невиконанням чи неналежним виконанням основного зобов`язання (п. 2.1.2. договору поруки).

Зобов`язання сплатити кредитору три проценти річних відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України від простроченої суми у разі прострочення боржником виконання основного зобов`язання, передбаченого п. 3.1. - 3.3. основного договору (п. 2.1.3. договору поруки).

Зобов`язання, зазначені в п.2.1. цього договору у разі прострочення їх виконання підлягають виконанню поручителем з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (п. 2.1.4. договору поруки).

Поручитель відповідно до цього договору приймає на себе зобов`язання відповідати за виконання основного договору за боржника, а також за будь-якого нового боржника, в разі переведення боргу боржника на іншу особу чи припинення боржника (п. 2.2. договору поруки).

Поручитель заявляє, гарантує і зобов`язується на користь кредитора, що на момент укладення цього договору: А) укладення і виконання поручителем цього договору не суперечить жодному положенню угод з третіми особами, в т.ч. з боржником; Б) не існує ніяких дій/рішень з боку господарського або третейського суду, органів державної виконавчої служби, правоохоронних і будь-яких інших органів, служб, посадових осіб, що можуть привести до невиконання або неналежного виконання поручителем зобов`язань по цьому договору; В) будь-яка інформація, надана ним кредитору у зв`язку з підготовкою до підписання цього договору, на момент його укладення, є достовірною; Г) він має необхідну дієздатність для укладення та виконання положень цього договору; Д) він має право укладати цей договір і виконувати свої зобов`язання по ньому і відсутні будь-які обставини, що обмежують його право укласти і виконати цей договір. Е) надані поручителем кредитору документи не містять будь-яких недостовірних відомостей, складені та/або отримані в порядку, передбаченому чинним законодавством України; Є) поручитель повністю розуміє умови цього договору, свої права та обов`язки за цим договором і погоджується з ними (п. 3.1. договору поруки).

Божник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Поручитель та боржник залишаються зобов`язаними перед кредитором до того моменту, поки всі зобов`язання за основним договором не будуть виконані повністю (п. 4.1. договору поруки).

Передбачена розділом 2 цього договору відповідальність поручителя наступає у випадку, якщо боржник допустить прострочення виконання зобов`язань за основним договором. Причини невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором жодним чином не можуть впливати на виконання поручителем зобов`язань за цим договором. В такому випадку кредитор звертається з письмовим повідомленням до поручителя про невиконання боржником зобов`язань, що зазначені в розділі 2 цього договору, та їх обсяг, та вимогою виконання цих зобов`язань поручителем як солідарним боржником (п. 4.2. договору поруки).

Поручитель протягом 2 (двох) календарних днів з моменту отримання повідомлення, зазначеного в абз.2 п.4.2. цього договору або в інший термін, зазначений у такому повідомленні, зобов`язаний погасити заборгованість боржника за основним договором за реквізитами, зазначеними в повідомленні кредитора (п. 4.3. договору поруки).

Кредитор має право у разі невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя. Ці вимоги є обов`язковими для виконання поручителем протягом стоку, зазначеному в п.4.3. цього договору (п. 5.1.1. договору поруки).

Дія цього договору починається з моменту його підписання й до 31.12.2018, або до повного виконання поручителем або боржником зобов`язань за основним договором (п. 7.1. договору поруки).

Позивач зазначає, що в пункті 1.1. договору поруки встановлено, що ТОВ «Кваррі» зобов`язується солідарно відповідати перед ТОВ «Глубур-Сервіс» за своєчасне та повне виконання зобов`язань ПРАТ «ІНГЗК» за договором підряду, включаючи можливу відповідальність за несвоєчасну оплату коштів, сплату пені, процентів та штрафів, передбачених основним договором. Тобто, за пунктом 1.1. повністю забезпечується виконання всіх зобов`язань за договором підряду. В свою чергу, в пункті 2.1. оспорюваного договору вказано, що відповідальність ТОВ «Кваррі» перед ТОВ «Глубур-Сервіс» включає: здійснення розрахунку відповідно за технологічне обслуговування кожного пробуреного погонного метру з урахуванням вартості шарошечного долота ПРАТ «ІНГЗК» при категорії буримості рівній XVII в розмірі 91,6 грн. без урахування ПДВ з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення; зобов`язання сплатити будь-які інші платежі, які передбачені основним договором; зобов`язання відшкодувати шкоду, завдану неналежним виконанням основного договору; зобов`язання сплатити 3% річних. Вказане свідчить про забезпечення виконання основного зобов`язання лише у частковому обсязі. Тобто, договір поруки № 2/10-2017 містить суперечливі положення в частині визначення його істотних умов. На думку позивача, внаслідок існування таких суперечностей неможливо дійти висновку, яке саме зобов`язання та в якому саме обсязі забезпечується порукою, що вказує на відсутність згоди щодо істотної умови договору поруки.

