ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/6706/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець О.М. - головуючий, Стратієнко Л.В., Студенець В.І.

за участю секретаря судового засідання Низенко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантос Капітал"

на постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів Хрипуна О.О., Чорногуза М.Г., Суліма В.В.

від 02.04.2019

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантос Капітал"

до 1) Спільного українсько-англійського підприємства "Західна нафтова група" у формі товариства з обмеженою відповідальністю, 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий екватор", 3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Авуар-Сервіс",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство "Банк Форум",

про стягнення 292 044 788,74 грн

за участю представників:

позивача: Кривошеїн П.П.

відповідача-1: Григор`єва Н.В.

відповідача-2: не з`явився

відповідача-3: не з`явився

третьої особи: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Сантос Капітал" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Спільного українсько-англійського підприємства "Західна нафтова група" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий екватор", Товариства з обмеженою відповідальністю "Авуар-Сервіс" про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості по генеральному кредитному договору № 0041/06/22-KL від 29.11.2006, яка складається з:

- основної заборгованості в розмірі 1 739 222,67 дол. США, що в еквіваленті національної валюті по курсу НБУ станом на 28.03.2017, складає 47 226 064,51 грн;

- трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання в доларах США за кредитним договором в розмірі 28 597,04 дол. США, що в еквіваленті національної валюти по курсу НБУ станом 28.03.2017 на складає 776 511,10 грн;

- пені за прострочення виконання зобов`язання в доларах США в розмірі 92 210,34 грн;

- основної заборгованості в розмірі 7 815 621,10 євро, що в еквіваленті національної валюти по курсу НБУ станом на 28.03.2017, складає 222 008 720,03 грн;

- трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання в євро в розмірі 723 387,24 євро, що в еквіваленті національній валюті по курсу НБУ станом на 28.03.2017 складає 21 388 749,94 грн;

- пені за прострочення виконання зобов`язання в євро в розмірі 552 532,82 грн.

Також просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авуар-Сервіс" як із солідарного боржника на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантос Капітал" в рахунок погашення заборгованості по генеральному кредитному договору № 0041/06/22-KL від 29.11.2006 суму боргу в розмірі 100 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 21.12.2011 набув права вимоги до позичальника - Спільного українсько-англійського підприємства "Західна нафтова група" у формі товариства з обмеженою відповідальністю за Генеральним кредитним договором № 0041/06/22-KL від 29.11.2006 щодо повернення заборгованості та як новий кредитор уклав з позичальником договір про встановлення порядку виконання грошових зобов`язань від 02.12.2013, в якому сторони встановили графік та кінцевий строк погашення заборгованості. Однак, позичальник не виконує взяті на себе зобов`язання, не повертає кредит у строки, встановлені договором про встановлення порядку виконання грошових зобов`язань, у зв`язку з чим позивач відповідно до умов зазначеного договору від 02.12.2013 набув безумовне право на дострокове повернення всієї суми заборгованості, а боржник зобов`язаний сплатити суму заборгованості на першу вимогу кредитора солідарно з поручителями за вказаним кредитним договором.

2. Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.

29.11.2006 між Акціонерний комерційний банк "Форум" (банк), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Банк Форум", та Спільним українсько-англійським підприємством "Західна нафтова група" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (позичальник, відповідач-1) був укладений Генеральний кредитний договір № 0041/06/22-КL, відповідно до пункту 1.1. договору якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти у формі мультивалютної відновлювальної кредитної лінії в розмірі, що не перевищує максимальний ліміт кредитування, зазначений в графі 1 розділу І цього договору, в порядку та на умовах, які встановлені цим договором та додатковими договорами, а позичальник зобов`язався прийняти та належним чином використати і повернути банку отримані в межах максимального ліміту кредитування кредитні кошти (транші), а також сплатити відповідні проценти і виконати всі інші зобов`язання згідно з умовами цього договору та додаткових договорів. При цьому, розмір кредитних коштів (траншів), що надаються позичальнику в межах максимального ліміту кредитування, порядок та умови надання кредитних коштів (траншів), строк користування ними та цільове використання кредитних коштів (траншів), а також плата (проценти) за користування кредитними коштами (траншами), та інші умови за згодою сторін, визначаються сторонами у відповідних додаткових договорах, що є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з розділом І кредитного договору, максимальна сума кредитної заборгованості позичальника перед банком складає 12 000 000 доларів США; дата повернення максимального ліміту кредитування - 27.11.2009.

