ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"26" червня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2293/18

Господарський суд Одеської області у складі: головуючий суддя Невінгловська Ю.М., суддя Лічман Л.В., суддя Погребна К.Ф.,

при секретарі судового засідання: Борисова Н.В.

за участю представників сторін:

від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України": Пронюк В.Я. (на підставі довіреності);

від Комунального підприємства теплових мереж "Южтеплокомуненерго": Нестерович О.П. (на підставі договору про надання правової допомоги);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6);

до відповідача: Комунального підприємства теплових мереж "Южтеплокомуненерго" (65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Старомиколаївське шосе, 8);

про стягнення 21 915,11 грн.

та за зустрічним позовом: Комунального підприємства теплових мереж "Южтеплокомуненерго" (65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Старомиколаївське шосе, 8)

до відповідача: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6)

про визнання права власності на природний газ

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 17.10.2018 року до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України вх. ГСОО №2477/18 від 17.10.2018р. до відповідача - Комунального підприємства теплових мереж "Южтеплокомуненерго", в якій позивач просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 21 915,11 грн., з яких: 18 469,70 грн. - пеня, 1 978,86 грн. 3% річних та 1466,55 грн. інфляційні втрати, а також стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору на поставку природного газу від 27.10.2016р., в частині своєчасної сплати вартості отриманого природного газу, що стало підставою для нарахування пені, а також нарахувань передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. При цьому, Публічне акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України стверджує, що на виконання вищевказаного договору відповідачу у жовтні 2016р., листопаді 2016р., грудні 2016р., січні 2017р. та у березні 2017р. було поставлено природний газ на загальну суму 1 682 245,14 грн., згідно актів приймання-передачі природного газу від 31.10.2016р., 30.11.2016р., 31.12.2016р., 31.01.2017р. та 31.03.2017р. Крім того, позивач вказує, що саме оплату за зазначеними актами відповідач здійснював несвоєчасно.

Правовими підставами для звернення з відповідним позовом ПАТ „НАК Нафтогаз України визначено положення ст.ст. 11, 509, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625, 629, 655 Цивільного кодексу України та ст.ст. 173, 174, 175, 193, 216, 230, 231, 232 Господарського кодексу України.

Ухвалою суду від 22.10.2018р. судом за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/2293/18 в порядку спрощеного позовного провадження без виклика сторін. Крім того, даною ухвалою суду було запропоновано відповідачу у строк до 05.11.2018р. подати відзив на позовну заяву.

02.11.2018 року відповідачем засобами поштового зв`язку було направлено до суду відзив на позовну заяву, в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, який було отримано судом та зареєстровано за вх. ГСОО №22638/18 від 06.11.2018 року, згідно якого комунальне підприємство зазначає, що протягом періоду з 01.10.2016р. по 31.03.2017р. за договором №3946/1617-КП-23243 ним було отримано та оплачено 243,442 тис.куб.метрів на загальну суму 2 134 177,57 грн. При цьому, вважає, що ПАТ „НАК Нафтогаз України безпідставно заперечує проти факту постачання в лютому 2017 року природного газу за договором №3946/1617-КП-23 від 27 10.2016 року та відмовляється підписувати акти приймання-передачі природного газу за лютий 2017 року на обсяг 44,564 тис.куб.м., що підтверджує право власності комунального підприємства на спірний об`єм природного газу. За таких обставин, комунальне підприємство зазначає, що надані ПАТ „НАК Нафтогаз України розрахунки штрафних санкцій є неналежними, оскільки і строки та порядок розрахунків за спожитий природний газ у опалювальний період 2016-2017рр. не відповідають дійсності. Водночас, посилаючись на положення ч. 3 ст. 219, ст. 233 Господарського кодексу України, ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та на те, що теплопостачальне підприємство на сьогодні знаходиться у тяжкому фінансовому стані (згідно Звіту про фінансові результати за 2016 рік збиток від діяльності підприємства складає 1 605 тис. грн., а згідно Звіту про фінансові результати за 2017 рік - 4 070 тис. грн.), тоді як для виконання своїх грошових зобов`язань перед кредиторами, підприємство постійно веде претензійно-позовну роботу, щодо стягнення із споживачів заборгованості за послуги централізованого опалення, однак застосовані заходи впливу не в змозі кардинально вплинути на зменшення дебіторської заборгованості, станом на 01.11.2018 року вона склала 10 927 41,58 грн., просить суд врахувати, що дефіцит грошових коштів для проведення комунальним підприємством поточних розрахунків обумовлений виконанням вимог Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, затвердженого Постановою КМ України від 18.06.2014р. в редакції постанови КМ України від 10.09.2014 № 444 та зменшити розмір пені за договором до 1 грн.

