ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"24" червня 2019 р.Справа № Б-48/08-04

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

при секретарі судового засідання Черновій В.О.

розглянувши справу

за заявою ТОВ "Енергоінвест", м. Балаклія
до ВАТ "Куп`янський цукровий комбінат", м. Куп`янськ
про та в межах справи визнання банкрутом заяву АТ "Укртрансгаз" в особі філії "УМГ "Харківтрансгаз" про стягнення збитків з арбітражного керуючого Шапілова С.А.
за участю сторін:

пр-к АК Шапілова С. А . - Беляєва О.В. (адвокат, ардер №086884 від 14.05.19 р.),

пр-к АТ "Укртрансгаз" - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 27.03.2019 р. призначено до розгляду в судовому засіданні заяву АТ "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз", в якій заявник просить суд стягнути з арбітражного керуючого Шапілова С.А. на користь АТ "Харківтрансгаз" (код 25698645) 66175,10 грн та стягнути судовий збір у розмірі 1921,00 грн. Цією ж ухвалою суд залучив до розгляду даної заяви арбітражного керуючого Шапілова С.А., зобов`язавши його надати суду відзив на заяву кредитора.

На виконання вимог ухвали суду, арбітражний керуючий Шапілов С.А. надав суду відзив, в якому проти вимог кредитора заперечує в повному обсязі, вважає, що кредитор повинен був самостійно провести залік зустрічних однорідних вимог ще у 2009 р., проте цього не зробив, а списав дебіторську заборгованість перед ВАТ "Куп`янський цукровий завод" як безнадійну. Крім того, арбітражний керуючий вважає, що АТ "Укртрансгаз" пропустив строк позовної давності, оскільки ліквідатора Шапілова С.А. було звільнено з обов`язків у даній справі 15.12.2015 р., а отже Філії "УМГ "Харківтрансгаз" станом на 15.12.15 р. було відомо про порушення свого права. Просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні заяви про стягнення з арбітражного керуючого Шапілова С.А. 66117,51 грн та 1921 грн судового збору.

Кредитор АТ "Укртрансгаз" в особі Філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз" надало суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що відповідно до договору поставки продукції від 21.09.2005 р. існувала заборгованість ДК "Укртрансгаз" в особі філії "УМГ "Харківтрансгаз", проте ВАТ "Куп`янський цукровий завод" та/або арбітражний керуючий у справі про банкрутство ВАТ "Куп`янський цукровий завод" не звертався до ДК "Укртрансгаз" з вимогою про сплату за договором поставки, не здійснювало інших заходів щодо стягнення заборгованості за цим договором та не звертався з пропозицією проведення зарахування зустрічних однорідних вимог. Тому кредитор 30.06.2009 р. здійснив списання простроченої заборгованості як безнадійної, у зв`язку зі спливом строку позовної давності відповідно до ст. 14 Податкового кодексу України.

Щодо посилань арбітражного керуючого на строк позовної давності, то кредитор зазначає, що про порушене право кредитор дізнався лише при ознайомленні з ліквідаційним звітом ліквідатора Кокорева Е.О., в якому було відображено задоволення вимог кредиторів четвертої черги. При цьому заявник не увійшов до реєстру платежів, за яким було здійснено сплату кредиторських вимог. Тому, вважає, що оскільки кредитор дізнався про порушене право у вересні 2017 року, тому строк позовної давності кредитором не пропущений.

Крім того, 12.04.2019 р. до суду від АТ "Укртрансгаз" в особі Філії "УМГ "харківтрансгаз" надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій кредитор зазначає, що колишнім ліквідатором Шапіловим С.А. були нанесені збитки кредитору у розмірі 66117,51 грн, тобто 10% від суми визнаних вимог, які кредитор мав отримати від продажу майна банкрута, а тому вважає, що колишній ліквідатор повинен відшкодувати збитки у сумі неотриманих для задоволення вимог кредитора у відповідності до вимог ст. 217, 224 ГК України.

Ухвалою суду від 18.04.2019 р. суд дійшов висновку про розгляд судом в подальшому заяви кредитора за предметом, поданої заяви за вх. № 7166 від 22.03.19 р., але за підставами, викладеними в заяві про уточнення позовних вимог від 12.04.2019 р. за вх. № 9061.

В судовому засіданні 16.05.2019 р. судом постановлено протокольну ухвалу про відкладення розгляду заяви кредитора на 24.06.19 р.