У подальшому між банком та позичальником були укладені додаткові угоди від 29.11.2006, від 05.01.2007, від 29.11.2007, від 29.10.2008, від 28.11.2008, від 25.03.2009, від 21.08.2009, від 27.11.2009, від 28.01.2010, від 18.05.2010, від 31.05.2010, від 01.10.2010, від 14.12.2010, від 30.12.2010, від 30.05.2011, якими вносились зміни до кредитного договору.

Згідно із останніми змінами, внесеним додатковим договором № 0041/06/22-KL-16 від 30.05.2011, сторони з метою реструктуризації заборгованості позичальника перед банком, внесли зміни до пункту 1.1. кредитного договору, встановивши максимальний ліміт кредитування у розмірі 12 500 000,00 доларів США, а також визначили, що кредитні кошти надаються строком до 30.01.2014.

Також, у вказаному додатковому договорі сторони підтвердили, що на дату його підписання заборгованість позичальника перед банком становить 1 736 146,90 дол. США та 7 507 000,00 євро.

У підпункті 2.2.5. пункту 2.2. кредитного договору сторони передбачили, що банк має право уступати свої права, що виникли з цього договору чи у зв`язку з цим договором, іншій (іншим) особам (особі) та повідомляти такій особі (особам) інформацію про позичальника і його діяльність, та передавати документи, що стосуються позичальника і його діяльності.

Згідно із довідкою Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" № 5074/10.1.2 від 21.12.2011, підписаною головою Правління банку Березовиком В.М. (протокол № 9/2011 засідання Спостережної ради банку від 26.04.2011, наказ № 275к про призначення від 25.05.2011), станом на 21.12.2011 заборгованість позичальника за генеральним кредитним договором № 0041/06/22-KL від 29.11.2006 становить: по кредитній заборгованості 1 736 146,90 дол. США, по кредитній заборгованості 7 507 000,00 євро; нарахованих процентах 71 374,95 дол. США; по нарахованих процентах 308 621,10 євро.

21.12.2011 між Публічним акціонерним товариством "Банк Форум" (продавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Сантос Капітал" (покупець) був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами № 2, відповідно до умов якого продавець погодився продати (відступити) права вимоги за кредитами, зокрема за Генеральним кредитним договором № 0041/06/22-KL-16 від 30.05.201 з усіма доповненнями, додатковими договорами та додатками до нього, та передати їх покупцю, а покупець погодився купити права вимоги за кредитами та прийняти їх, а також сплатити ціну купівлі.

Згідно із підпунктом 1.1. пункту 1 договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами № 2 від 21.12.2011 "права вимоги за кредитами" означають права вимоги продавця у якості кредитодавця до позичальника за кредитним договором щодо виплати основної суми кредитних коштів (основного зобов`язання) та сплати нарахованих станом на дату відступлення процентів за кредитним договором, а також будь-які інші права та засоби захисту прав, які доступні продавцю у якості кредитодавця стосовно виплати основної суми кредитних коштів та сплати нарахованих процентів; під правом вимоги за забезпеченням розуміється право вимоги за іпотеками, права вимоги за заставами та права вимоги за поруками.

Відповідно до частини 1 додатку 1 договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами № 2 від 21.12.2011 загальний несплачений розмір основного зобов`язання та процентів за генеральним кредитним договором № 0041/06/22-KL від 29.11.2006 з доповненнями на дату відступлення складає 1 807 521,85 доларів США та 7 815 621,10 євро, включаючи несплачений розмір основного зобов`язання - 1 736 146,90 доларів США та 7 507 000,00 євро, суму процентів, нарахованих, але не сплачених на дату відступлення 71 374,95 доларів США та 308 621,10 євро.

Відповідно до пункту 2.4. договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами № 2 від 21.12.2011 відступлення продавцем прав вимоги за кредитами на користь покупця набуває чинності у дату відступлення (означає дату укладання цього договору) з моменту підписання продавцем та покупцем Свідоцтва про відступлення.

На виконання договору купівлі-продажу прав вимоги 21.12.2011 його сторони підписали свідоцтво про відступлення.

Зі змістом частини 3 додатку 1 договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами № 2 від 21.12.2011 до позивача перейшло право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" за договором поруки № 03/11 від 25.06.2011.

