ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" червня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/915/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Топольницькій Б.П.

за участю представників сторін:

від позивача: Тішуніна О.Г. адвокат (приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції);

від відповідача: Рахнянська С.В. адвокат;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом за позовом Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" до відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 271250,20грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 324536,10грн.

В обґрунтування позовних вимог Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" посилається на порушення Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" термінів доставки вантажів відповідно до ст. 116 Статуту Залізниць.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.04.2019р. було відкрито провадження у справі №916/915/19, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23.04.2019р. о 11:40.

17.04.2019р. за вх.суду№7696/19 відповідач звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру штрафних санкцій на 50% до розміру 135625,10грн.

17.04.2019р. за вх.суду№7697/19 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у позовних вимогах у сумі 53285,90грн.

В підготовчому засіданні від 23.04.2019р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 22.05.2019р. о 11:30, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.04.2019р. викликано учасників справи у підготовче засідання, відкладене на 22.05.2019р. о 11:30.

06.05.2019р. за вх.суду№8755/19 позивач надав до суду відповідь на відзив відповідача.

06.05.2019р. за вх.суду№8718/19 позивач звернувся до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог в якій просить стягнути з відповідача 271250,20грн. штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, 4068,75грн. судового збору та повернути позивачу судовий збір у сумі 799,29грн.

У зв`язку із перебуванням судді Степанової Л.В. на лікарняному з 21.05.2019р., засідання суду 22.05.2019р. о 11:30 не відбулося.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.05.2019р. призначено підготовче засідання на 11.06.2019р. о 12:45.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.05.2019р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.06.2019р. закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 26.06.2019р. о 12:30 та викликано сторін.

В судовому засіданні від 26.06.2019р. оголошено про початок розгляду справи по суті.

В судовому засіданні від 26.06.2019р. було оголошено вступну та резолютивну частину рішення по справі №916/915/19.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

Як вказує позивач, у вересні-жовтні та жовтні-листопаді 2018 року позивачем на адресу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» за залізничними накладними (та досилочними накладними) №№47427489, 45557477 (41019191), 45621281 (41027459), 45527942 (41029984), 45537214 (41031873), 45625761 (41021809) відправлялись вагони з вантажем - окатиші залізорудні. Станцією призначення вантажу за вищевказаними накладними є ст. Берегова Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Також у жовтні 2018 року та січні 2019 року позивачем на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Трансінвестсервіс» за залізничними накладними (та досилочними накладними) №№47905518, 47919824, 45036019, 45484128 (41091190) відправлялись вагони з вантажем - окатиші залізорудні. Станцією призначення вантажу за вищевказаними накладними є ст. Чорноморська (для ТІС) Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Позивач зазначає, що під час здійснення перевезення за вищевказаними накладними мало місце порушення відповідачем термінів доставки вантажів на адресу вантажоодержувачів. Нормативний час доставки за кожною накладною та кількість днів прострочення зазначені у розрахунку суми штрафу, який наданий позовної заяви. Під час здійснення вказаних перевезень відповідачем допущено прострочення термінів доставки, визначених ст.ст. 41, 116 Статуту Залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, що підтверджується електронними цифровими підписами одержувача в графі 53 зазначених накладних, відомостями в графі 52 "видача вантажу" та графі 51 "прибуття вантажу". Загальна сума штрафу за прострочення терміну доставки за накладними №№47427489, 45557477 (41019191), 45621281 (41027459), 45527942 (41029984), 45537214 (41031873), 45625761 (41021809), 47905518, 47919824, 45036019, 45484128 (41091190) становить 324536,10грн.

Як стверджує позивач, власником та вантажовідправником вантажів є позивач. Вантажоодержувачами вантажів є Державне підприємство «Морський торговельний порт «Южний» та Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Трансінвестсервіс», які відповідно до відміток на накладних передали право на пред`явлення претензій та позовів позивачу у встановленому законодавством порядку, що засвідчено переуступними підписами на залізничних накладних.

Позивач вказує, що як підтверджується календарними штемпелями на накладних, доданих до позовної заяви, вантаж відповідачем доставлено вантажоодержувачам із порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст.41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, у зв`язку із чим позивачем нараховано штраф за несвоєчасну доставку вантажу на загальну суму 324536,10грн.

