ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2019 справа № 914/379/19

Суддя Юркевич М.В., за участю секретаря Кияк І.В., розглянувши матеріали

позовної заяви: Акціонерного товариства "Українська залізниця в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця", м. Львів

до відповідача 1: Кам`янка-Бузької міської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області

до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Свісс Кроно", м. Кам`янка-Бузька,

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватного нотаріуса Кам`янка-Бузького районного нотаріального округу Робак Л.А.

про: визнання незаконним та скасування рішення Кам`янка-Бузької міської ради, визнання недійсним договору оренди землі, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

за участю представників сторін:

від позивача: Пантюшева І.Б. - представник

від відповідача - 1: не з`явився

від відповідача - 2: Середенко А.С. - представник

від третьої особи: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

На розгляд до Господарського суду Львівської області поступила позовна заява Акціонерного товариства "Українська залізниця в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" до Кам`янка-Бузької міської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Свісс Кроно" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Приватного нотаріуса Кам`янка-Бузького районного нотаріального округу Робак Л.А. про визнання незаконним та скасування рішення Кам`янка-Бузької міської ради, визнання недійсним договору оренди землі, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Ухвалою господарського суду від 28.02.2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче провадження призначено на 26.03.2019 року.

Розгляд справи в межах підготовчого провадження відкладався з підстав викладених у відповідних ухвалах суду від 26.03.2019р., 16.04.2019р., 02.05.2019р.

В підготовчому провадженні від відповідачів поступили відзиви на позов, доповнення до відзивів та додаткові письмові пояснення. Позивачем подавалися відповіді на відзив та долучалися додаткові матеріали до справи.

Від третьої особи без самостійних вимог на предмет спору надійшли письмові пояснення по суті спору та заява про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника.

Ухвалою від 28.05.2019р. судом було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 18.06.2019р.

На початку судового засідання 18.06.2019р. судом було оголошено про надходження від позивача після закриття підготовчого провадження клопотання про витребування від відповідача - 1 витягу з Державного земельного кадастру щодо перереєстрації земельної ділянки за адресою: вул. Я. Мудрого, 62, м. Кам`янка - Бузька , Львівська область .

Представник відповідача - 2 проти задоволення клопотання заперечив.

Господарський суд, розглянувши подане клопотання позивача, заслухавши пояснення представників сторін, дійшов висновку залишити його без розгляду з огляду на наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ГПК України, головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Як в письмовому клопотанні, так і в усних поясненнях позивач не навів суду переконливих аргументів та причин неподання такого клопотання в ході підготовчого провадження, хоча судом надавався достатній строк для подання всіх доказів сторонами та продовжувався строк підготовчого провадження на 30 днів.

В силу приписів ч. 2 ст. 207 ГПК України, суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Під час розгляду справи по суті представники сторін виступили зі вступними словами, після чого суд перейшов до дослідження доказів та обставин справи, внаслідок чого з`ясовано наступне:

В ході інвентаризації земель смуги відведення залізниці позивачем було виявлено, що в межах Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області на 3км+500м-3км+580м) перегону Сапіжанка-Червоноград за ходом кілометрів з лівої сторони від осі головної колії в смузі відведення залізниці на відставі 26-24 м від осі головної колії знаходиться бетонна огорожа, що огороджує територію ТОВ «Свісс Кроно» (відповідача - 2). Вказані обставини були зафіксовані позивачем в акті обстеження земельної ділянки від 22.12.2016р.

Як встановлено судом, 12.03.2002р. між Кам`янка-Бузькою міською радою Кам`янка-Бузького району Львівської області (відповідачем - 1) та ЗАТ «Древстар» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 13 0429 га за адресою: вул. Я. Мудрого, 62, м, Кам`янка-Бузька.