У зв`язку із невиконанням позичальником своїх зобов`язань за Генеральним кредитним договором № 0041/06/22-KL від 29.11.2006 на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами № 2 від 21.12.2011 Товариство з обмеженою відповідальністю "Сантос Капітал" у 2012 році звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Спільного українсько-англійського підприємства "Західна нафтова група" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю та Дочірнього підприємства "КВМ" в особі Київської обласної філії Дочірнього підприємства "КВМ", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ТОВ "Золотий екватор", ТОВ "Континент Нафто Трейд", ТОВ "Континіум-Укр-Ресурс", ТОВ "Континіум-Укрнафто-Ресурс", про стягнення 7 815 621,10 євро, 1 807 521,85 доларів США та 40 000,00 грн.

Господарський суд Київської області за зазначеним позовом порушив провадження у справі № 21/060-12/11/10.

27.03.2013 між Публічним акціонерним товариством "Банк Форум", як банком, Товариством з обмеженою відповідальністю "Сантос Капітал" як кредитором, а також боржниками за кредитними договорами, зокрема Спільним підприємством "Західна нафтова група", та новими боржниками: Товариством з обмеженою відповідальністю "Західклінкергруп", Товариством з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор", Малим приватним підприємством "ВК Імпекс" був укладений Рамковий договір, в якому сторони домовились про реструктуризацію заборгованості за генеральним кредитним договором № 0041/06/22-KL від 29.11.2006.

02.12.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сантос Капітал" (кредитор) та Спільним підприємством "Західна нафтова група" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (боржник) був укладений договір про встановлення порядку виконання грошових зобов`язань, в якому сторони підтвердили факт існування у боржника станом на дату підписання цього договору заборгованості перед кредитором у сумі 1 807 521,85 доларів США та 7 815 621,10 євро за генеральним кредитним договором № 0041/06/22-КL від 29.11.2006, у тому числі: 1 736 146,90 доларів США та 7 507 000,00 євро - за основною сумою боргу, 71 374,95 доларів США та 308 621,10 євро - заборгованості за процентами.

У пунктах 1, 2 зазначеного договору сторони домовились вважати, що з моменту підписання цього договору строк погашення заборгованості боржника за кредитом та процентами перед кредитором за кредитним договором таким, що не настав, у зв`язку з чим боржник звільняється від відповідальності за невиконання всіх зобов`язань, передбачених кредитним договором, що були порушені ним до укладення цього договору. Сторони домовились також, що боржник зобов`язаний повернути суму заборгованості за кредитом та процентами в строк до 31.12.2019. Умова, викладена в цьому пункті застосовується, в тому числі, до відносин між сторонами, які виникли до укладення цього договору відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України.

Відповідно до підпункту 2.1. пункту 2 договору щоквартально сторони зобов`язані укладати додатковий договір про погашення частини заборгованості за кредитом, яке (погашення) має бути здійснено не пізніше 25-го числа останнього місяця відповідного календарного кварталу. Сума такого погашення визначатиметься за погодженням сторін. У випадку недосягнення згоди, щодо розміру заборгованості за кредитом, що належить до погашення у відповідному кварталі, або ухилення будь-якою із сторін від підписання відповідного додаткового договору, погашення заборгованості має здійснюватися відповідно до графіку, наведеного в додатку № 1 до цього договору (у разі ухилення боржника), або за іншою домовленістю сторін (у разі ухилення кредитора).

У додатку № 1 до договору про встановлення порядку виконання грошових зобов`язань від 02.12.2013 сторони погодили графік погашення заборгованості щоквартально з 16.12.2013 по 25.12.2019.

Відповідно до пункту 4 договору у разі порушення боржником строків сплати суми заборгованості, зазначених у додаткових договорах про погашення частини заборгованості за кредитом та/або у графіку, наведеному в додатку № 1 до договору, більш ніж 3 рази, не враховуючи частину боргу, яка може бути відступлена кредитором, кредитор має безумовне право на дострокове повернення всієї суми заборгованості, а боржник зобов`язаний сплатити таку суму заборгованості на першу вимогу кредитора.

Господарський суд Київської області ухвалою від 20.01.2014 у справі № 21/060-12/11/10/20-13 припинив провадження у справі на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній станом на дату винесення зазначеної ухвали, у зв`язку із укладенням між сторонами договору про встановлення порядку виконання грошових зобов`язань від 02.12.2013 та зміни умов зобов`язання в частині строку розрахунку.

Припиняючи провадження у справі, суд виходив з того, що за наслідками укладення вказаного договору факт порушення зобов`язання позичальником щодо сплати суми коштів, строк оплати яких настав на момент звернення позивача з позовом, припинив своє існування внаслідок трансформації зобов`язальних правовідносин. У зв`язку з тим, що підстава та предмет позову припинили своє існування в процесі розгляду спору в суді за домовленістю сторін, спір між сторонами з підстав та щодо предмету, визначених у позові, став відсутнім. Оскільки вимога позивача до поручителя знаходиться в залежності від первісного зобов`язання, тобто обов`язок поручителя відповідати перед кредитором виникає з моменту настання строку щодо виконання основного зобов`язання, забезпеченого порукою, суд встановив, що і для поручителя на момент розгляду справи не настав строк виконання зобов`язань перед кредитором.

Виконання зобов`язань за Генеральним кредитним договором № 0041/06/22-КL від 29.11.200, а також за усіма додатковими угодами та додатковими договорами до нього, які укладені та можуть бути укладені в майбутньому, забезпечене наступними договорами:

- договором поруки № 03/11 від 25.06.2011, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк Форум" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" (поручитель, відповідач-2), відповідно до умов якого поручитель поручився перед кредитором за виконання позичальником - Спільним українсько-англійським підприємством "Західна нафтова група" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю у повному обсязі зобов`язань.

- договором поруки № 11/04 від 11.04.2014, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сантос Капітал" (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авуар-Сервіс" (поручитель, відповідач-3), в якому визначено, що зазначений договір укладено в забезпечення виконання Генерального кредитного договору № 0041/06/22-КL від 29.11.2006 разом із всіма змінами та доповненнями до нього, договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами № 2 від 21.12.2011 та договору про встановлення порядку виконання грошових зобов`язань від 02.12.2013.

У квітні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Сантос Капітал" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до позичальника: Спільного українсько-англійського підприємства "Західна нафтова група" у формі товариства з обмеженою відповідальністю, а також до поручителів: Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий екватор", Товариства з обмеженою відповідальністю "Авуар-Сервіс" про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості по генеральному кредитному договору № 0041/06/22-KL від 29.11.2006.

За твердженням позивача, у зв`язку із частковим виконанням договору про встановлення порядку виконання грошових зобов`язань від 01.12.2013 - погашенням частини заборгованості за 4 квартал 2014 року, заборгованість відповідача-1 за генеральним кредитним договором № 0041/06/22-КL від 29.11.2006 в частині основного боргу та нарахованих процентів становить 1 739 222,67 дол. США та 7 508 539,53 євро.

Підставою позову позивач визначив неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за договором про встановлення порядку виконання грошових зобов`язань від 02.12.2013 щодо своєчасного повернення грошових коштів згідно із графіком, встановленим в додатку №1 до цього договору.

Разом з цим, суди попередніх інстанцій встановили, що Рішенням Господарського суду Волинської області від 25.07.2017 у справі № 903/430/17, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 та постановою Верховного Суду від 29.03.2018, за позовом Спільного підприємства "Західна нафтова група" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантос Капітал", Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" визнано недійсним договір про встановлення порядку виконання грошових зобов`язань від 02.12.2013, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сантос Капітал" та Спільним підприємством "Західна нафтова група" як удаваний правочин, який вчинено для приховування прощення боргу.

3. Короткий зміст рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття.

Господарський суд міста Києва рішенням від 08.06.2017 позовні вимоги задовольнив частково. Стягнув солідарно зі Спільного підприємства "Західна нафтова група" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю та Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантос Капітал" заборгованість по Генеральному кредитному договору №0041/06/22-KL від 29.11.2006, а саме: основну заборгованість у розмірі 1 735 532,68 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України станом на 18.04.2017 становить 46 533 202,90 грн, 3% річних у розмірі 28 597,04 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України станом на 18.04.2017 становить 766 745,50 грн, пеню за прострочення виконання зобов`язання в доларах США у розмірі 92 210,34 грн, основну заборгованість у розмірі 7 508 539,53 ЄВРО, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України станом на 18.04.2017 становить 214 002 522,00 грн, 3% річних у розмірі 127 667,30 ЄВРО, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України станом на 18.04.2017 становить 3 638 673,55 грн, пеню за прострочення виконання зобов`язання в ЄВРО у розмірі 552 532,82 грн. Також стягнув солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авуар-Сервіс", Спільного підприємства "Західна нафтова група" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю та Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантос Капітал" в рахунок погашення заборгованості по Генеральному кредитному договору № 0041/06/22-KL від 29.11.2006 суму боргу у розмірі 100 000,00 грн.

Рішення суду мотивовано обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог. При цьому суд встановив, що відповідач-1 у період з першого кварталу 2014 року по перший квартал 2017 року допустив порушення взятих на себе зобов`язань за договором про встановлення порядку виконання грошових зобов`язань від 02.12.2013 щодо своєчасної сплати частин заборгованості згідно із графіком погашення заборгованості, у зв`язку з чим у позивача виникло право, передбачене пунктом 4 договору, на дострокове повернення всієї суми заборгованості. За висновком суду, заборгованість відповідача-1 за Генеральним кредитним договором №0041/06/22-KL від 29.11.2006 підтверджена наявними в матеріалах справи банківськими виписками станом на 21.12.2011, довідкою ПАТ "Банк Форум" вих. № 5074/10.1.2 від 21.12.2011 та підтверджена сторонами у додаткових договорах до кредитного договору № 0041/06/22-KL-15 від 30.12.2010, № 0041/06/22-KL-16 від 30.05.2011 та безпосередньо у договорі про встановлення порядку виконання грошових зобов`язань від 02.12.2013.

Київський апеляційний господарський суд постановою від 21.09.2017 залишив без змін рішення суду першої інстанції

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду про доведеність позовних вимог та дійшов висновку про відсутність підстав вважати договір про встановлення порядку виконання грошових зобов`язань удаваним, а Рамкову угоду та правочин про встановлення порядку виконання грошових зобов`язань договорами про прощення боргу.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду постановою від 01.03.2018 скасував постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2017 у справі № 910/6706/17, а справу направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Північний апеляційний господарський суд постановою від 02.04.2019, прийнятою за результатами нового розгляду справи № 910/6706/17, скасував рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2017 у справі № 910/6706/17 та закрив провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки існує ухвала Господарського суду Київської області від 20.01.2014 у справі № 21/060-12/11/10/20-13 про припинення провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що відповідно пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України є підставою для закриття провадження у справі.

Апеляційний господарський суд виходив з того, що підстави позовних вимог у справах № 910/6706/17 та № 21/060-12/11/10/20-13 є тотожними, оскільки ґрунтуються на підставі генерального кредитного договору № 0041/06/22-KL від 29.11.2006 та договорі купівлі-продажу прав вимоги за кредитами № 2 від 21.12.2011, а обставини визнання в судовому порядку недійсним договору про встановлення порядку виконання грошових зобов`язань від 02.12.2013, який був підставою позову у цій справі, та визначені статтею 216 Цивільного кодексу України правові наслідки недійсності правочину не дають суду підстав вважати зазначений договір підставою позову.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги.

У касаційній скарзі позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сантос Капітал" просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2019, а справу № 910/6706/17 направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

5. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на неправильне застосування господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. За твердженням скаржника, суд апеляційної інстанції:

- порушив частину 1 статті 278, пункт 3 частини 1 статті 231, пункт 2 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України та дійшов помилкового висновку про тотожність позовів у цій справі та у справі № 21/060-12/11/10/20-13, оскільки не врахував, що в розумінні зазначених норм позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників господарського процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У зв`язку з цим суд залишив поза увагою те, що зазначені справи є різними як за суб`єктним складом учасників, так і за предметом та підставами позову, оскільки не врахував, що у справах є різними співвідповідачі (поручителі), обсяг їх зобов`язань, розмір заявленого до стягнення у справах основного боргу, а вимоги про стягнення трьох відсотків річних і пені у справі № 21/060-12/11/10/20-13 не заявлялись. Скаржник також зазначає, що суд апеляційної інстанції при дослідженні обставин тотожності підстав позовів у справах № 910/6706/17 та № 21/060-12/11/10/20-13 дійшов помилкового висновку про те, що визнання недійсним договору про встановлення порядку виконання грошових зобов`язань від 02.12.2013 повертає сторони у становище, яке існувало на момент розгляду справи № 21/060-12/11/10/20-13. У зв`язку з цим суд залишив поза увагою те, що у справі № 21/060-12/11/10/20-13 спір між сторонами по суті вимог не розглядався і не є вирішеним, а провадження у справі суд припинив з процесуальних підстав. Скаржник вказує на те, що суд апеляційної не застосував положення частини 3 статті 216 та частини 2 статті 235 Цивільного кодексу України та не врахував, що зазначеними нормами встановлені особливі правові наслідки недійсності удаваних правочинів, які полягають в тому, що за такими правочинами відносини сторін не припиняються, а регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили;