Під час розгляду справи позивачем було подано заяву про зменшення розміру штрафу в якій позивач зазначив, що під час підготовки розрахунку розміру штрафних санкцій, внаслідок технічної помилки за базу нарахування неустойки було взято невірний розмір провізної плати, відтак, штраф за прострочення доставки вантажу складає 271250,20грн.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та стягнути з відповідача штраф за несвоєчасну доставку вантажу у розмірі 271250,20грн.

Відповідач проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що Встановлений ст. 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин) - 10%, на три доби (більше ніж на 72 години) - 20% і на чотири доби (більше ніж на 96 годин) - 30%. Позивачем в розрахунку заявлені суми штрафу які складаються не тільки з провізної плати а ще з додаткових зборів. Згідно ст. 116 Статуту залізниць України штраф за несвоєчасну доставку вантажів розраховується саме від провізної плати, яка зазначається в п. 31 залізничної накладній або у відомості вагонів також вказується провізна плата для кожного вагона окремо.

Як вказує відповідач, по накладній №47427489 провізна плата для 53 вагонів 375028,00грн. у сумі і 20% штрафу, загальна сума штрафу буде: 375 028,00x0,2 = 75 005,60грн., а не 90006,70грн., як у позивача (штраф зменшується на -15001,10грн.), по накладній №47905518 провізна плата для 53 вагонів 349853,00грн. у сумі і 20% штрафу, загальна сума штрафу буде: 349 853,00x0,2 = 69970,60грн., а не 83964,20грн. як у позивача (штраф зменшується на 13 993,60грн.), по накладній №47919824 провізна плата для 53 вагонів 349853,00грн. у сумі і 20% штрафу, загальна сума штрафу буде: 349853,00x0,2 = 69970,60грн., а не 83964,20грн., як у позивача (штраф зменшується на 13993,60грн.), по накладній №45036019 провізна плата для 53 вагонів 349853,00грн. у сумі і 10% штрафу, загальна сума штрафу буде: 349853,00x0,1 = 34985,30грн., а не 41982,40грн., як у позивача (штраф зменшується на 6997,10грн.), по накладній №45484128 термін доставки вантажу починається з 24-ї години дані приймання вантажу 27.01.2019р. до 02.02.2019р. о 02:29 год. дати повідомлення вантажоотримувача і становить 5 діб і 03 год. Розрахунковий термін доставки вантаж) на відстань 527 км. - 2 доби, додатково одна доба на операції пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу - всього 3 доби. Прострочення терміну доставки вантажу менше 51 год. тому штраф 10% а не 20% як у позивача. Загальна сума штрафу буде: 33005,00 х 0.1 = 3300,50грн., а не 6601,00грн., як у позивача. (штраф зменшується на 3300,50грн.).

Відповідач стверджує, що відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України, штраф за несвоєчасну доставку вантажів розраховується від провізної плати.

Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог на суму 53285,90грн.

Крім того, відповідач під час розгляду справи звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру штрафу на 50% до розміру 135625,10грн.

В обґрунтування свого клопотання відповідач посилається на те, що матеріали справи не не містять доказів, що позивач поніс збитків внаслідок затримки доставки вантажу.

У своїй відповіді на відзив відповідача позивач зазначає, що під час підготовки розрахунку розміру штрафних санкцій, внаслідок технічної помилки, за базу нарахування неустойки було взято невірний розмір провізної плати. У зв`язку з чим позивачем проведено перерахунок розміру неустойки за несвоєчасну доставку вантажу та подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог. Згідно з розрахунком, доданим до заяви про зменшення розміру позовних вимог, штраф за прострочення доставки вантажу складає 271250,20грн.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій

на 50% до розміру 135625,10грн., позивач вказує, що порушення відповідачем термінів доставки вантажів та порожніх вагонів є систематичним, про що свідчить велика кількість судових справ, предметом розгляду яких є стягнення неустойки з АТ «Укрзалізниця» за порушення термінів доставки. А, отже, випадок порушення зобов`язань відповідачем, що є предметом розгляду у даній справі, не є винятковим.

Щодо доводів відповідача про надмірність розміру неустойки позивач зазначає, що розмір неустойки розраховано позивачем, виходячи з розміру провізної плати, як це передбачено п. 116 Статуту залізниць України. До прикладу, позивачем на користь відповідача за спірними накладними було сплачено 3302185,00грн. провізної плати без урахування додаткових платежів та зборів. Водночас, розмір неустойки, нарахованої позивачем за прострочення доставки вантажу складає 271250,20грн. Порівняно з сумою сплаченої позивачем на користь відповідача провізної плати за перевезення вантажу за спірними накладними в сумі 3302185,00грн., розмір нарахованої неустойки в сумі 271250,20грн. не є надмірним оскільки складає менше 10% від суми сплаченої провізної плати.