Рішенням Кам`янка-Бузької міської ради від 24.04.2012р. №3 надано згоду на внесення змін до вищенаведеного договору оренди землі та викладення його в новій редакції. Крім того, внесеними змінами визначено, що правонаступником ЗАТ «Древстар» (первісного орендаря) є ТОВ «Кроно-Україна» (на час розгляду справи назва «ТОВ «Свісс Кроно») (відповідач - 2). Також внесеними змінами продовжено термін дії попереднього договору до 21.03.2037р. та встановлено річну орендну плату у розмірі 4% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

На підставі вказаного рішення міської ради, між відповідачем - 1 та відповідачем - 2 було укладено договір оренди в новій редакції з внесеними змінами, який зареєстровано в державному реєстрі приватним нотаріусом Кам`янка-Бузького районного нотаріального округу Робак Л.А. 14.05.2012р.

Позиція позивача.

Позивач стверджує, що прийняте Кам`янка-Бузькою міською радою рішення від 24.04.2012р. №3 незаконне, а укладений на виконання рішення договір оренди в новій редакції - недійсним.

В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на порушення з боку відповідача - 1 земельного законодавства під час винесення спірного рішення. Так, позивач стверджує, що частина земельної ділянки площею 13,0429 га за адресою: вул. Я. Мудрого, 62, м, Кам`янка-Бузька накладається на земельну ділянку, що належить залізниці. Крім того, по вказаній частині ділянки розташована бетонна огорожа відповідача - 2, що порушує право користування смугою відведення для земель залізниці.

Зокрема, в підтвердження того, що земельна ділянка на момент винесення рішення була зайнята об`єктами залізничного транспорту свідчить «План полоси отвода линии Сапежанка-Кристополь Львовской железной дороги 1959р.», яка на думку позивача є містобудівною документацією.

Таким чином, Регіональна філія «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» просить суд скасувати рішення Кам`янка-Бузької міської ради від 24.04.2012р. №3, визнати недійсним договір оренди землі від 14.05.2012р., укладений між відповідачем - 1 та відповідачем - 2 та зобов`язати відповідача - 2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться в постійному користуванні РВ «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а саме звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та знести за свій рахунок бетонну огорожу, яка розміщена на цій земельній ділянці.

Позиція відповідача - 1. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач - 1 повністю заперечує позовні вимоги та звертає увагу суду на наступне.

Зазначеним спірним рішенням Кам`янка-Бузької міської ради від 24.04.2012р. №3, договір від 21.03.2002р. було викладено в новій редакції. Таким чином, внесення змін до існуючого договору в частині зміни його сторони правонаступником жодним чином не порушує права залізниці.

Разом з тим, відповідач - 1 заперечує твердження позивача про те, що спірна земельна ділянка належить останньому на праві постійного користування.

Відповідач - 1 не погоджується з позивачем, що «План полоси отвода линии Сапежанка-Кристополь Львовской железной дороги 1959р.» є правовстановлюючим документом, що підтверджував право користування позивачем спірною земельною ділянкою, оскільки частина 4 діючого на той час Земельного кодексу УСРР, затвердженого постановою ВЦВК від 29.01.1922р., передбачала обов`язковість оформлення, державної реєстрації та видачі землекористувачам правопідтверджуючих документів на землю, зокрема - державних актів.

Таким чином, відповідач - 1 стверджує, що як станом на момент укладення договору оренди землі з ЗАТ «Древстар» 21.03.2002р., так і на час прийняття оскаржуваного рішення від 24.04.2012р., у ПАТ «Укрзалізниця» були відсутні належним чином оформлені документи на земельну ділянку, які б посвідчували право користування, а тому остання була вільною та могла бути передана, за умови дотримання процедури передбаченої ЗК, третім особам, в даному випадку - відповідачу - 2 (як правонаступнику ЗАТ «Древстар»).

Позиція відповідача - 2. Представник відповідача - 2 підтримав заперечення викладені відповідачем - 1, а також додатково зазначив наступне.

При виготовленні технічної документації із землеустрою, що мало місце перед прийняттям рішення про надання спірної земельної ділянки ЗАТ «Древстар» та укладенням договору оренди, останній зобов`язаний був додати до документації акт погодження меж земельної ділянки площею 13,0429 га з суміжними землекористувачами.