- не врахував висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладені в постанові від 18.10.2018 у справі № 910/9158/16 щодо застосування пункту 2 частини 1 статті 175 та пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України;

- порушив вимоги частини 1 статті 316 Господарського процесуального кодексу України, оскільки під час нового розгляду справи не виконав вказівки Верховного Суду, викладені в постанові від 01.03.2018 у цій справі, та не встановив всі фактичні обставини справи у сукупності з наслідками визнання недійсним удаваним договору про встановлення порядку виконання грошових зобовязань від 02.12.2013 та існування відносин прощення боргу.

Також скаржник зауважує на тому, що суд апеляційної інстанції своїм рішенням про закриття провадження у справі позбавив позивача права на судовий захист і доступ до правосуддя, унеможливив подальший судовий розгляд наявного між сторонами у цій справі спору, чим порушив статтю 55 Конституції України, частину 1 статті 16 Цивільного кодексу України та пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод .

6. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач-1 просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2019 залишити без змін, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції такою, що прийнята з дотриманням норм процесуального права. За твердженням відповідача-1 суд апеляційної інстанцій правильно встановив доведеність недійсності договору про встановлення порядку виконання грошових зобов`язань від 02.12.2013 як удаваного правочину, який вчинений для приховування прощення боргу, що виключає підстави вважати зазначений договір підставою позовних вимог у цій справі, у зв`язку з чим, врахувавши визначені у статті 216 Цивільного кодексу України правові наслідки недійсності правочину дійшов правильного висновку про тотожність підстав позову у справах № 910/6706/17 та № 21/060-12/11/10/20-13 та наявність підстав для .закриття провадження у справі. Також зазначає, що умови договору про встановлення порядку виконання грошових зобов`язань від 02.12.2013 базуються на умовах рамкового договору та кредитних договорах, зокрема Генеральному кредитному договору № 0041/06/22-KL від 29.11.2006, та відображають домовленості сторін, викладені в рамковому договору, умови якого фактично передбачають прощення боргу, що свідчить про відсутність підстав для стягнення заборгованості.

Другий та третій відповідачі, а також третя особа відзив на касаційну скаргу не надали.

Позиція Верховного Суду

7. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанцій.

Касаційний господарський суд, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Закриваючи провадження у справі № 910/6706/17, Північний апеляційний господарський суд виходив з того, що ухвала Господарського суду Київської області від 20.01.2014 у справі № 21/060-12/11/10/20-13 про припинення провадження у справі є відповідно до пункту 2 частини 1 статті 175 та пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України підставою для закриття провадження у справі, оскільки була прийнята у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що у цій справі № 910/6706/17.

Однак, Верховний Суд вважає зазначені висновки суду апеляційної інстанції передчасними та такими, що зроблені з порушенням пункту 2 частини 1 статті 175 та пункту 3 частини 1 статті 231, а також частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування зазначених норм права.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 231 Господарського процесуального кодексу України

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу;

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

У розумінні зазначених норм позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників господарського процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Отже, для застосування підстави для закриття провадження у справі, передбаченої пунктом 2 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову. Зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає особі звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави для закриття провадження у справі.

Аналогічна правова позиція щодо застосування положень, закріплених в пункті 2 частини 1 статті 175 та пункті 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 18.10.2018 у справі № 910/9158/16.

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Однак, господарський суд апеляційної інстанції не врахував зазначений правовий висновок, у зв`язку з чим належним чином не з`ясував, чи є спірні правовідносини у цій справі тотожними з правовідносинами у справі № 21/060-12/11/10/20-13. Зробивши висновок про тотожність підстав позову у справах № 910/6706/17 та № 21/060-12/11/10/20-13, суд апеляційної інстанції не дослідив обставини тотожності інших складових, необхідних для застосування пункту 2 частини 1 статті 175 та пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України в їх сукупності, а саме: тотожності суб`єктного складу сторін у справах та предмета позову, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у даній справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Суд апеляційної інстанції не дослідив, чи співпадає склад учасників зазначених справ, зокрема щодо співвідповідачів - поручителів, не з`ясував, на яких договорах поруки ґрунтуються позовні вимоги у справах № 910/6706/17 та № 21/060-12/11/10/20-13, чи є ці договори, на які позивач послався як на підставу позовів у цих справах, аналогічними, чи є однаковим обсяг відповідальності поручителів за цими договорами.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Однак, як вбачається з оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції взагалі не досліджував обставини тотожності/відмінності предметів позовів у справах № 910/6706/17 та № 21/060-12/11/10/20-13.