Позивач зазначає, що вантаж за спірними накладними перевозився залізницею з метою подальшого експортування продукції позивача. Порушення відповідачем строків доставки вантажу зумовлює порушення строків виконання обов`язків позивача щодо постачання готової продукції до своїх замовників, що негативно впливає на фінансовий стан комбінату, та в кінцевому випадку призводить до упущеної вигоди підприємством, створює негативний імідж як для позивача так і для компаній Групи МЕТІНВЕСТ в цілому.

Крім того, позивач просить суд врахувати, що розмір неустойки за порушення термінів доставки вантажу не є договірним, тобто його встановлено не за домовленістю сторін, а врегульовано на законодавчому рівні, а саме п. 116 Статуту Залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998р.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. За приписами ст.5 цього Кодексу здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Аналогічні положення щодо регулювання правовідносин в галузі перевезення передбачені і у ч. 5 ст. 306 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 3 Закону України „Про залізничний транспорт" визначено, що законодавство Про залізничний транспорт загального користування складається із Закону України „Про транспорт", Закону України „Про залізничний транспорт", Статуту залізниць України та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування… є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб (ст. 5 Статуту залізниць України).

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

У ст. 23 Статуту залізниць України встановлено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Згідно з п.22 Статуту за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відповідно до п. 41 Статуту залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами обчислення термінів доставки вантажів, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з пунктом 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажу термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Пунктом 1.1. Правил визначено терміни, в які залізниці зобов`язані доставляти вантажі за призначенням, зокрема, відповідно до підпункту 1.1.1. наведеного пункту, у разі перевезення вантажною швидкістю вагонними відправками у великотоннажних контейнерах термін доставки вантажу обчислюється виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 200км.

Пунктом 2.1. Правил визначено, що обчислення терміну доставки починається з двадцять четвертої години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах.

Відповідно до п. 2.10. Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

За вимогами Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644 ( зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 року за №862/5083) , оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної і дорожньої відомості. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці, або дата подачі вагона під вивантаження, якщо вона здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування (пункт 8 Правил).

Відповідно до п. 116 Статуту за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької цільності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Приймаючи до уваги, що між під час здійснення відповідачем перевезення за накладними (та досилочними накладними) №№47427489, 45557477 (41019191), 45621281 (41027459), 45527942 (41029984), 45537214 (41031873), 45625761 (41021809), №№47905518, 47919824, 45036019, 45484128 (41091190) було допущено прострочення термінів доставки, визначених ст.ст. 41, 116 Статуту Залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, що підтверджується електронними цифровими підписами одержувача в графі 53 зазначених накладних, відомостями в графі 52 "видача вантажу" та графі 51 "прибуття вантажу" тобто мало місце порушення відповідачем термінів доставки вантажів на адресу вантажоодержувачів, що стало підставою для нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу у загальному 271250,20грн., у зв`язку з чим позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача у справі про зменшення розміру штрафних санкцій на 50% до розміру 135625,10грн., у зв`язку із відсутністю доказів того, що позивач поніс збитки внаслідок затримки доставки вантажу, суд дійшов наступого висновку.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом та договором.

За приписами положень ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, штрафні санкції застосовуються до учасника господарських відносин як міра відповідальності за допущене ним порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, зменшення розміру санкцій є правом, а не обов`язком суду. Крім того, саме по собі посилання на ненадання позивачем доказів наявності спричинених йому збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань, не є підставою для зменшення штрафних санкцій, адже, судом має бути надано оцінку іншим обставинам, які можуть мати наслідком зменшення штрафних санкцій, як то ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно частини третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідачем жодного обґрунтування або доказу на підтвердження наявності обставин які можуть мати наслідком зменшення штрафних санкцій до матеріалів справи не надано.

З урахуванням зазначеного, у суду відсутні підстави для зменшення штрафних санкцій.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення з відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 271250,20грн. штрафу за прострочення доставки вантажу, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 4068,75грн. покласти на відповідача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України,

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" до відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 271250,20грн. - задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (50079, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, ) 271250,20грн. штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, 4068,75грн. судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повне рішення складено 27 червня 2019р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова