Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.06.2019

м. Івано-Франківськ

Справа № 909/316/19

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобецької С. М., секретар судового засідання Савчин Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія

"Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, буд.6,м. Київ,01001;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Струмок",

вул. Княгині Ольги, буд.3, м. Надвірна, Івано-Франківська область,78405;

про стягнення 2 672,24 грн, з яких: 2 063, 30грн - пеня, 167, 73грн - 3% річних, 441,21грн - інфляційні втрати,

за участю:

від позивача: Коваленко С.В. - адвокат, (довіреність №14-199 від 17.05.2019; свідоцтво серія КС № 6780/10 від 27.06.2018);

від відповідача: не з"явились.

ВСТАНОВИВ

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Струмок" 2 063, 30грн - пені, 167, 73грн - 3% річних, 441,21грн - інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 23.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

При цьому судом взято до уваги приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950, ратифікованої Україною 17.07.1997 (набрала чинності для України 11.09.1997), якими гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків, зокрема цивільного характеру. Одночасно реалізація "права на суд" передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого згідно із ст.32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах “Буланов та Купчик проти України” від 09.12.2010, “Чуйкіна проти України” від 13.01.2011).

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, обґрунтовує їх порушенням відповідачем строків виконання грошового зобов"язання обумовленого пунктом 6.1. договору постачання природного газу №4384/16-БО-15 від 15.12.2015, у зв"язку з чим, на підставі пункту 8.2. договору та приписів частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, позивачем нараховано відповідачу 2 063, 30грн - пені, 167, 73грн - 3% річних, 441,21грн - інфляційних втрат. Позовні вимоги мотивує приписами статей 509, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625, 655, 692 Цивільного кодексу України, статей 174, 175, 193, 216, 230, 231 Господарського кодексу України.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений ухвалою суду від 21.05.2019, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 22.05.2019. Однак адресував суду відзив на позовну заяву №232/05-19 від 17.05.2019 (вх№9515/19 від 03.06.2019), в якому звертає увагу суду на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Струмок" у відповідності до рішення Надвірнянської міської ради №3277-47/2010 від 08.07.2010 є виробником та виконавцем послуг з централізованого опалення і підігріву води для населення та по обслуговуванню внутрішньобудинкових систем теплопостачання та гарячого водопостачання. Вказує, що вартість поставленого позивачем природного газу оплачена відповідачем в повному обсязі - 24.10.2016 до набрання чинності - 30.11.2016 Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" № 1730-VIII, а частина 3 статті 7 цього Закону передбачає, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом. Виконання вказаної правової норми, яка є нормою прямої дії не потребує включення підприємства до Реєстру обумовленого частиною 1 статті 3 вказаного Закону. Просить суд в позові відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні вказує, що ТОВ "Струмок" не є теплопостачальною організацією - суб"єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам, а тому підстави для застосування приписів частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" відсутні.

Беручи до уваги приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, норми частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті - спір належить вирішити у відсутності відповідача за матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, всебічно та повно з’ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об’єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що не підлягає до задоволення.

Фактичні обставини справи вказують на те, що між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Струмок" (споживач/відповідач) укладено договір постачання природного газу №4384/16-БО-15 від 15.12.2015 з додатковими угодами №1 від 31.12.2015, №2 від 29.01.2016, №3 від 22.02.2016, згідно умов якого, постачальник передає у 2016 році споживачу природний газ, а споживач приймає, оплачує цей природний газ та використовує його виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами (пункти 1.1., 1.2. договору).

У відповідності до пункту 6.1. договору в редакції додаткової угоди №1 від 31.12.2015 оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з актів приймання - передачі від 31.01.2016, від 29.02.2016, від 31.03.2016, позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 13 303,38грн.

Матеріали справи містять виписку ПАТ "НАК "Нафтогаз України" по операціях з ТОВ "Струмок" в період з 01.01.2015 по 30.11.2018 у відповідності до якої, відповідачем в повному обсязі здійснено розрахунок за поставлений природний газ - 24.10.2016.

Предметом судового розгляду є матеріально-правова вимога позивача про застосування до відповідача відповідальності за порушення строку оплати поставленого природного газу обумовленої пунктом 8.2. договору у вигляді пені в сумі 2 063, 30грн та наслідків порушення грошового зобов'язання обумовлених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, а саме 167, 73грн - 3% річних, 441,21грн - інфляційні втрати.

30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" № 1730-VIII від 03.11.2016. Дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Метою вказаного Закону є поліпшення фінансового становища теплопостачальних підприємств життєзабезпечення, запобігання їхнього банкрутства, забезпечення фінансової стабільності та уникнення кризових ситуацій під час проходження опалювального періоду.

Згідно з частиною 1 статті 3 цього Закону, для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Доказів включення Товариства з обмеженою відповідальністю "Струмок" до вказаного реєстру суду не подано.

Водночас частиною 3 статті 7 Закону № 1730-VIII від 03.11.2016 встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Вказаною нормою передбачена законна можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері виробництва теплової та електричної енергії у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суму заборгованості.

Частина 3 статті 7 Закону № 1730-VIII від 03.11.2016 є нормою прямої дії. Виконання цієї норми закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій, в т.ч. включення до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин, враховуючи те, що на дату набрання чинності - 30.11.2016 Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" заборгованість ТОВ "Струмок" перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за договором постачання природного газу №4384/16-БО-15 від 15.12.2015 - погашена у повному обсязі (24.10.2016), що не заперечується позивачем, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для покладення на відповідача додаткових юридичних обов"язків за несвоєчасне виконання грошового зобов"язання у вигляді пені в сумі 2 063, 30грн, 3% річних в сумі 167, 73грн, інфляційні втрати в сумі 441,21грн. Така ж правова позиція дотримана у постановах Верховного Суду від 29.01.2018 у справі № 904/10745/16, від 15.03.2018 у справі №904/10736/16, від 21.03.2018 у справі №905/403/17, від 22.03.2018 у справі №914/123/17, від 02.05.2018 у справі №914/102/17.

У відповідь позивачу на посилання про те, що відповідач не є теплопостачальною організацією, а тому на нього не поширюється дія Закону № 1730-VIII від 03.11.2016, суд зазначає, що рішенням Надвірнянської міської ради №3277-47/2010 від 08.07.2010 ТОВ "Струмок" визнано виробником та виконавцем послуг з централізованого опалення і підігріву води для населення та по обслуговуванню внутрішньобудинкових систем теплопостачання та гарячого водопостачання, а згідно відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 20.06.2019 видом діяльності ТОВ "Струмок" є код КВЕД 35.30 постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря - протилежного перед судом не доведено.

Як вказують частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частини 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином на основі вище вказаного, позовні вимоги позивача визнаються судом недоведеними, а позов таким, що не підлягає до задоволення.

Враховуючи приписи статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись статтею 1291 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" № 1730-VIII від 03.11.2016, статтями 73-79, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Струмок" про стягнення 2 672,24 грн - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 24.06.2019

Суддя С.Кобецька