Так, відповідно до акту погодження меж земельної ділянки від 31.01.2002р., який було складено за участю всіх суміжних землекористувачів, зокрема, позивачем (його представником) було погоджено межі спірної земельної ділянки. Такий акт було підписано представником від Залізниці Я.Федак та скріплено печаткою позивача у справі. А тому, на переконання відповідача - 2, твердження позивача про порушення його прав при наданні земельної ділянки в користування ЗАТ «Древстар» (правонаступником якого є ТОВ «Свісс Кроно») необгрунтованим, оскільки сам позивач погодив межі такої земельної ділянки, як суміжний землекористувач, що лягло в основу технічної документації із землеустрою.

Крім того, згідно висновку державної земельної експертизи від 17.05.2002р. №148, технічна документація відповідає вимогам нормативних документів та оцінюється позитивно.

Крім того, при розгляді справи по суті представником відповідача - 2 зверталася увага на те, що позивач за даним позовом оскаржує не саме рішення про надання в оренду спірної земельної ділянки та договір 2002р., які є первинними, а рішення про внесення змін до чинного договору в частині заміни орендаря його правонаступником - ТОВ «Свісс Кроно». Тому, таке рішення 24.04.2012р. не могло жодним чином порушити права позивача по справі.

Позиція третьої особи.

Приватний нотаріус Кам`янка-Бузького районного нотаріального округу Робак Л.А. у письмовій заяві зазначив, що для посвідчення оскаржуваного договору оренди земельної ділянки йому було надано рішення Кам`янка-Бузької міської ради від 24.04.2012р. №3, яке було прийнято більшістю голосів депутатів міської ради, тому сумнівів в його законності в нотаріуса не виникало, а відтак при пред`явленні сторонами всіх необхідних документів, договір оренди землі було посвідчено 14.05.2012р. за реєстровим №1065.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

Даний спір лежить в площині його регулювання нормами Земельного кодексу України, ЗУ «Про транспорт», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зокрема, та правовими інститутами землекористування.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. ( п. 58 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Серявін проти України»).

В силу приписів ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухвалюючи рішення суд послуговується наступними законоположеннями та своїми висновками:

Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.

Господарський суд, при вирішенні даного спору керується, як нормами чинного земельного законодавства в частині регулювання правовідносин, що виникають між господарськими суб`єктами землекористування, так і нормами раніше діючого законодавства станом на момент виникнення спірних правовідносин, що є предметом судового розгляду.

Як встановлено судом, у даній справі позивачем оскаржує:

- Рішення Кам`янка-Бузької міської ради від 24.04.2012р. №3, яким надано згоду на внесення змін до договору оренди землі від 12.03.2002р.

- Договір оренди землі в новій редакції від 14.05.2012р.

Позиція позивача полягає в тому, що міська рада приймаючи спірне рішення фактично передала у користування відповідачу - 2 частину земельної ділянки 13 0429 га, яка належала залізниці, оскільки остання знаходиться в смузі відведення для обслуговування об`єктів залізничної інфраструктури.

З такими твердженнями позивача суд не погоджується з огляду на наступне:

За результатом судового розгляду судом встановлено, що оскаржуваними рішенням та договором оренди землі не порушуються та не можуть порушуватися права позивача, оскільки оспорюване рішення не надавало відповідачу - 2 спірної земельної ділянки у користування, а лише вносилися зміни у чинний договір оренди землі 2002р., який на той час було укладено із ЗАТ «Древстар», що не оскаржується залізницею. ТОВ «Свісс Кроно», яке позивачем визначено як відповідача - 2 по даній справі є лише правонаступником прав і обов`язків первинного орендаря ЗАТ «Древстар», в тому числі й щодо прав на оренду земельної ділянки площею 13,0429 га за адресою: вул. Я. Мудрого, 62, м, Кам`янка-Бузька, яке виникло 12.03.2002р.