В судове засідання 24.06.19 р. представник заявника АТ "Уктрансгаз" в особі філії УМГ "Харківтрансгаз" не з`явився, про причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду заяви повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за №012189/3.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 202 ГПК якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засдіання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Судом встановлено, що всіх учасників даного судового засідання повідомлено про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Розглянувши матеріали справи, заяву АТ "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз", надані суду додаткові документи, заслухавши пояснення учасника даного процесу, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись принципом верховенства права та законом, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав заявлених вимог учасників судового процесу, користуючись принципом об`єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд вважає, що вимоги АТ "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз" не підлягають розгляду господарським судом в межах справи про банкрутство, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.13 р., яка застосовується до даної справи (далі - Закон про банкрутство), провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчим актами України.

Постановою суду від 01.06.2011 р. ВАТ "Куп`янський цукровий комбінат" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Шапілова А.С., якого зобов`язано виконати ліквідаційну процедуру у відповідності до приписів ст.ст. 22-32 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.13р.

Ухвалою суду від 28.07.16 р. ліквідатором по справі призначено арбітражного керуючого Кокорева Е.О., якого суд зобов`язав завершити ліквідаційну процедуру.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.09.2018 визнано діяльність арбітражного керуючого Шапілова Сергія Анатолійовича (свідоцтво №324 від 01.03.2013) на посаді ліквідатора ВАТ "Куп`янський цукровий комбінат" такою, що не відповідає вимогам Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в частині задоволення вимог кредиторів; постановлено направити дану ухвалу Державному органу з питань банкрутства для відповідного реагування. Про результат розгляду виявлених судом порушень постановлено повідомити Господарський суд Харківської області.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 20.12.18 р. ухвалу господарського суду від 06.09.18 р. залишено без змін.

Присутній в судовому засіданні представник Шапілова С. А . проти заяви АТ "Укртрансгаз" в особі філії УМГ "Харківтрансгаз" заперечує в повному обсязі, просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні заяви.

Проте, господарським судом Харківської області та Східним апеляційним господарським судом встановлений факт того, що діяльність арбітражного керуючого Шапілова С.А. на посаді ліквідатора ВАТ "Куп`янський цукровий комбінат" до його звільнення (28.07.16 р.) була з порушенням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що призвело до неотримання кредитором належної йому до виплати суми заборгованості в розмірі 10% від включених до реєстру вимог кредиторів.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відмітити наступне. З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство, банкрут перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс правовідносин банкрута.

Зазначене вище кореспондується з ч. 6 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції з 19.01.2013 року внесено доповнення до статті 16 ГПК України (в редакції до 15.12.17 р.) частиною такого змісту: "справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини 1 статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство", а також доповнено частину 1 статті 12 пунктом 7 про підвідомчість господарським судам справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство. Перелік таких майнових вимог законодавцем не обмежено, однак передбачено винятки щодо спорів, пов`язаних з визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів) за позовом контролюючих органів, визначених Податковим кодексом України.

Такі зміни щодо виключної підсудності певних спорів судам, у провадженні яких перебуває справа про банкрутство, набрали чинності з 19.01.2013 року.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 20 ГПК України в редакції після 15.12.17 р. до юрисдикції господарських судів відносяться, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Зі змісту ч. 4 ст. 10 Закону про банкрутство вбачається, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника.

Такої ж правової думки дотримується і Верховний Суд у Постанові від 20.02.18 р. у справі 910/10829/17, від 19.06.18 р. у справі №908/4057/14, який, проаналізувавши зміни до статей 16 та 12 ГПК України (в редакції до 15.12.17 р.) в системному аналізі з положеннями Закону про банкрутство №2343-ХІІ (у редакції Закону України №4212-VІ від 22.12.2011 року), зазначив про те, що за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення майнових спорів до боржника є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону №2343-ХІІ, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Висновки Верховного Суду, викладені в постановах, відповідно до ч. 4 статті 236 ГПК України в редакції після 15.12.17 р., повинні бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

У даному випадку предметом судового розгляду є спір про відшкодування кредитору АТ "Укртрансгаз" в особі філії збитків у сумі неотриманих для задоволення вимог кредитора у відповідності до вимог ст.ст. 217, 224 ГК України з фізичної особи Шапілова С.А. (ст. 1 Закону про банкрутство в редакції до 19.01.13 р., п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Тобто це є майновий спір між АТ "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз" та арбітражним керуючим Шапіловим С.А., дії якого під час виконання своїх обов`язків у справі стали підставою для подання зазначеної заяви до суду.