05.11.2018р. до суду від Комунального підприємства теплових мереж "Южтеплокомуненерго" надійшла зустрічна позовна заява (вх. ГСОО №2662/18) до Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України, в якій позивач за зустрічним позовом просить суд визнати право власності Комунального підприємства теплових мереж "Южтеплокомуненерго" на природний газ в об`ємі 44,564 тис.куб.м. на загальну суму 451 932,43 грн. переданого за договором постачання природного газу №3946/1617-КП-23 від 27.10.2016р., а також стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 6778,98 грн.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви Комунальне підприємство теплових мереж "Южтеплокомуненерго" посилається на те, що з 01.10.2016 року по 31.03.2017 року ним отримано та оплачено за умовами договору від 27.10.2016р., природний газ обсягом 243,442 тис.куб.м. на загальну суму 2 134 177,57 грн. При цьому, зазначає, що підставою для подання відповідної зустрічної позовної заяви стала відмова Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України від підписання акту приймання-передачі природного газу за лютий 2017 року на обсяг 44,564 тис.куб.м., що підтверджує право власності Комунального підприємства теплових мереж "Южтеплокомуненерго" на спірний об`єм природного газу за договором №3946/1617-КП-23 з підстав наявності заборгованості за попередній період, за відсутності повідомлення відповідача за зустрічним позовом про не підтвердження номінації обсягу газу на лютий 2017 року, тобто позивач за зустрічним позовом стверджує, що шляхом подання первісної позовної заяви Публічним акціонерним товариством „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України заперечується факт постачання природного газу за договором №3946/1617-КП-23 у лютому 2017 року з підстав наявності у відповідача за первісним позовом заборгованості за попередні періоди, наявність якої буде встановлюватись під час розгляду заявлених первісних позовних вимог. Більш того, комунальне підприємство стверджує, що акти прийому-передачі послуг з розподілу та транспортування природного газу за лютий 2017 року підписані без зауважень ПАТ „Одесагаз та ПАТ „Укртрансгаз філії УМГ „Прикарпаттрансгаз та наполягає на відсутності неврегульованого небалансу, в зв`язку з чим вважає, що ним правомірно спожито природний газ. При цьому, позивач за зустрічним позовом стверджує, що вартість спожитого у лютому 2017 року природного газу за договором №3946/1617-КП-23 ним сплачена, тоді як сам факт передачі газу, як товару виникає із закінчення розрахункового періоду в момент фіксації обсягу поставки. Разом з тим, посилаючись на п.п. 3.2 та п. 5.2 типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою зазначає, що приймання-передача обсягу газу, належного споживачу, а також перехід експлуатаційної відповідальності за стан газових мереж від оператора ГРМ до споживача відбувається на межі балансової належності об`єкта споживача.

Правовими підставами для звернення з відповідним позовом позивачем за зустрічним позовом визначено положення ст.ст. 15, 16, 321, 328, 391, 712, 714 Цивільного кодексу України, ст.ст. 20, 265, 267 Господарського кодексу України.

Ухвалою суду від 12.11.2018 року, приймаючи до уваги, що зустрічний позов Комунального підприємства теплових мереж "Южтеплокомуненерго" взаємопов`язаний з первісним позовом і спільний їх розгляд є доцільним та відповідає вимогам ст.180 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв зустрічну позовну заяву Комунального підприємства теплових мереж "Южтеплокомуненерго" до розгляду разом з первісним позовом у справі №916/2293/18. Крім того, даною ухвалою суду було здійснено перехід до розгляду справи №916/2293/18 за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 19.11.2018 року.

16.11.2018 року до суду від позивача за зустрічним позовом надійшло клопотання про витребування доказів вх. ГСОО №23627/18, у відповідності до якого останній просив суд витребувати у Філії "Управління магістральних газопроводів "Прикарпаттрансгаз" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" довідку щодо підтвердженого обсягу природного газу Комунальному підприємству теплових мереж "Южтеплокомуненерго" на лютий 2017 року (постачальник Публічне акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України).