Суд звертає увагу позивача на те, що оскарживши рішення Кам`янка-Бузької міської ради від 24.04.2012р. №3 та договір оренди землі в новій редакції від 14.05.2012р., останній не усунув фундаментальну підставу набуття права оренди на спірну земельну ділянку, яка була закладена ще 12.03.2002р., коли на підставі відповідного рішення була затверджена технічна документація із землеустрою щодо передачі земельної ділянки в оренду правопопереднику відповідача - 2 по даній справі - ТОВ «Свісс Кроно».

Таким чином, з`ясувавши вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що оспорюване рішення міської ради та договір оренди землі в редакції від 14.05.2012р. не порушують прав позивача.

Разом з тим, надаючи правову оцінку доводам позивача та поданим доказам стосовно належності частини спірної земельної ділянки залізниці, суд звертає увагу на наступне:

Так, позивач, як на підставу належності саме залізниці земельної ділянки, покликається на «План полоси отвода линии Сапежанка-Кристополь Львовской железной дороги 1959р.», який вважає документом, що підтверджує право на земельну ділянку.

Позивач зазначає, що право землекористування спірною земельною ділянкою виникло в останнього відповідно до згаданого плану полоси відведення 1959р. В той же час, цитуючи в позовній заяві норми права щодо правового регулювання земель транспорту, позивач залишив поза увагою той факт, що, п. 10 Положення про землі, надані транспорту, яке затверджене постановою РНК СРСР 07.02.1933р., регламентує оформлення прав на землі, закріплені, зокрема, за Наркоматом шляхів сполучення та водного транспорту і його органів в порядку, встановленому законодавство.

Водночас, діючим на той час Земельним кодексом УСРР, затвердженим постановою ВЦВК від 29.11.1922р. (із змінами та доповненнями від 27.06.1927р.), передбачалось обов`язковість оформлення, державної реєстрації та видачі землекористувачам правопідтверджуючих документів на землю.

Таким чином, твердження позивача, що відповідно до раніше діючого законодавства не вимагалося проведення реєстрації землекористування не відповідає дійсності. Більше того, наявний у позивача «План полоси отвода линии Сапежанка-Кристополь Львовской железной дороги 1959р.» є лише одним із документів містобудівної документації, який виготовлявся з метою вчинення подальших дій для належного оформлення землекористування.

Так, як вбачається із вищенаведених правових норм, зокрема, ЗК УСРР від 29.11.1922р. позивачу необхідно було отримати державний акт на право користування, як правовстановлюючий документ. Відтак, представлений план полоси відведення не є документом, що підтверджує право користування земельною ділянкою, не є правовстановлюючим документом.

Аналогічну правову позицію було викладено Верховним судом в постанові за наслідками розгляду касаційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" у справі №914/1420/18 від 15.05.2019р.

Крім того, як на обставину, що спростовує доводи позивача про порушення його прав як землекористувача наданням спірної земельної ділянки площею 13,0429 га. вказує те, що у процесі виготовлення технічної документації із землеустрою ще правопопередником відповідача - 2 - ЗАТ «Древстар» було складено акт погодження меж земельної ділянки. З даного акту від 31.01.2002р. вбачається, що представником позивача, як суміжним землекористувачем, було погоджено межу спірної земельної ділянки. Копія такого акту, скріплена печаткою залізниці, міститься в матеріалах справи та додано до відзиву ТОВ «Свісс Кроно».

З огляду на вищенаведене, суд не вбачає підстав для визнання незаконним та скасування рішення Кам`янка-Бузької міської ради від 24.04.2012р. №3 та визнання недійсним укладений на виконання вказаного рішення договір оренди землі в новій редакції від 14.05.2012р.

Враховуючи відмову в задоволенні даних вимог, суд, відповідно також відмовляє позивачу у вимозі про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення бетонної огорожі.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Українська залізниця в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця"- відмовити.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в порядку та строки передбачені ст. 256, 257 ГПК України.

В судовому засіданні 18.06.2019р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 20.06.2019р.

Суддя Юркевич М. В.