ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2019 Справа № 914/673/19

Господарський суд Львівської області у складі судді Гоменюк З.П., при секретарі судового засідання Зусько І.С., розглянув матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», м.Львів

до відповідача Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, с. Підберізці Пустомитівського району Львівської області

про стягнення 319 236,25 грн. вартості постачання природного газу

за участю представників:

позивача: Мачічка О.О.;

відповідача: Кушнерик Р.М.

Обставини розгляду справи.

На розгляд господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» до Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про стягнення 319 236,25 грн. вартості постачання природного газу

Ухвалою суду від 16.04.2019 р. відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 08.05.2019 р. (з врахуванням ухвали про виправлення описки від 23.04.2019р.) В підготовчому засіданні 08.05.2019 р. оголошено перерву до 10.06.2019 р.

В судове засідання 10.06.2019 р. з`явився представник позивача, підтримав позовні вимоги, просив позов задоволити.

Представник відповідача підтримав подану заяву про визнання позову (вх.№18599/19 від 08.05.2019 р.), підтвердив існування заборгованості за договором та визнав позовні вимоги повністю.

Представник позивача заявив усне клопотання про повернення йому з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.185 Господарського процесуального кодексу України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191,192 цього Кодексу.

Як передбачено ст.191 ГПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Суд, проаналізувавши зібрані у справі докази, врахувавши те, що заява про визнання позову підписана сільським головою Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області та не суперечить закону, інтересам відповідача, а також не порушує прав та інтересів інших осіб, дійшов висновку про необхідність прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення у справі за результатами підготовчого провадження.

У судовому засіданні 10.06.2019 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору та правова позиція учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про закупівлю природного газу, а також додатковий договір до договору, на виконання умов якого позивачем в лютому 2019 року було поставлено природний газ на суму 318503,26 грн, проте відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, поставлений газ не оплатив. У зв`язку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача 318503,26 грн заборгованості та 732,99 грн 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідач погодився з твердженнями позивача, зазначив, що він не виконав свого обов`язку з оплати поставленого газу, а також у нього відсутні заперечення щодо правильності наведеного в позовній заяві розрахунку 3% річних, тому відповідач вважає позовні вимоги в розмірі 319236,25 грн обгрунтованими і визнає їх в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно та об`єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

29.11.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» (постачальник, позивач у справі) та Підберізцівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області (споживач, відповідач у справі) було укладено договір про закупівлю природного газу №41DBLvz1821-18, за умовами п.1.1 якого постачальник зобов`язався передати у власність споживачу у 2018 році природний газ (далі газ), а споживач зобов`язався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Відповідно до п.1.2 договору сторони погодили, що річний плановий обсяг постачання газу становить до 85 тис. куб.м. Планові обсяги постачання газу обумовлені сторонами в п. 1.3 договору.

Цей договір набув чинності з дати його підписання та діяв до 31.12.2018р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. (п.11.1 договору).

Крім того, 04.02.2019 р. між сторонами було підписано додатковий договір №3 до договору №41DBLvz1821-18 від 29.11.2018 р. про закупівлю природного газу.

Згідно додаткового договору, сторони з метою проведення процедури закупівлі природного газу на 2019 рік, відповідно до п.5 ст.36 Закону України «Про публічні закупівлі», продовжили дію договору на газ природній, скраплений або у газоподібному стані №41DBLvz1821-18 від 29.11.2018 р. на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2019 року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в даному договорі.

Гранична сума даного договору складає 165000 грн (п.2 додаткового договору).

Пунктом 2.9.2. договору №41DBLvz1821-18 від 29.11.2018 р. визначено, що на підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника у письмовій формі або з використанням електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передач газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача або надати в письмовій формі мотивовану та обгрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу. (п.2.9.3. договору).

З долученого позивачем до позовної заяви акту №ЗЛВ89013668 приймання-передачі природного газу від 28.02.2019 р. вбачається, що постачальник передав, а споживач прийняв у лютому 2019 року природний газ обсягом 26,543 тис.куб.м на загальну суму 318503,26 грн. Вказаний акт підписаний без зауважень уповноваженими особами та скріплений печатками сторін.

Відповідно до п.4.1. та 4.2. договору сторони дійшли згоди, що розрахунковим періодом за договором є один календарний місяць з 07:00 години першого дня місяця до 07:00 години першого дня наступного місяця включно. Оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника.

Як вбачається з картки рахунку 361 за 01.11.2018 18.03.2019, підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків за період 01.01.2019 01.03.2019 та визнається відповідачем, природний газ на суму 318503,26 грн, поставлений за актом №ЗЛВ89013668 приймання-передачі природного газу від 28.02.2019 р., оплачений не був.

Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати, позивач просив стягнути з відповідача 318503,26 грн заборгованості за поставлений та неоплачений природний газ.

Також позивач згідно умов ст.625 ЦК України нарахував відповідачеві 732,99 грн 3% річних за період з 01.03.2019 р. по 28.03.2019 р. включно.

Станом на день розгляду справи судом, належні докази повної або часткової сплати відповідачем заявленої до стягнення заборгованості в матеріалах справи відсутні.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Як передбачено ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 714 Цивільного кодексу України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ч.5 ст.626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. (ч.2 ст.692 ЦК України).

Пунктом 4.1. договору сторони погодили, що розрахунковим періодом за договором є один календарний місяць з 07:00 години першого дня місяця до 07:00 години першого дня наступного місяця включно.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги визначені ст. 193 ГК України.

Судом встановлено, що поставлений відповідно до акту приймання-передачі природний газ за лютий в строк, передбачений договором, відповідачем оплачено не було.

Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вказано у ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов`язання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом здійснено розрахунок заявлених до стягнення 3% річних та встановлено, що сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача, відповідає сумі, визначеній позивачем при розрахунку і становить 732,99 грн.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 13 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Як встановлено ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу. (ч.6 ст.236 ГПК України).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає задоволенню складає 318503,26 грн основного боргу та 732,99 грн 3% річних.

Як передбачено п.2 ч.5 ст.238 ГПК України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Також у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про повернення судового збору (п.4 ч.6 ст.238 ГПК України).

Відповідно до ч.1 ст.130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічне положення міститься в ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Отже, зважаючи на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті та заявлення позивачем відповідного усного клопотання, суд вважає за можливе повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Оскільки згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, решта суми судового збору підлягає покладенню на відповідача.

Керуючись Законом України «Про судовий збір», ст.ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 626, 627, 692, 714 Цивільного кодексу України, ст.ст.174, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 4, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 130, 165, 185, 191, 233, 236, 237, 238, 241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, 81146, Львівська область, Пустомитівський район, с.Підберізці (ідентифікаційний код 22372802) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», м.Львів, вул.Золота, 42 (ідентифікаційний код 39594527) 318503,26 грн основного боргу, 732,99 грн 3% річних та 2394,27 грн судового збору.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», м.Львів, вул.Золота, 42 (ідентифікаційний код 39594527) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2394,27 грн, сплачений згідно з платіжним дорученням №61 від 29.03.2019 р.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні 10.06.2019 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення складено 20.06.2019 р.

Суддя Гоменюк З.П.