У судовому засіданні від 19.11.2018 року судом було постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання, відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, на 17.12.2018р.

17.12.2018 року до суду від ПАТ „НАК Нафтогаз України надійшов відзив на зустрічну позовну заяву вх. ГСОО №25917/18, згідно якого проти заявлених зустрічних вимог заперечує та просить суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись по-перше, на правомірну відмову від підписання акту приймання-передачі природного газу, оскільки станом на 26.01.2018 року заборгованість позивача за зустрічним позовом становила 357 720,90 грн., а рівень розрахунків за договором №3946/1617-КП-23 становив лише 56%, в зв`язку з чим ПАТ „НАК Нафтогаз України на мало правових підстав підтверджувати споживачу планові обсяги природного газу на лютий 2017 року, про що комунальне підприємство було повідомлено листами від 16.03.2017 року №26-2672/1.2- 17, №26-6101/1.2-17 від 10.08.2017 року та №26-392/1.2-18 від 25.01.2018 року з поверненням без підписання з боку ПАТ „НАК Нафтогаз України акту приймання-передачі природного газу за лютий 2017 року. По-друге, зазначає, що єдиним первинним документом, який може підтвердити факт здійснення господарської операції між сторонами у справі щодо отримання природного газу комунальним підприємством від ПАТ „НАК Нафтогаз України в лютому 2017 може бути акт приймання-передачі природного газу, однак відповідний документ з боку товариства не підписувався, в зв`язку з чим вважає посилання комунального підприємства на акт транспортування природного газу, акт про розподілу природного газу та місячний звіт за лютий 2017 року, як на докази, що підтверджують факт поставки спірного газу безпідставними. По-третє, відповідач за зустрічним позовом наполягає на тому, що в силу п.1 розд. ІІ Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 року, відсутність у споживача договору постачання природного газу або підтвердженого обсягу природного газу (навіть за наявності укладеного договору поставки природного газу) на відповідний розрахунковий період свідчить про відсутність підстав для поставки природного газу такому споживачу. При цьому, ПАТ „НАК Нафтогаз України стверджує, що у спірний період (лютий 2017 року) ПАТ „НАК Нафтогаз України не подавало номінації позивачу, і позивач не підтверджував такі номінації та, відповідно, не повідомляв про них відповідача. По-четверте, відповідач за зустрічним позовом вважає, що обраний комунальним підприємством спосіб захисту його прав не є „ефективним у контексті ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки вимога про визнання права власності не призводить до поновлення порушеного права позивача та у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Водночас, 17.12.2018 року ПАТ „НАК Нафтогаз України було подано до суду заяву про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву вх. ГСОО №25984/18, обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку для надання відзиву необхідністю опрацювання відповідальними підрозділами зустрічної позовної заяви, великою навантаженістю працівників.

Розглянувши, зазначену вище заяву ПАТ „НАК Нафтогаз України у судовому засіданні від 17.12.2018 року, судом було визнано причини пропуску строку на надання відзиву на зустрічну позовну заяву поважними, поновлено строк для надання відповідної заяви по суті справи, в силу приписів ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, а відповідний відзив залучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні від 17.12.2018 року судом було постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання, відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, на 09.01.2019 року.

