ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.06.2019 м.Харків Справа № 905/701/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григор`євій М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Спецімідж, м.Запоріжжя

до відповідача: Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, в особі регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Лиман, Донецька область

про стягнення 295238,30 грн.

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Суть справи:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Спецімідж, м.Запоріжжя звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, в особі регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Лиман, Донецька область про стягнення 556416,14 грн., у тому числі: 522355,68 грн. - сума основного боргу, 22926,41 грн. - пеня, 3821,07 грн. - 3% річних, 7312,98 грн. - інфляційні витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №Дон/НХ-18640/НЮ-В від 18.09.2018р. в частині повної та своєчасної оплати отриманого товару.

В якості правових підстав подання позову позивач зазначив положення статей 11, 16, 509, 525, 530, 625, 692 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України.

Автоматичним розподілом автоматизованої системи документообігу господарського суду Донецької області сформовано судову справу, якій присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №905/701/19.

Ухвалою господарського суду від 19.04.19р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/701/19; дану справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 16.05.19р.

15.05.19р. через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 06.05.19р., у якому просить суд зменшити розмір штрафних санкцій (пені) до 30%.

16.05.19р. через канцелярію суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій зазначає про часткову сплату відповідачем суми основного боргу в розмірі 261177,84 грн. Таким чином ціна позову, з урахуванням зменшення розміру позовних вимог становить 295238,30 грн., у тому числі: 261177,84 грн. - сума основного боргу, 22926,41 грн. - пеня, 3821,07 грн. - 3% річних, 7312,98 грн. - інфляційні витрати. Також, позивач у зв`язку з зменшенням позовних вимог, просить суд постановити ухвалу про повернення з бюджету судового збору в розмірі 3917,66 грн.

Ухвалою суду від 16.05.19р. підготовче засідання відкладено на 28.05.19р.

23.05.19р. через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи пояснень від 20.05.19р. №20-05-02.

Ухвалою суду від 28.05.19р. закрито підготовче провадження у справі №905/701/19; призначено справу до судового розгляду по суті на 19.06.2019р.

11.06.2019р. від позивача отримано заяву №б/н від 06.06.2019р. про розгляд справи за відсутності його представника.

У судове засідання 19.06.2019р. представник позивача не з`явився.

Представник відповідача у судове засідання 19.06.2019р. не з`явився; про місце, час та дату слухання справи відповідач був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомлено.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи клопотання позивача №б/н від 06.06.2019р. про розгляд справи за відсутності його представника, неявку відповідача у судове засідання, суд вважає за необхідне розглянути спір по суті за наявними матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд

ВСТАНОВИВ:

18.09.2018р. між Публічним акціонерним товариством Українська залізниця, в особі регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (нині - Акціонерне товариство Українська залізниця, в особі регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Спецімідж (постачальник) укладено договір на закупівлю №Дон/НХ-18640/НЮ-В, предметом якого є поставка постачальником покупцю товару в асортименті та кількості згідно специфікації (додаток 1), яка є невід`ємною частиною чинного договору. Найменування товару: костюми робочі літні «Залізничник-1л», костюми зварювальника (п.п. 1.1., 1.2. договору).

Ціна постачальника на костюми робочі літні «Залізничник-1л», костюми зварювальника визнана тендерними торгами і вказана у специфікації (додаток 1), яка є невід`ємною часиною даного договору. Загальна сума договору складає 1952515,68 грн., з урахуванням ПДВ 20% - 325419,28 грн. та зазначається у звіті про результати здійснення процедури закупівлі (п.п. 5.1., 5.2. договору).

Відповідно до п.п 6.1., 6.2. договору розрахунки за поставлений товар здійснюються у безготівкові формі. Покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 банківських днів з дня отримання товару. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками накладної (залізничної накладної) та акту прийому-передачі на отримання товару.

Пунктом 15.1. встановлений термін дії договору з моменту його підписання сторонами і до 31.12.2018р.

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками юридичних осіб.