Позивач наголошує, що договір поруки відноситься до правочинів, які містять відкладальну обставину - порушення боржником основного зобов`язання, виконання якого забезпечене порукою. Відкладальна обставина у договорі поруки міститься у пункті 4.2. Так, пунктом 4.2. встановлено, що передбачена розділом 2 договору поруки відповідальність поручителя настає у випадку, якщо боржник допустить прострочення виконання зобов`язань за основним договором. В такому випадку кредитор звертається з письмовим повідомленням до поручителя про невиконання боржником зобов`язань, що зазначені в розділі 2 договору поруки, та вимогою про виконання цих зобов`язань поручителем, як солідарним боржником. Отже, обов`язок ТОВ «Кваррі» щодо виконання зобов`язання ПРАТ «ІНГЗК» виникає лише за наявності двох обставин:

1) прострочення виконання зобов`язань ПРАТ «ІНГЗК» перед ТОВ «Глубур-Сервіс» за Договором підряду № 46-17 від 01.01.2017;

2) звернення ТОВ «Глубур-Сервіс» з письмовим повідомленням про невиконання зобов`язань та з вимогою про виконання.

Так, строк виконання зобов`язання з оплати виконаних робіт за договором підряду № 46-17 від 01.01.2017, а саме: з оплати наданих послуг за Актами № 9 від 05.10.2017 та № 10 від 09.11.2017, виник 05.11.2017 та 09.12.2017. Договір поруки, в свою чергу, був укладений після 10.09.2018 - тобто, після спливу восьми та дев`яти місяців відповідно з дня закінчення строку виконання зобов`язання, забезпеченого порукою. ТОВ «Кваррі» фактично поручилося за зобов`язання, яке може бути оцінене як «прострочене». Тобто, строк виконання зобов`язання ПРАТ «ІНГЗК» настав до укладення договору поруки. Відповідно, ТОВ «Глубур-Сервіс» не може об`єктивно звернутися у встановлений пунктом 4.2. договору поруки строк з вимогою до поручителя. Отже, передбачена договором поруки № 2/10-2017 відкладальна обставина на момент укладення оспорюваного договору поруки вже настала та не могла настати повторно. Таким чином, за твердженнями позивача, на момент укладення оспорюваного договору поруки реальні правові наслідки за вказаним договором настати не могли, що свідчить про відсутність спрямованості договору поруки на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Крім того, позивач вважає, що укладення договору поруки не переслідує будь-якої мети, окрім штучної зміни підсудності. Така мета відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України суперечить завданню господарського судочинства, а отже є протизаконною.

За вказаних обставин, позивач просить суд визнати недійсним договір поруки від 02.10.2017 № 2/10-2017, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Глубур-Сервіс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кваррі".

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти (ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України).

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України).

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб (ст. 553 Цивільного кодексу України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 Цивільного кодексу України).

Порука як вид забезпечення зобов`язання спрямована на можливість задоволення вимог кредитора за рахунок солідарного або субсидіарного боржника за цим зобов`язанням у випадку його порушення основним боржником.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним (п. 2 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 Цивільного кодексу України).

У розумінні приписів наведених вище норм оспорювати правочин може, в тому числі, особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України).

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України).

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України).

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 Цивільного кодексу України).

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України).

При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (п. п. 1, 2, 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ч. 1 ст. 204 Цивільного кодексу Укроаїни).