28.12.2018 року до суду від позивача за зустрічним позовом надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву в якій комунальне підприємство не погоджується із доводами ПАТ „НАК Нафтогаз України з наступних підстав: по-перше, ПАТ „НАК Нафтогаз України на підставі спеціального нормативного правового акту щодо опалювального сезону 2016/2017 року, яким є розпорядження КМ України від 05.10.2016 №742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року" зобов`язаний був падати номінації теплопостачальному підприємству ще до початку опалювального сезону 2016/2017 року, відповідно до договорів, які укладені між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та КПІ ТМ "Южтеплокомуненерго" та постачати природний газ для виробництва теплової енергії. При цьому, комунальне підприємство стверджує, що у лютому 2017 року не мало заборгованості (без урахування штрафних санкцій) перед відповідачем за зустрічним позовом за спожитий до 01.01.2016р. газ за всіма укладеними з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" договорами постачання природного газу та здійснювало поточні розрахунки за використаний природний газ. Більш того, позивач за зустрічним позовом посилаючись на Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №758 від 01.10.2015), на НАК "Нафтогаз України" було покладено обов`язок постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії за цінами, на умовах та у порядку, що визначені пунктами 15-17 цього положення. Крім того, комунальне підприємство звертає увагу суду на порядок підтвердження номінацій та доведення цієї номінації до споживача визначеного п. 3.2 договору №3946/1617-КП-23 та зазначає, що жодних доказів направлення комунальному підприємству повідомлень про не підтвердження номінації на лютий 2017 року до настання періоду споживання або повідомлень про обмеження або припинення газопостачання ПАТ "НАК "Нафтогаз України" суду не надало, так само як і достовірних доказів ненадання номінацій, тоді як єдиним достовірним доказом наявності чи відсутності у теплопостачального підприємства підтвердженого обсягу природного газу є інформація оператора газотранспортної системи. По-друге, позивач за зустрічним позовом наполягає на тому, що в силу положень Розділ ІІI Кодексу газотранспортної системи та п. 3.9 договору №3946/1617-КП-23 за відсутності підписаних актів приймання-передачі природного газу з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" обсяг спожитого природного газу встановлюється відповідно до акту приймання-передачі природного газу з ПАТ „Одесагаз, та саме з цього моменту виникає право власності позивача за зустрічним позовом на спожитий природний газ. По-третє, комунальне підприємство наполягає, що спосіб виконання даного рішення полягає в тому, що відповідач за зустрічним позовом, за наявності судового рішення про визнання за комунальним підприємством права власності на природний газ не матиме правових підстав для того, щоб звинуватити позивача у несанкціонованому відборі природного газу, а позивач, в свою чергу матиме змогу підтвердити факт отримання газу у лютому 2017 року та відобразити це у бухгалтерському обліку. Адже, за думкою позивача за зустрічним позовом, природний газ в об`ємі 44,564 тис.куб.м на загальну суму 451932,43 грн., переданого за договором постачання природного газу №3946/1617-КП-23 від 27.10.2016р в лютому 2017 року спожито комунальним підприємством, його вартість сплачена та спірний об`єм газу був використаний для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ/організацій) м. Южне Одеської області.

08.01.2019 року до суду від ПАТ "НАК "Нафтогаз України" надійшли додаткові пояснення вх. ГСОО №290/19, в яких товариство зазначає, що підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України є спір або невизнання існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду, а оскільки, за твердженням відповідача за зустрічним позовом, право власності у комунального підприємства в силу положень п. 3.1 договору №3946/1617-КП-23 на спірні обсяги природного газу не виникло, тому відсутнє порушення його права власності на відповідний обсяг газу. При цьому, відповідач за зустрічним позовом наполягає, що предметом позову у даній справі не є правомірність чи неправомірності дій (бездіяльність) ПАТ "НАК "Нафтогаз України" щодо виділення позивачу номінацій обсягів природного газу на спірний місяць, а тому такі вимоги можуть бути предметом окремого позову.

09.01.2019 року до суду від КПТМ "Южтеплокомуненерго" надійшли додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву вх. ГСОО №418/19 разом з клопотанням про поновлення процесуального строку для подання додаткових пояснень та доказів (вх. ГСОО №417/18), зазначені документи були залучені судом до матеріалів справи.

Так, у додаткових поясненнях вх. ГСОО №418/19 позивач за зустрічним позовом зазначає, що між сторонами у справі укладено декілька договорів з приводу поставки природного газу, поставка якого здійснюється у загальному потоці, а розподілений загальний обсяг природного газу у лютому 2017 року склав 1372,738 тис.куб.м., з яких, як стверджує позивач за зустрічним позовом, за договором №3518/1617-БО-23 - 150,475 тис.куб.м., за договором №3748/1617-ТЕ-23 - 1177,584 тис.куб.м, за договором №3519/1617-РО- 23 - 0,115 тис.куб.м та за договором №3946/1617-КП-23 - 44,564 тис.куб.м. При цьому, комунальне підприємство зазначає, що акти приймання-передачі природного газу у лютому 2017 року за переліченими договорами підписані між сторонами у справі, крім акту щодо обсягу газу у розмірі - 44,564 тис.куб.м. Отже, позивач за зустрічним позовом зазначає, що розбіжності виникли лише стосовно об`ємів природного газу, переданого за договором №3946/1617-КП-23 від 27.10.2016 року, який вирахувано із загального обсягу (1372,738 тис.куб.м.), в зв`язку з чим комунальне підприємство наполягає, що розрахунки штрафних санкцій здійсненні позивачем за первісним позовом за договором №3946/1617-КП- 23 є неналежними, оскільки в не включають грошових зобов`язань за лютий 2017 року та оплату здійснену відповідачем за первісним позовом за спожитий у даному розрахунковому періоді природний газ.