Отже, зазначений вище спір не стосується залучення майна до ліквідаційної маси банкрута ВАТ "Куп`янський цукровий комбінат" та задоволення вимог кредиторів за допомогою інструментарія визначеним Законом про банкрутство, тому не може бути розглянутий в межах справи про банкрутство.

Щодо размежування юрисдикції господарського та цивільного судочинства.

У розумінні приписів статей 15, 16 ЦК України, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Тобто, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і таке право може бути захищене одним із способів, визначених у ЦК, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань.

Стаття 6 Конвенції встановлює процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» ЄСПЛ указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. У рішенні в справі «Занд проти Австрії» («Zand v. Austria», заява № 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine», заяви № 29458/04 та № 29465/04,§ 24).

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Таку правову позицію також викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 р. у справі №686/23445/17.

Стаття 5 Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013 р. визначає законодавство, що регулює провадження у справах про банкрутство. Ч.1 ст.5 цього закону встановлює, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України. Вищенаведене кореспондується з ч. 6 ст. 12 ГПК України, де зазначається, що господарські суди розглядають справи про банкрутство з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Вищезазначене говорить про те, що суд в провадженні якого перебуває справа про банкрутство захищає суспільний порядок у межах власної предметної юрисдикції, і як наслідок поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У пунктах 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України в редакції, що була чинною до 15 грудня 2017 року, передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У статті 19 ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Господарський суд же, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, здійснює та забезпечує умови та порядок відновлення платоспроможної боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Крім того, під час визначення права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, судом враховуються характер спірних правовідносин, зміст та юридична природа обставин у справі про банкрутство .

Як було вказане раніше, ч.4 ст.10 Закону в редакції після 19.01.13 р. визначено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Вищевказана норма права визначає, що розгляд таких спорів направлений на включення до ліквідаційної маси майна боржника, що незаконно, без відповідної правової підстави, вибуло з користування боржника (банкрута) в зв`язку з чим підлягає захисту нормами конкурсного права.

Разом з тим, заявник АТ "Укртрансгаз" в особі філії "УМГ "Харківтрансгаз" хоча і є конкурсним кредитором у справі про банкрутство ВАТ "Куп`янський цукровий комбінат", проте підставою виникнення даного спору є управничі дії колишнього ліквідатора ВАТ "Куп`янський цукровий комбінат" арбітражного керуючого Шапілова С.А., який вже не є учасником справи про банкрутство.

Отже, з урахуванням вищенаведеного АТ "Укртрансгаз" в особі філії "УМГ "Харківтрансгаз" може звернутися за захистом своїх прав виключно в позовному провадженні поза межами провадження у справі про банкрутство, у відповідності до до вимог статтей 1, 2, 4, 19 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки спір заявлений до самозайнятої особи, що здійснює професійну діяльність арбітражного керуючого, який є фізичною особою.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається особі, яка його сплатила в разі закриття (припинення) провадження у справі.

Враховуючи викладене, Акціонерним товариством "Укртрансгаз" в особі філії "УМГ "Харківтрансгаз", що є кредитором у справі про банкрутство, неправильно обраний спосіб захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 5, 22-32 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.13 р., ст.ст. 15, 16 ЦК України, п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", п. 1 ч. 1 ст. 231, ч. 4 ст. 236, ст.ст. 11, 12, 86, 202, 233-234 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження з розгляду заяви АТ "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз" про стягнення з арбітражного керуючого Шапілова С.А. на користь АТ "Харківтрансгаз" (код 25698645) збитків у розмірі 66117,51 грн.

2. Повернути філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз" (код 25698645, адреса: 61001, м. Харків, вул. Культари, 20-А) з державного бюджету України судовий збір у розмірі 1921,00 грн, що був сплачений згідно платіжного доручення № 8743 від 21.03.2019 р.

3. Оригінал платіжного доручення направити разом з ухвалою заявнику.

4. Ухвалу направити ліквідатору, арбітражному керуючому Шапілову С.А., АТ "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз".

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала підписана 25.06.2019 р.

Суддя Міньковський С.В.