Таким чином, в силу приписів ст. 204 Цивільного кодексу України обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином (ч. 1 ст. 234 Цивільного кодексу України).

Фіктивний правочин визнається судом недійсним (ч. 2 ст. 234 Цивільного кодексу України).

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином.

Відповідно до п. 3.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Отже, для визнання зобов`язання таким, що вчинено фіктивно, закон вимагає наявність наступних умов: вина осіб, що проявляється у формі умислу, який спрямований на вчинення фіктивного договору; такий умисел повинен виникнути у сторін до моменту укладення договору; метою укладення такого договору є відсутність правових наслідків, обумовлених договором. Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає підстав стверджувати, що зобов`язання вчинялося фіктивно. У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 по справі № 909/330/16).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, після укладання оспорюваного договору поруки Товариства з обмеженою відповідальністю "Глубур-Сервіс" 14.09.2018 надав Товариству з обмеженою відповідальністю "Кваррі" Письмове повідомлення № 345 від 14.09.2018 (а.с. 64-66), в якому вимагав сплатити заборгованість.

Крім того, в провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебувала справа № 904/4697/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Глубур-Сервіс" до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кваррі" відповідача-2: Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за договором підряду № 46-17 від 01.01.2017 у розмірі 12 939 844,14 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2019 по справі № 904/4697/18 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Глубур-Сервіс" до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кваррі" та відповідача-2: Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заборгованості за неналежне виконання умов договору підряду № 46-17 від 01.01.2017 задоволено. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кваррі" та Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Глубур-Сервіс" 12 245 054, 74 грн. - основного боргу, 284 369,11 грн. - 3% річних та 410 420,29 грн. - інфляційних втрат.

Отже, вказані вище факти свідчать про вчинення сторонами оспорюваного правочину дій, спрямованих на належне виконання договору поруки.

Таким чином, фактичне вчинення відповідачами дій на виконання своїх обов`язків за договором поруки спростовує твердження позивача про відсутність у відповідача-2 наміру взяти на себе обов`язки позивача за основним зобов`язанням.

За вказаних обставин суд доходить висновку, що спірний договір виконувався сторонами, а твердження позивача про його укладання сторонами без спрямування на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи.

Щодо посилань позивача на суперечливість істотних умов спірного договору, господарський суд зазначає наступне.

Як вказано вище, відповідно до п. 1.1. договору поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед кредитором за своєчасне та повне виконання зобов`язань Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (код за ЄДРПОУ - 00190905) (надалі - боржник) за Договором підряду № 46-17 від 01.01.2017 (далі за тексом - основний договір), укладеним між кредитором та боржником, включаючи можливу відповідальність за несвоєчасну оплату коштів, сплату пені, процентів та штрафів, передбачених основним договором (п. 1.1. договору поруки).

Згідно з п. 2.1. договору поруки відповідальність поручителя перед кредитором включає:

Зобов`язання, які були невиконані боржником, та які передбачені основним договором (основне зобов`язання), зокрема, але не обмежуючись: здійснити розрахунок відповідно до п.п. 3.1.-3.3. договору підряду № 46-17 від 01.01.2017, зокрема, сплатити за технологічне обслуговування кожного пробуреного погонного метра з урахуванням вартості шарошечного долота боржника при категорії буримості рівній XVII в розмірі 91,6 гривень без урахування ПДВ; зобов`язання сплатити кредитору будь-які інші платежі (якщо такі платежі передбачені умовами основного договору) в строки і в порядку, встановлені в основному договорі (п. 2.1.1. договору поруки).

Зобов`язання відшкодувати кредитору шкоду, завдану невиконанням чи неналежним виконанням основного зобов`язання (п. 2.1.2. договору поруки).

Зобов`язання сплатити кредитору три проценти річних відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України від простроченої суми у разі прострочення боржником виконання основного зобов`язання, передбаченого п. 3.1. - 3.3. основного договору (п. 2.1.3. договору поруки).

З аналізу викладеного вбачається, що п. 1.1. договору містить предмет договору, а п. 2.1. визначає обсяг відповідальності поручителя.

До того ж в п. 4.1. договору сторони погодили, що божник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Поручитель та боржник залишаються зобов`язаними перед кредитором до того моменту, поки всі зобов`язання за основним договором не будуть виконані повністю.