При цьому, тотожність позовних вимог у різних справах полягає не лише в аналогічності обраного позивачем способу захисту. Зокрема тотожність позовних вимог про стягнення заборгованості виявляється в аналогічності розміру, кількості та однаковій правовій природі заявлених до стягнення сум.

Однак, суд апеляційної інстанції не врахував наведеного та не з`ясував, чи є однаковими за розміром та своєю правовою природою заявлені до стягнення у зазначених справах суми, чи є аналогічною кількість заявлених до стягнення у справах сум в залежності від їх правової природи.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Крім того, суд апеляційної інстанції, закриваючи провадження у справі № 910/6706/17 з підстав існування ухвали Господарського суду Київської області від 20.01.2014 у справі № 21/060-12/11/10/20-13 про припинення провадження у справі, не врахував, що спір між сторонами у справі № 21/060-12/11/10/20-13 по суті позовних вимог не розглядався і не є вирішеним, а провадження у справі суд припинив з процесуальних підстав. Враховуючи те, що відповідно до вимог господарського процесуального законодавства закриття (припинення) провадження у справі унеможливлює повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, суд апеляційної інстанції своїм рішенням про закриття провадження у справі фактично позбавив позивача права на судовий захист і доступ до правосуддя, унеможливив подальший судовий розгляд наявного між сторонами у цій справі спору, чим порушив статтю 55 Конституції України, частину 1 статті 16 Цивільного кодексу України та пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, про що правильно зазначив позивач в касаційній скарзі.

Господарський суд Волинської області рішенням від 25.07.2017 у справі № 903/430/17, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 та постановою Верховного Суду від 29.03.2018, за позовом Спільного підприємства "Західна нафтова група" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантос Капітал", Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" визнав недійсним договір про встановлення порядку виконання грошових зобов`язань від 02.12.2013, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сантос Капітал" та Спільним підприємством "Західна нафтова група" як удаваний правочин, який вчинено для приховування прощення боргу. При цьому, господарські суди у зазначеній справі дійшли висновку, що зазначеним договором сторони приховали відносини з прощення боргу, які були врегульовані не лише договором про встановлення порядку виконання грошових зобов`язань від 02.12.2013, а і рамковим договором від 27.03.2013, договорами факторингу та іншими договорами, укладеними на виконання рамкового договору.

Однак, суд апеляційної інстанції не надав оцінку зазначеним оцінку висновкам судів, викладеним господарськими судами у судових рішеннях у справі № 903/430/17.

Крім того, Верховний Суд погоджується з доводами позивача, викладеними в касаційній скарзі про те, що суд апеляційної інстанції порушив вимоги частини 1 статті 316 Господарського процесуального кодексу України, оскільки під час нового розгляду справи не виконав вказівки Верховного Суду, викладені в постанові від 01.03.2018 у цій справі, та не встановив всі фактичні обставини справи у сукупності з наслідками визнання недійсним удаваним договору про встановлення порядку виконання грошових зобов`язань від 02.12.2013 та існування відносин прощення боргу.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.

Згідно з частинами 3, 4 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З огляду на те, що порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи по суті позовних вимог, були допущені господарським судом апеляційної інстанції, враховуючи межі розгляду справи судом касаційної інстанції, Касаційний господарський суд дійшов висновку, що постанова Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2019 підлягає скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене вище, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи, перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, дати їм належну юридичну оцінку, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами чинного законодавства, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, з ухваленням законного й обґрунтованого судового рішення.

9. Судові витрати

Відповідно до підпунктів "б", "в" пункту 4 частини 1 статті 315 Господарського процесуального кодексу України у резолютивній частині постанові суду касаційної інстанції повинен бути зазначений новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення, а також розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а справа передається на новий розгляд до апеляційного господарського суду, розподіл судових витрат у справі здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд - ,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантос Капітал" задовольнити.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2019 у справі № 910/6706/17 скасувати.

3. Справу № 910/6706/17 передати на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

4. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді Л. Стратієнко

В. Студенець