ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2019 р. Справа№ 910/12285/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

секретар Добрицька В.С.

за участю

представників:

прокуратури - Лесько Г.Є.

Міністерство оборони України - Зінченко Д.П.

Північне територіальне квартирно-експлуатаційне управління - Зінченко Д.П.

відповідача - Габрєв В.В.

розглянувши апеляційну скаргу Військового прокурора Чернігівського гарнізону

на ухвалу Господарського суду м. Києва від 09.04.2019 р.

у справі № 910/12285/18 (суддя - Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Військового прокурора Чернігівського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група"

про стягнення заборгованості у розмірі 4305748,43 грн

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року Військовий прокурор Чернігівського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група" про стягнення заборгованості за договором підряду № 232 від 25.05.2018 р. у розмірі 4305748,43 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.04.2019 р. у справі № 910/12285/18 позов Військового прокурора Чернігівського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Військовий прокурор Чернігівського гарнізону подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, прокурор посилається на те, що, оскільки Міністерство оборони України та Північне територіальне квартирно-експлуатаційне управління не звертались з позовом про стягнення з відповідача зазначених коштів, тому прокуратура звернулась з таким позовом з метою захисту реальних інтересів держави щодо повернення бюджетних коштів.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2019 р. апеляційну скаргу Військового прокурора Чернігівського гарнізону у справі № 910/12285/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2019 р. було призначено розгляд справи на 13.06.2019 р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та прокуратури, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Відповідно до ч. ч. 3 - 5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Отже прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Як передбачено ч. ч. 3, 4 ст. 23 Закон України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки у їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 р. у справі № 806/1000/17.

Звертаючись із позовом у даній справі, прокурор посилається на невиконання позивачами обов`язків щодо контролю за своєчасністю та повнотою виконання відповідачем договірних зобов`язань.

Однак, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази бездіяльності Міністерства оборони України та Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України щодо нездійснення чи неналежного здійснення ними захисту інтересів держави.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Звертаючись до суду з позовом, Військовий прокурор Чернігівського гарнізону зазначив, що пред`явлення ним даного позову в інтересах Міністерства оборони України та Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, як органів, уповноважених здійснювати функції у спірних відносинах, викликано для захисту порушених інтересів держави.

Згідно з Указом Президента України № 1572/99 "Про систему центральних органів виконавчої влади" від 15.12.1999 р. до системи центральної виконавчої влади України входять міністерства, державні комітети (державні служби) та центральні органи виконавчої влади зі спеціальним статусом. Міністерство є головним (провідним) органом у системі центральних виконавчої влади в забезпеченні впровадження державної політики у визначеній сфері діяльності. Центральні органи виконавчої влади можуть мати свої територіальні органи, що утворюються, реорганізуються і ліквідовуються в порядку, встановленому законодавством.

Як передбачено ст. 2 Закону України "Про оборону України", оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади, усіх ланок воєнної організації України, органів місцевого самоврядування, єдиної системи цивільного захисту, національної економіки до переведення, при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту, а також готовності населення і території держави до оборони.

Відповідно до ст. 326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Прокурор обґрунтовує своє представництво тим, що органи, в особі яких він виступає, не здійснюють захист інтересів держави.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про Збройні Сили України" Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і головним органом у сфері оборони і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Збройні Сили України - це військова державна структура, яка організаційно складається з військових об`єднань, з`єднань, частин, підрозділів, військових установ і навчальних закладів.

Відповідно до п. 1 Положення про Північне територіальне квартирно-експлуатаційне управління, останнє є територіальним органом військового управління Збройних Сил України.

Північне територіальне квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України не є суб`єктом владних повноважень, а є суб`єктом господарювання, метою діяльності якого є отримання прибутку.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.05.2018 р. між Міністерством оборони України та відповідачем укладено договір підряду № 232, тобто, між позивачем-1 та відповідачем існують договірні відносини за вказаним договором підряду. Отже, у разі невиконання умов договору генпідрядником замовник жодним чином не позбавлений права самостійно звернутись до суду із відповідним позовом.

У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували неналежне виконання Міністерством оборони України та Північним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням Міністерства оборони України представництва та захисту своїх інтересів, а також відповідно до встановленого порядку своїх функцій щодо захисту майнових інтересів держави.

Варто зазначити, що у даній справі немає передбачених законом виключних випадків, коли прокурор може звернутися до суду в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України.

Таким чином, участь прокурора у судовому процесі має бути обґрунтована, не допускається здійснення прокурором представництва інтересів у суді особи або органу без наявності чіткого та законного обґрунтування необхідності такої участі, оскільки інакше буде порушено принцип рівності сторін при розгляді господарського спору, отже прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може захищати інтереси держави.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

За таких обставин, враховуючи відсутність передбачених законом виключних випадків, коли у цій справі прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про залишення позовної заяви без розгляду та відсутністю правових підстав для скасування ухвали Господарського суду м. Києва від 09.04.2019 р. у справі № 910/12285/18.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд необхідно покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Військового прокурора Чернігівського гарнізону залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду м. Києва від 09.04.2019 р. у справі № 910/12285/18 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання і розгляд апеляційної скарги покласти на Військову прокуратуру Чернігівського гарнізону.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 01.07.2019 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді Н.Ф. Калатай

С.А. Пашкіна