Господарський суд зазначає, що обсяг відповідальності поручителя повинен бути визначений не лише змістом договору поруки, але й узгоджуватися з умовами основного договору.

При цьому, як роз`яснено у п. 4.1.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 № 1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" якщо у договорі поруки не визначено умови забезпечення зобов`язання (розмір і строк виконання зобов`язання, розмір процентів тощо), проте з умов договору можливо встановити, яке саме зобов`язання було або буде забезпечене порукою, чи в договорі поруки є посилання на договір, що регулює забезпечене зобов`язання з відповідними умовами, то у такому випадку відсутні підстави для визнання цього договору поруки недійсним.

Також, позивач в позовній заяві стверджує, що договір поруки № 2/10-2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Глубур-Сервіс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кваррі" було укладено після 10.09.2018, тобто після закінчення строку виконання зобов`язання, забезпеченого порукою. Отже, ТОВ «Кваррі» фактично поручилося за зобов`язання, яке може бути оцінене як «прострочене». Таким чином, строк виконання зобов`язання ПРАТ «ІНГЗК» настав до укладення договору поруки.

Особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина) (ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України).

У статті 212 Цивільного кодексу України визначаються особливості правочинів, які в цивілістичній науці отримали назву "умовні угоди" ("умовні правочини"). Під умовними правочинами необхідно розуміти всі звичайні правочини, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тобто вони не є певним самостійним видом правочину. Їх визначальна особливість полягає в тому, що настання перерахованих правових наслідків ставиться в залежність від настання (ненастання) після укладення правочину в майбутньому певних обставин, щодо яких у сторін у момент укладення угоди існує лише відповідна вірогідність появи незалежно від їх волі тієї чи іншої передбачуваної обставини. Від умовних правочинів необхідно відмежовувати правочини, що призводять до настання відповідних правових наслідків лише після їх державної реєстрації, передбаченої для цих правочинів законом.

Під дію цієї статті мають підпадати лише ті правочини, за якими є невідомою на даний момент можливість настання обумовленої обставини в майбутньому. Обставинами, з настанням яких пов`язуються певні правові наслідки, за умовним правочином можуть бути соціальні, природні та інші події, явища, юридичні факти, які можуть бути як позитивними, так і негативними. Сам по собі факт введення до умовного правочину негативної обставини не дає підстав для визнання такого правочину неправомірним, якщо в цілому він відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину (ст. 203 ЦК).

Стаття 212 Цивільного кодексу України передбачає такий вид умовного правочину як правочин, укладений з відкладальною умовою. З відкладальною умовою (обставиною) укладається правочин, за яким його сторони обумовлюють настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні.

Господарський суд зазначає, що жодних належних, достатніх та достовірних доказів, які б свідчили про те, що спірний договір між відповідачами-1-2 укладено після 10.09.2018 позивачем до суду не подано.

Відповідач-2 в своєму відзиві зазначає, що договір поруки було укладено з ТОВ «Глубур-Сервіс» саме 02.10.2017, а не більш пізньою датою, як це стверджує позивач. ТОВ «Кваррі» під час укладання договору поруки не перебувало у стані припинення, не було ліквідоване та мало необхідний обсяг дієздатності в розумінні положень ЦК України. Відповідач-2 також підтвердив, що волевиявлення підприємства, як учасника правочину було вільним і відповідало внутрішній волі. ТОВ «Кваррі» звертає увагу суду, що ним дійсно було підписано відповідний договір, який спрямований на забезпечення виконання зобов`язання ПрАТ «ІнГЗК», тобто на виникнення відповідних правовідносин. Твердження позивача, що договір поруки був укладений 10.09.2018 є необґрунтованими та безпідставними. Вони не підтверджені жодними доказами згідно положень Господарського процесуального кодексу України.

Також господарський суд вважає за доцільне зазначити, що жодних заборон на укладання договорів поруки після настання строку виконання основного зобов`язання норми чинного законодавства не містять. Укладання забезпечувального правочину після настання строку виконання основного договору не суперечить нормам чинного законодавства.