Ухвалою суду від 09.01.2019 року судом клопотання КПТМ "Южтеплокомуненерго" про витребування доказів вх. ГСОО №23627/18 від 16.11.2018р. було задоволено та витребувано, в порядку ст. 81 Господарського процессуального кодексу України у Філії "Управління магістральних газопроводів "Прикарпаттрансгаз" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" довідку щодо підтвердженого обсягу природного газу КПТМ "Южтеплокомуненерго" на лютий 2017 року (постачальник Публічне акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України).

Крім того, ухвалою суду від 09.01.2019 року, в порядку ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, за клопотання відповідача за первісним позовом, строк підготовчого провадження було продовжено до 10.02.2019 року.

У судовому засіданні від 09.01.2019 року судом було постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання, відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, на 01.02.2019 року.

Ухвалою суду від 01.02.2019 року, для повного та об`єктивного розгляду справи, з урахуванням обсягу поданих сторонами доказів, з метою виконання завдань господарського судочинства, які превалюють над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, судом в порядку ч. 10 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, справу №916/2293/18 було призначено до колегіального розгляду.

Згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів справу №916/2293/18 було передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Невінгловська Ю.М., суддя Погребна К.Ф., Оборотова О.Ю.

Ухвалою суду від 07.02.2019 року справу №916/2293/18 було прийнято до колегіального розгляду у складі: головуючий суддя Невінгловська Ю.М., суддя Погребна К.Ф., Оборотова О.Ю. та постановлено розгляд справи почати спочатку та призначити повторне проведення підготовчого засідання на 27.02.2019 року.

У судовому засіданні від 27.02.2019 року судом було постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання, відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, на 27.03.2019 року.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 27.03.2019 року, у зв`язку з перебуванням члена колегії судді Оборотової О.Ю. на лікарняному з 27.03.2019 року, призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/2293/18 для внесення змін до складу колегії суддів, за результатами якого справу №916/2293/18 було передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Невінгловська Ю.М., суддя Лічман Л.В., суддя Погребна К.Ф.

Враховуючи викладене ухвалою суду від 01.04.2019 року справу №916/2293/18 було прийнято до колегіального розгляду у складі: головуючий суддя Невінгловська Ю.М., суддя Лічман Л.В., суддя Погребна К.Ф. та постановлено розгляд справи почати спочатку та призначити повторне проведення підготовчого засідання на 22.04.2019 року.

15.04.2019 року до суду від відповідача за первісним позовом надійшла заява в порядку ст. 119 Господарського процесуального кодексу України вх. ГСОО №7410/19, згідно якої заявник просив суд поновити йому строк для подання доказів, а також заява про поновлення процесуального строку для подання попереднього орієнтовного розрахунку суми судових витрат, відповідні заяви були розглянуті судом в засіданні суду 22.04.2019 року та залучені до матеріалів справи.

Водночас 15.04.2019 року до суду від відповідача за первісним позовом надійшло клопотання вх. ГСОО № 2-1736/19, згідно якого останній просив суд, в порядку ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, залучити АТ „Укртрансгаз та ПАТ „Одесагаз до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.

Обґрунтовуючи необхідність вчинення відповідних процесуальних дій комунальне підприємство посилалось на те, що рішення у даній справі може вплинути на права або обов`язки зазначених осіб у випадку встановлення судом обставин, що у лютому 2017 року комунальне підприємство здійснило відбір природного газу за наявності підтвердженої номінації, у АТ „Укртрансгаз виникне обов`язок здійснення алокації фактичних обсягів споживача на постачальника ПАТ НАК „Нафтогаз України, а у разі встановлення факту несанкціонованого відбору газу споживачем, у АТ „Укртрансгаз виникнуть підстави для алокації даних об`ємів газу на оператора ГРС - ПАТ „Одесагаз. У той же час, як зазначає відповідач за первісним позовом, ПАТ „Одесагаз, встановивши факт наявності місячного небалансу КПТМ "Южтеплокомуненерго" у лютому 2017р. за відсутності відповідної місячної номінації, матиме право вимоги вартості спожитого природного газу без відповідних лімітів до комунального підприємства.

У судовому засіданні від 22.04.2019 року представник позивача за первісним позовом заперечував щодо необхідності залучення даних осіб до участі у справі, в порядку ст. 50 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні від 22.04.2019 року судом було постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання, відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, на 15.05.2019 року.

11.05.2019 року до суду від позивача за зустрічним позовом надійшла заява про зміну предмету позову вх. ГСОО №2-2159/19, згідно якої комунальне підприємство просило суд, визнати право КПТМ „Южтеплокомуненерго на споживання природного газу в межах підтвердженого об`єму у лютому 2017 року, в тому числі у розмірі 44,564 тис.куб.м за договором постачання природного газу №3946/1617-КП-23 від 27.10.2016р., зобов`язати Акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України підписати два примірники акту приймання-передачі природного газу за лютий 2017 року в об`ємі 44,564 тис.куб.м на загальну суму 451 932,43 грн., переданого за договором постачання природного газу №3946/1617-КП-23 від 27.10.2016р. та визнати право власності КПТМ „Южтеплокомуненерго на природний газ в об`ємі 44,564 тис.куб.м на загальну суму 451932,43 грн., переданого за договором постачання природного газу №3946/1617-КП-23 від 27.10.2016р в лютому 2017 року, а також стягнути судові витрати, а саме 10620,98 грн. сплаченого судового збору та інші витрати, пов`язані з розглядом даної справи.

В обґрунтування поданої заяви комунальне підприємство посилається на незаконність дій відповідача за зустрічним позовом щодо відмови від підписання акту приймання-передачі природного газу у лютому 2017 року, а також вказує, що 26.04.2019 року комунальне підприємство отримало відповідь АТ „Укртрансгаз (лист 1001ВИХ-19-1842 від 19 04.2019 року) на адвокатський запит 03/19 від 12.04.2019 року та відповідно до доданих до листа копій витягу зі зведеного реєстру місячних обсягів, що відібрані з точки виходу до газорозподільної системи ПАТ „Одесагаз за лютий 2017 та копій витягів номінацій постачання обсягів природного газу підприємствам теплоенергетики по прямих договорах НАК „Нафтогаз України, у лютому 2017 року КПТМ „Южтеплокомуненерго фактично використало обсяг 1372,738 тис.куб.м природного газу, при підтвердженому обсязі на місяць (номінації) 1698,00 тис.куб.м.

Представник відповідача за зустрічним позовом у судовому засіданні 15.05.2019р. щодо прийняття судом до розгляду позовних вимог комунального підприємства в редакції заяви вх. ГСОО №2-2159/19 заперечував.

Розглянувши в судовому засіданні 15.05.2019 року заяву комунального підприємства про зміну предмету позову суд відмовив у її прийнятті, оскільки комунальним підприємством фактично не змінено позовні вимоги, а доповнено новими, тоді як збільшення позовних вимог до вимог немайнового характеру у кількісному відношенні не може застосовуватись, а оскільки позивач за зустрічним позовом заявив дві нові позовні вимоги немайнового характеру, а саме про зобов`язання підписати акти та про визнання права на споживання природного газу, то фактично йдеться про подання іншого позову. Отже, заява КПТМ „Южтеплокомуненерго за своєю суттю не є заявою про зміну предмету позову та оскільки, відмова від позову від позивача за зустрічним позовом не надходила, суд здійснює подальший розгляд зустрічних позовних вимог в первісній редакції.

Ухвалою суду від 15.05.2019 року, в порядку ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, строк підготовчого провадження було продовжено до 03.06.2019 року.

Водночас, ухвалою суду від 15.05.2019 року, в порядку ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, підготовче провадження у даній справі було закрито та призначено розгляд справи по суті на 03.06.2019 року.

У судовому засіданні 03.06.2019 року судом було оголошено перерву у розгляді справи до 20.06.2019 року.

У судовому засіданні 20.06.2019 року судом було повідомлено про відмову у задоволенні клопотання комунального підприємства вх. ГСОО №2-1736/19, оскільки підприємством не доведено, яким саме чином рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки АТ „Укртрансгаз та ПАТ „Одесагаз, при цьому, відмовляючи у задоволені зазначеного клопотання суд виходив із визначеного сторонами предмету позовних вимог.

