ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2019м. ДніпроСправа № 904/1738/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бєлік В.Г.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Навімет", м. Дніпро

до Акціонерного товариства "ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 58 728,70 грн. за договором поставки № 18/0516 від 28.03.2018 року та за договором № 18/0518 В від 01.03.2018 року.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Навімет" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Акціонерного товариства "ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ" заборгованість у розмірі 58 728,70 грн. за договором поставки № 18/0516 від 28.03.2018 року та за договором № 18/0518 В від 01.03.2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 18/0516 від 28.03.2018 року та за договором № 18/0518 В від 01.03.2018 року, а саме відповідачем порушено строк оплати товару.

Розглянувши поданий позов, суд зазначає наступне.

Згідно приписів частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до частин 3-4 статті 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

За змістом приписів частин 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно положень ч.1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Виходячи із вказаних вище положень Господарського процесуального кодексу України та беручи до уваги ціну позову (58 728,70 грн.), яка не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто поданий позов відноситься до малозначних справ, а також незначну складність характеру спірних правовідносин та обсяг необхідних доказів, що не потребує проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд поданої позовної заяви у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 02.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

03.06.2019 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що отримана за договорами поставки № 18/0516 від 28.03.2018, № 18/0518 В від 01.03.2018 продукція повністю оплачена у строки, встановлені даним договором, що підтверджується банківськими виписками.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд:

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Навімет" (далі - постачальник, позивач) та Акціонерним товариством "Інтерпайп Дніпропетровський Втормет" (далі - покупець, відповідач) було укладено договори поставки № 18/0516 від 28.03.2018, № 18/0518 В від 01.03.2018.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити брухт і відходи чорних металів метали чорні вторинні за видами та якістю, що передбачені ДСТУ 4121-2002 та вимогами, зазначеними у цих договорах, специфікаціях чи додатках до цих договорах.

В силу ст. 712 Цивільного кодексу України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Правовідносини, що склалися між сторонами, є правовідносинами поставки, які регулюються нормами законодавства про поставку товару в тому числі параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

Ціна товару вказується у специфікаціях або додаткових угодах, оформлених у вигляді додатків до даного договору, без урахування податку на додану вартість (п. 2.1 договорів).

Загальна сума договору визначається загальною вартістю товару, що поставляється за даним договором, яка зазначається в специфікаціях до даного договору (п. 2.3 договорів).

Поставка товару здійснюється постачальником на умовах, зазначених у специфікаціях до даного договору, при цьому, зазначені у специфікаціях базисні умови поставок у відповідності до правил Інкотермс у редакції 2010 року. Усі ризики переходять від постачальника до покупця виключно з дати оформлення акту приймання у місці приймання при всіх умовах постачання (п. 3.1 договорів).

Відповідно до п. 3.2 договорів поставка товару здійснюється протягом терміну дії договору за цінами, встановленими сторонами на певні періоди відповідними специфікаціями у порядку, передбаченому п. 2.1 договору.

Датою переходу права власності від постачальника до покупця є дата поставки товару, відповідно до умов п. 3.9 даного договору (п. 3.10 договорів).

Пунктом 4.1 договорів передбачено, що покупець здійснює оплату вартості поставленої партії товару, відповідно до специфікації з урахуванням умов поставки, на поточний рахунок постачальника протягом 7 банківських днів з моменту надходження товару до покупця, на підставі акту приймання.

На виконання умов договору, позивач поставив, а відповідач прийняв товар:

- за договором № 18/0515 П від 01.03.2018 року поставлено товар на суму 58 328 423,65 грн., що підтверджується актами приймання-передачі.

- за договором № 18/0514 ХА від 01.03.2018 року поставлено товар на суму 78 848 685,76 грн., що підтверджується актами приймання-передачі.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року за №88 визначено, що первинні документи (на паперових і машино зчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форма), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складення первинного документа.

Згідно з Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинним документом визнається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно зі ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Досліджені судом первинні документи містять всі обов`язкові реквізити, передбачені ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та в розумінні вказаного Закону є первинними й такими, що в повній мірі підтверджують здійснення відповідних господарських операцій з поставки товару та зміни у майновому стані позивача, а відтак, повністю підтверджують факт відбуття господарських операцій з поставки Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Навімет" та Акціонерному товариству "Інтерпайп Дніпропетровський Втормет" обумовлених договором товарів. Таким чином, суд дослідив первинні документи - договори поставки № 18/0516 від 28.03.2018, №18/0518 В від 01.03.2018 та акти приймання-передачі до цих договорів, складені між позивачем та відповідачем, які містять всі обов`язкові реквізити, передбачені ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та в розумінні вказаного Закону є первинними й такими, що в повній мірі підтверджують здійснення відповідних господарських операцій з поставки товару та змін у майновому стані позивача, і встановив реальність здійснених господарських операцій з постачання брухту чорних металів від ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Навімет" до АТ "Інтерпайп Дніпропетровський Втормет".

Відповідач, за твердженням позивача, зобов`язання з оплати за поставлений товар, виконав неналежним чином, здійснивши розрахунки з порушенням строків передбачених договором та не в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечує, просить відмовити у позові в повному обсязі, посилаючись на те, що кошти за отриману продукцію оплачені своєчасно та у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що отриманий товар оплачений відповідачем за в повному обсязі станом на 25.01.2019, тобто до звернення позивачем з позовною заявою до суду, що підтверджується банківськими виписками, доданими до справи та актами звіряння взаємних розрахунків .

Судом встановлено, що на момент звернення до суду з даним позовом (25.04.2019) у позивача були відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 58 728,70 грн.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 27.06.2019

Суддя В.Г. Бєлік