Вищий господарський суд України у постанові від 31.05.2011 у справі № 33/303-10 зазначив, що помилковими слід визнати доводи позивача про те, що підставою для визнання недійсним договору поруки є його укладення після настання строку виконання зобов`язань за договором підряду, оскільки така дія нормами Цивільного кодексу України, якими врегульовано порядок укладення договорів цього виду, не заборонена. Більш того, за загальним правилом, як і інші способи забезпечення виконання зобов`язань, договір поруки забезпечує дійсне зобов`язання (статті 548 Цивільного кодексу України). Тобто, на момент укладення договору поруки вже має існувати основне зобов`язання, або вони укладаються одночасно.

Аналогічної правової позиції дотримується й Верховний Суд у постанові від 04.04.2018 у справі № 912/2185/16, зазначаючи із посиланням на судову практику ВГС, що порука за вимогу, строк виконання якої настав, свідчить про її реальність.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним (ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Нікчемним (абсолютно недійсним) є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 215 визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Сторони такого правочину не зобов`язані виконувати його умови, причому навіть і тоді, коли суд не визнає його недійсним. Однак це не означає, що потреби в необхідності визнання нікчемного правочину недійсним може й не виникнути. Така потреба може виникнути, якщо сторони виконали певні умови нікчемного правочину, якщо він нотаріально посвідчений, якщо він порушує права третіх осіб, якщо він зареєстрований у державних органах тощо.

У таких випадках рішенням суду можуть бути визначені відповідні правові наслідки недійсності правочину, зобов`язано державні органи скасувати реєстрацію тощо.

Нікчемними, зокрема, є правочини: укладені з недодержанням обов`язкової письмової форми, якщо недійсність прямо передбачена законом, наприклад, правочини щодо забезпечення виконання зобов`язань (ст. 547); укладені з недодержанням обов`язкової нотаріальної форми (ч. 1 ст. 219); укладені недієздатною фізичною особою (ст. 226); які порушують публічний порядок (ст. 228) тощо.

Господарський суд зазначає, що позивач не наводить жодних підстав для визнання договору поруки нікчемним.

Позивач зазначає, що укладення договору поруки № 2/10-2017 переслідувало протизаконні цілі, які полягали у штучній зміні підсудності між кредитором і боржником по основному договору. Так, в червні 2018 ТОВ «Глубр-Сервіс» звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з ПРАТ «ІНГЗК» заборгованості за Договором підряду № 46-17 від 01.01.2017, пені, інфляції та відсотків річних. Ухвалою господарського суду від 23.06.2018 за вказаною позовною заявою було відкрито провадження у справі № 904/2847/18. Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2018 у справі № 904/2847/18 позовна заява ТОВ «Глубур-Сервіс» була залишена без розгляду в зв`язку з наявністю між сторонами угоди про передачу спору на вирішення Постійно діючого Регіонального Третейського суду України при Асоціації «Регіональна правова група». Також господарським судом Дніпропетровської області розглядалась справа № 904/4697/18 за позовом ТОВ «Глубр-Сервіс» до ПРАТ «ІНГЗК» про стягнення заборгованості за Договором підряду № 46-17 від 01.01.2017, інфляції та відсотків річних. Тобто, за тим самим договором, що і був предметом розгляду у справі № 904/2847/18. Як у справі № 904/2847/18, так і у справі № 904/4697/18, позовні вимоги пов`язані з виконанням зобов`язань з оплати на підставі Актів наданих послуг № 9 від 05.10.2017 та № 10 від 09.11.2017. Тобто, як вбачається зі змісту матеріалів обох справ, ТОВ «Глубур-Сервіс» заявлено одну і ту ж позовну вимогу про стягнення основного боргу за договором підряду № 46-17 від 01.01.2017, інфляційних втрат та 3% річних. Підстава позову однакова для обох справ -невиконання ПРАТ «ІНГЗК» взятих на себе зобов`язань за договором підряду № 46-17 від 01.01.2017, а саме з оплати наданих послуг за Актами № 9 від 05.10.2017 та № 10 від 09.11.2017. Але суттєвою ознакою, яка відрізняє обидві справи, є суб`єктний склад відповідачів. У справі № 904/2847/18 позовна вимога заявлена до ПРАТ «ІНГЗК», тоді як у справі № 904/4697/18 позовна вимога заявлена і до ПРАТ «ІНГЗК» і до ТОВ «Кваррі». Очевидним є, що таке стало можливим в зв`язку з тим, що ТОВ «Глубур-Сервіс» після залишення господарським судом Дніпропетровської області позовної заяви без розгляду уклало з ТОВ «Кваррі» договір поруки № 2/10-2017, зазначивши при цьому його дату 02.10.2017. В противному випадку - якби договір поруки № 2/10-2017 дійсно був укладений 02.10.2017 та існував би на момент звернення ТОВ «Глубур-Сервіс» до суду в червні 2018 р., відповідачами були б зазначені ПРАТ «ІНГЗК» та ТОВ «Кваррі».

Господарський суд зазначає наступне.

В провадженні Господарського суду Дніпропетровської області знаходилась справа № 904/2847/18 за позовом ТОВ «Глубур-Сервіс» до ПРАТ «ІНГЗК» про стягнення заборгованості на загальну суму 5 245 504,70 грн. Предметом розгляду даної справи було стягнення заборгованості за договором підряду № 46-17 від 01.01.2017 згідно актів наданих послуг № 9 від 05.10.2017 та № 10 від 09.11.2017. Ухвалою суду по даній справі зазначена позовна заява була залишена без розгляду.

В провадженні Господарського суду Дніпропетровської області знаходилась справа № 904/4697/18 за позовом ТОВ «Глубур-Серві» до ПРАТ «ІНГЗК» та ТОВ «Кваррі» про стягнення заборгованості на загальну суму 12 939 844,14 грн. Предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості з відповідача-2 за договором підряду № 46-17 від 01.01.2017 згідно актів наданих послуг № 9 від 05.10.2017, № 10 від 09.11.2017, та № 11 від 01.12.2017, а з відповідача-1 за договором поруки № 2/10-2017 від 02.10.2017.

Жодних доказів, які б свідчили про те, що спірний договір між відповідачами-1-2 укладено після залишення господарським судом Дніпропетровської області позовної заяви по справі № 904/2847/18 без розгляду, позивачем до суду не надано.

Як вказано вище, відповідач-2 в своєму відзиві зазначає, що договір поруки було укладено з ТОВ «Глубур-Сервіс» саме 02.10.2017, а не більш пізньою датою, як це стверджує позивач. ТОВ «Кваррі» під час укладання договору поруки не перебувало у стані припинення, не було ліквідоване та мало необхідний обсяг дієздатності в розумінні положень ЦК України. Відповідач-2 також підтвердив, що волевиявлення підприємства, як учасника правочину було вільним і відповідало внутрішній волі. ТОВ «Кваррі» звертає увагу суду, що ним дійсно було підписано відповідний договір, який спрямований на забезпечення виконання зобов`язання ПрАТ «ІнГЗК», тобто на виникнення відповідних правовідносин. Твердження позивача, що договір поруки був укладений 10.09.2018 є необґрунтованими та безпідставними. Вони не підтверджені жодними доказами згідно положень Господарського процесуального кодексу України.

Заявляти позовні вимоги лише до основного боржника при наявності укладеного договору поруки це право позивача, яке не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Належні, достатні та достовірні докази, в розумінні Господарського процесуального кодексу України, які свідчать про те, що договір поруки має штучну мету (як стверджує позивач), в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Однак, позивачем не зазначено, чим саме укладання спірного договору порушує його права та законні інтереси.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем на надано доказів, які б свідчили про наявність підстав для визнання договору поруки недійсним, а також порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів з боку відповідачів, у зв`язку з укладенням та виконанням договору поруки, доказів, які б вказували на умисел відповідачів на укладення фіктивного правочину, а також того, що сторони спірного договору поруки не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення або ж діяли з обопільним умислом не створювати такі наслідки, а також жодних аргументованих підстав, які б свідчили про вчинення неправомірних дій сторонами договору поруки в момент його укладення, господарський суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та недоведеними, а отже такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у розмірі 1 921,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 01.07.2019

Суддя І.В. Мілєва