В специфікації №1 до договору №Дон/НХ-18640/НЮ-В від 18.09.2018р. сторони погодили поставку товару - костюм робочий чоловічий «Залізничник-1л» у кількості 5442 компл., ціною 269,20 грн. без ПДВ за шт.; костюм брезентовий зварювальника у кількості 377 компл., ціною 430,00 грн. без ПДВ за шт., загалом на суму 1952515,68 грн. з ПДВ. Термін постачання: по 31.12.2018р.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підставі видаткової накладної №РН-0000650 від 27.11.2018р., акту прийому-передачі товарів №1 від 27.11.2018р. поставлено відповідачу товар на суму 522355,68 грн., який був прийнятий представником відповідача без зауважень та заперечень, що підтверджується підписом останнього та штампом підприємства відповідача.

Повноваження особи, яка приймала та підписувала видаткову накладну з боку Покупця, підтверджуються наявною в матеріалах справи довіреністю №483 від 27.11.2018р.

Крім того, позивачем виставлено відповідачу рахунок-фактури №СФ0000647 від 27.11.2018р. на суму 522355,68 грн.

Факт отримання від позивача товару з боку відповідача за вищевказаним договором не спростований.

Як зазначає позивач, відповідач здійснив часткову оплату товару за договором №Дон/НХ-18640/НЮ-В від 18.09.2018р. у розмірі 261177,84 грн., залишок боргу за вказаним договором становить 261177,84 грн.

Таким чином, за твердженням позивача, відповідач в порушення умов договору №Дон/НХ-18640/НЮ-В від 18.09.2018р. та специфікації №1 до нього, зобов`язання щодо оплати поставленого товару виконав не своєчасно та не в повному обсязі.

Отже, за відповідачем рахується заборгованість за вищезазначеним договором за видатковою накладною №РН-0000650 від 27.11.2018р. в розмірі 261177,84 грн.

Крім суми основного боргу, позивачем нараховані та пред`явлені до стягнення пеня у розмірі 22926,41 грн. та на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України 3% річних у розмірі 3821,07 грн., інфляційні втрати у розмірі 7312,98 грн.

Надаючи правову кваліфікацію вказаним обставинам, суд виходить з наступного:

Внаслідок укладення договору №Дон/НХ-18640/НЮ-В від 18.09.2018р. між сторонами згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Разом з тим, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Як визначено положеннями ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами п.6.2 договору сторонами погоджено, що Покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 банківських днів з дня отримання товару.

Враховуючи викладені умови оплати, відповідач мав сплатити вартість товару, отриманого від позивача згідно видаткової накладної №РН-0000650 від 27.11.2018р. до 11.01.2019р. (включно).

Відповідно до банківської виписки за 26.04.2019р. відповідачем здійснено оплату у розмірі 261177,84 грн. з призначенням платежу: Оплата (спец.одяг) по дог.Дон/НХ-18640/НЮ від 18.09.2018 частк.сплата по рах.СФ-0000647 від 27.11.2018 (в т.ч. ПДВ 43529,64) підляг.тенд.(_717_).

З огляду на викладене, прострочена заборгованість за видатковою накладною №РН-0000650 від 27.11.2018р. складає 261177,84 грн.

Враховуючи наведені вище норми законодавства та встановлені судом фактичні обставини щодо отримання відповідачем товару за договором №Дон/НХ-18640/НЮ-В від 18.09.2018р. та специфікації №1 до нього згідно вищевказаної накладної у останнього виникло зобов`язання з його оплати.

Сплату вищевказаної суми заборгованості боржником не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано, документів, які б підтверджували безпідставність нарахування заборгованості, контррозрахунку заборгованості, а також матеріалів, які б спростовували твердження позивача, суду також не надано.

Таким чином, відповідач свої зобов`язання за договором №Дон/НХ-18640/НЮ-В від 18.09.2018р. щодо повної та своєчасної оплати поставленого товару у строки обумовлені сторонами договору не виконав, а отже прострочив виконання зобов`язання, у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України. Доказів зворотного суду не надано.