У судовому засіданні від 20.06.2019 року судом було оголошено перерву у розгляді справи до 26.06.2019 року.

24.06.2019 року до суду від відповідача надійшла заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу вх. ГСОО №2-2991/19, яка була прийнята до розгляду судом.

У судовому засіданні 26.06.2019р. представником позивача за первісним позовом було заявлено усне клопотання щодо зміни найменування позивача, яке наразі є Акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України.

Так, 26.06.2019 року судом було здійснено витяг з Єдиного державного реєстру юридичний осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо позивача за первісним позовом за кодом , згідно якого встановлено, що Публічне акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз Україна перейменовано на Акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України.

При цьому, суд зазначає, що положеннями п. 1.4 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 р. „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції (зі змін. і доповненнями) передбачено, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. У разі, коли така зміна сталася у процесі вирішення спору господарським судом, про неї обов`язково зазначається в описовій частині рішення (при цьому у мотивувальній частині, за необхідності, також зазначається нове найменування учасника судового процесу - наприклад, у разі задоволення позову до нього) або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

З огляду на вищевикладене, судом змінено найменування позивача Публічне Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

У судовому засіданні 26.06.2019 року представник позивача за первісним позовом заявлені позовні вимоги підтримав, проти задоволення судом зустрічного позову заперечував.

Представник КПТМ „Южтеплокомуненерго у судовому засіданні 26.06.2019р. в повному обсязі підтримав заявлені зустрічні позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні, проти задоволення первісного позову заперечував.

В судовому засіданні 26.06.2019р. судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 26.06.2019р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності зі статтею 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. Аналогічні положення щодо договору поставки містяться і у ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Як встановлено матеріалами справи, 27.10.2016 року між ПАТ „НАК Нафтогаз України (надалі постачальник) та КПТМ „Южтеплокомуненерго (надалі споживач) укладено договір постачання природного газу №3946/1617-КП-23 (надалі договір), згідно умов якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Згідно п. 1.2 договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ/організацій).

У відповідності до п. 2.1 договору, постачальник передає споживачу з 01.10.2016 року по 31.03.2017 року (включно) природний газ обсягом до 447,0 тис.куб.м у тому числі за місяцями: ІV кв. 2016р. 175,00 тис.куб.м. (жовтень 45,00; листопад 50,00; грудень 80,00); І кв. 2017р. 272,00 тис.куб.м. (січень 95,00; лютий 90,00; березень 87,00).

За умовами п. 2.3 договору, перегляд та коригування планових обсягів природного газу, що планується передати за цим договором відповідно до п. 2.1, може змінюватись за ініціативою споживача шляхом підписання додаткової угоди в тому числі протягом відповідного місяця постачання газу (в редакції додаткової угоди №4 від 23.01.2017р.).

Положеннями п.2.6 договору встановлено, що розподіл (транспортування) природного газу за цим договором здійснює оператор газорозподільних мереж (газотранспортної системи), а саме: ПАТ „Одесагаз, з яким споживач уклав відповідний договір.

Відповідно до п. 3.1 договору, постачальник передає споживачу у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ „НАК Нафтогаз України) у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Згідно положень п. 3.2 договору, споживач подає постачальнику до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання природного газу, належним чином оформлену заявку на плановані обсяги використання природного газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. У разі неподання або несвоєчасного подання заявки споживачем постачальник може користуватися планованими обсягами, зазначеними у пункті 2.1 цього договору, на відповідний місяць. Обсяги постачання підтверджуються постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць постачання (розрахунковий період) в установленому законодавством порядку. Постачальник протягом трьох днів з моменту підтвердження оператором газотранспортної системи номінації повідомляє споживачу про розмір поданої номінації (підтверджений обсяг природного газу по договору) шляхом надсилання відповідного повідомлення на електронну адресу, зазначену споживачем у розділі 13 цього договору.

За умовами п. 3.4 договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Умовами п. 3.5 договору передбачено обов`язок споживача подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, постачальнику: завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи). Разом з копією акта споживач подає за підписом; уповноваженої особи інформацію стосовно детальної розбивки кількості природного газу, зазначеної в акті, за категоріями (у тому числі згідно з цим договором).

Положеннями п. 3.6 договору, серед іншого, визначено, що у разі не підписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акта.

