ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2019 р. Справа№ 910/2354/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Козир Т.П.

Кравчука Г.А.

секретар судового засідання: Денисюк І.Г.

представники сторін:

позивача: Гаврилюк О.О.;

відповідача: Бебель О.О.;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства

"Платинум Банк" в особі уповноваженої особи Фонду

гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ

"Платинум Банк"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.03.2019

у справі №910/2354/19 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Платинум Банк"

до Публічного акціонерного товариства "Укрпромтеплиця"

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Платинум Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Платинум Банк" Грошової Світлани Василівни (далі за текстом - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрпромтеплиця" (далі за текстом - відповідач), в якому просило:

- визнати незаконним знищення нежитлових будівель загальною площею 6 989,30 кв.м., які знаходилися за адресою: м. Київ, вул. П.Радченка, будинок 27-29 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), та становили предмет іпотеки відповідно до Іпотечного договору від 06.12.2012, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Фінбанквідповідачем, Товариством з обмеженою відповідальністю "Ошер", Товариством з обмеженою відповідальністю "Одесабудінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Консолідація", посвідченим державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Гриценко О.В. та зареєстрованим в реєстрі за №8-3554, із змінами та доповненнями відповідно до Договору відступлення права вимоги від 05.12.2014, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком Валерієм Вікторовичем за №5075, без попереднього погодження з позивачем та без передачі в іпотеку позивачу аналогічного рівнозначного нерухомого майна в іпотеку після знищення;

- зобов`язати відповідача передати в іпотеку позивачу аналогічне рівнозначне знищеним нежитловим будівлям загальною площею 6 989,30 кв. м., що знаходилися за адресою: м. Київ, вул. П.Радченка, будинок 27-29 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) нерухоме майно вартістю не менше 150 921 684,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.03.2019 за вказаною позовною заявою відкрито провадження у справі №910/2354/19.

Позивач звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту в межах узгодженої сторонами Іпотечного договору від 06.12.2012, вартості предмету іпотеки, а саме 150 921 684,00 грн., на рухоме та нерухоме майно відповідача, що належить йому на праві власності, а також грошові кошти відповідача;

- заборони Міністерству юстиції України, його територіальним органам в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі; Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації; Головному управлінню юстиції у місті Києві; районним, районним у містах, міським (міст обласного значення), міськрайонним, міжрайонним управлінням юстиції; підрозділам Державної реєстраційної служби України; державним та приватним нотаріусам, а також будь - яким іншим суб`єктам, що здійснюють дії з проведення державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо реорганізації та ліквідації товариства відповідача.

Заява позивача обґрунтована тим, що факт незаконного знищення предмету іпотеки є достатньо обґрунтованою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, натомість невжиття таких заходів може спричинити подальше порушення прав іпотекодавця. Позовні вимоги пов`язані із зобов`язанням передати в іпотеку аналогічне знищеному майну, а тому вжиття заходів забезпечення позову є процесуальною гарантією прав сторін у справі, тоді як незабезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2019 року у справі №910/2354/19 відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.03.2019 у справі № 910/2354/19 та прийняти нове рішення про задоволення заяви щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Вимоги та доводи апеляційної скарги аналогічні тим, які наводилися у заяві про вжиття заходів забезпечення позову.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.03.2019 у справі № 910/2354/19 скасувати та прийняти нове рішення про задоволення заяви щодо вжиття заходів забезпечення позову.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив суд залишити скаргу без задоволення, як необгрунтовану, а оскаржувану ухвалу - без змін, як таку, що прийгнята з дотриманням норм процесуального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши надані представниками сторін пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 136 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В ч.ч.1, 4 ст. 137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову (аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 12.09.2018 у справі №910/7912/18, від 21.09.2019 у справі №902/483/18, від 08.10.2018 у справі №913/257/18 та від 10.01.2019 у справі №910/11906/18).

Оцінюючи обґрунтованість та законність ухвали Господарського суду міста Києва від 25.03.2019 у справі №910/2354/19, колегія суддів вважає, що позивач належним чином не обґрунтував, у тому числі з посиланням на відповідні обставини та належні докази, що невжиття таких заходів забезпечення позову спроможне істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених (оспорюваних) прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Зокрема, з доданих до заяви про вжиття заходів забезпечення позову документів не встановлено обставин щодо вчинення відповідачем дій, направлених на зменшення наявних на його рахунках грошових коштів, реалізації нерухомого майна чи вчинення підготовчих дій до його реалізації, значного витрачання коштів, тощо.

Заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, шляхом заборони Міністерству юстиції України, його територіальним органам, підрозділам Державної реєстраційної служби України; державним та приватним нотаріусам, будь-яким іншим суб`єктам, що здійснюють дії з проведення державної реєстрації щодо реорганізації та ліквідації відповідача, а також накладення арешту на рухоме і нерухоме майно та грошові кошти відповідача є неспівмірним з предметом позову про визнання незаконним знищення нежитлових будівель та зобов`язання відповідача передати в іпотеку позивачу аналогічне рівнозначне знищеним нежитловим будівлям нерухоме майно.

Позивач не надав доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. В матеріалах справи відсутні докази існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення у справі, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів заявника без вжиття таких заходів також не наведені.

По суті позивач посилається на потенційну загрозу утруднення чи невиконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову, водночас він не наводить жодного обґрунтування наявності правових підстав з посиланням на відповідні докази для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборону вчиняти певні дії.

Зважаючи на вищенаведені обставини в їх сукупності, заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було вірно застосовано норми процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваної у даній справі ухвали суду відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судові витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 129, 269, 271, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Платинум Банк" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.03.2019 у справі №910/2354/19 - без змін.

2. Матеріали справи повернути Господарському суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 25.06.2019.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Т.П. Козир

Г.А. Кравчук