За таких обставин, враховуючи викладене, позов в частині вимог про стягнення основного боргу в сумі 261177,84 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та пред`явлено до стягнення 3% річних в загальному розмірі 3821,07 грн. (нарахування здійснено за період з 12.01.2019р. по 10.04.2019р. на суму боргу 522355,68 грн.) та інфляційні витрати в загальному розмірі 7312,98 грн. (нараховано за період з лютого 2019р. по березень 2019р. на суму боргу 522355,68 грн.).

Судом перевірено розрахунок заявлених 3% річних та встановлено, що розрахунок таких нарахувань є обґрунтованим та арифметично вірним.

З наведених підстав, позовні вимоги щодо стягнення 3% річних підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 3821,07 грн.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.18р. у справу №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений відповідною Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Враховуючи вищевикладене, здійснивши перерахунок інфляційних витрат за період, визначений позивачем, судом встановлено дійсний розмір цих вимог у сумі 7336,49грн.

Проте, у позовній заяві позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних витрат в розмірі 7312,98 грн.

Таким чином, враховуючи, що згідно ч.2 ст.237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, стягненню з відповідача підлягають інфляційні витрати у розмірі 7312,98 грн.

Крім 3% річних та інфляційних нарахувань, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 22926,41 грн. (нарахування здійснено за період з 12.01.2019р. по 10.04.2019р. на суму боргу 522355,68 грн.).

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Водночас, порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За вимогами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки. Договірна неустойка встановлюється за згодою сторін, тобто її розмір та умови застосування визначаються виключно на їх власний розсуд.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 Господарського кодексу України).

У відповідності до норм ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Приписами ч.1 ст.230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п.9.2 договору у разі порушення строків оплати товару, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ від вартості несплаченого товару за кожен день прострочення.

Судом перевірено розрахунок пені та встановлено, що розрахунок таких нарахувань є обґрунтованим та арифметично вірним.

Таким чином, вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 22926,41 грн.

Розрахунок 3% річних, пені та інфляційних втрат судом здійснено за допомогою програмного забезпечення Ліга Закон.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) до 30% , викладеного у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне.

Частиною 3 ст.56 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відзив на позовну заяву підписаний представником Акціонерного товариства Українська залізниця Гутаріним І.І.

Згідно із ч.1-2 ст.58 Господарського процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Ухвалою господарського суду від 19.04.19р. справу №905/701/19 визначено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до статті 131-2 Конституції України, виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Приписами пп.11 п.16-1 Перехідних положень Конституції України передбачено, що представництво відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Статтею 8 Конституції України встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормою прямої дії.

Підписання та/або подання відзиву на позовну заяву є процесуальною формою реалізації повноважень з представництва. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 є адвокатом та уповноважений на представництво Акціонерного товариства Українська залізниця як адвокат.

Таким чином, суд не приймає до розгляду відзив на позовну заяву та не розглядає клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) до 30%.

Відповідно до ст.13Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у повному обсязі.

Керуючись статями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Спецімідж, м.Запоріжжя до Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, в особі регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Лиман, Донецька область про стягнення 295238,30 грн., у тому числі: 261177,84 грн. - сума основного боргу, 22926,41 грн. - пеня, 3821,07 грн. - 3% річних, 7312,98 грн. - інфляційні витрати, задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства Українська залізниця (03680, м.Київ, вул.Тверська, 5, ) в особі регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця (84400, Донецька область, м.Лиман, вул.Привокзальна, б.22, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Спецімідж (69035, м.Запоріжжя, просп.Маяковського, буд.7, кв.95, ) суму основного боргу у розмірі 261177,84 грн., 3% річних в сумі 3821,07 грн., інфляційні витрати в сумі 7312,98 грн., пеню в сумі 22926,41 грн. та судовий збір в розмірі 4428,57 грн.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області.

Рішення складено та підписано 19.06.2019р.

Суддя М.О. Лейба