За умовами п. 3.9 договору, у разі, коли під час складання (підписання) акта приймання-передачі природного газу у сторін виникають розбіжності щодо вартості природного газу, переданого за договором, сторони врегульовують спірні питання відповідно до умов цього договору або в порядку, передбаченому законодавством. До врегулювання сторонами розбіжностей обсяги переданого природного газу встановлюються відповідно до даних оператора газорозподільних мереж (газотранспортної системи), а вартість природного газу розраховується постачальником відповідно до умов, зазначених у пункті 5.2 цього договору.

Відповідно до п. 4.1 договору, кількість природного газу, яка передається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу споживача відповідно до вимог, установлених Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493.

Пунктом 5.2 договору, зокрема, визначено до сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ 7099,20 грн.

Згідно п. 6.1 договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Положеннями п. 6.2 договору визначено, що при невиконанні споживачем вимог, передбачених у п. 6.1 цього договору, постачальник має право обмежити або припинити постачання газу споживачу до повного погашення заборгованості за переданий газ по цьому договору або розірвати даний договір в односторонньому порядку.

У відповідності до п. 6.3 договору, в платіжних дорученнях споживач повинен обов`язково зазначати номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у споживача за цим договором, постачальник зараховує кошти, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від споживача, будуть зараховані як передплата за умови відсутності заборгованості за дим договором.

Умовами п. 6.4 договору визначено, що у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; 3) у третю чергу - погашається основна сума заборгованості.

Положеннями п. 7.1 договору передбачено право споживача, серед іншого, отримувати природний газ відповідно до умов цього договору.

Умовами п. 7.2 договору встановлено обов`язок споживача, зокрема, самостійно припиняти (обмежувати) використання природного газу у випадках: порушення строків оплати за договором про постачання природного газу; відсутності або недостатності підтвердженого обсягу природного газу, виділеного споживачу; перевитрат добової норми та/або місячного підтвердженого обсягу природного газу без узгодження з постачальником з урахуванням положень пункту 2.3 цього договору; інших випадках, передбачених цим договором та законодавством та своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

Відповідно до п. 7.3 договору, постачальник, має право припинити або обмежити постачання природного газу споживачеві, зокрема, у разі проведення неповних розрахунків за договором та відсутності або недостатності підтвердженого обсягу природного газу для забезпечення об`єктів газоспоживання споживача.

Пунктом 10.3 договору визначено, що строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.

Відповідно до п. 11.7 договору, представник оператора газорозподільних мереж (газотранспортної системи) припиняють або обмежують постачання природного газу споживачу у разі порушення ним строків розрахунків за використаний природний газ, а також відбору природного газу за відсутності у споживача підтвердженого постачальником у порядку, встановленому цим договором, обсягу постачання природного газу на поточний місяць, у визначеному законодавством порядку.

Згідно положень розділу 12, договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 року до 31.03.2017 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

28.10.2016 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору №3946/1617-КП-23 (том. І а.с. 21-22), згідно якої п. 5.2 договору виклали в новій редакції, а саме, ціна за 1000 куб.м газу за цим договором з 01.11.2016 року встановлюється наступним чином: місячний обсяг використання газу: від 50 тис.куб.м - попередня оплата до початку місяця поставки 7380,00 грн. з ПДВ, оплата протягом місяця поставки газу та/або після закінчення місяця поставки газу 8182,80 грн. з ПДВ; до 50 тис.куб.м 8182,80 грн. з ПДВ.

Водночас, під час дії договору, а саме 22.11.2016 року та 21.12.2016 року сторонами укладались додаткові угоди №№ 2, 3, (том І а.с. 23-24) у відповідності до яких, вносились зміни у договір №3946/1617-КП-23 від 27.10.2016р., зокрема, в частині вартості газу, а саме: ціна за 1000 куб.м газу за цим договором з 01.12.2016 року становить 7148,00 грн., крім того ПДВ 1429,60 грн., а з 01.01.2017 року 6979,00 грн., крім того ПДВ 1395,80 грн.

Разом з тим, 23.01.2017 року між сторонами у справі було укладено додаткову угоду №4 до договору №3946/1617-КП-23 від 27.10.2016р. (том І а.с.25-26), згідно якої доповнили розді 1 „Предмет договору після пункту 1.2 пунктом 1.3 в наступній редакції: „1.3. Необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в п. 2.1 цього договору, споживач визначає самостійно.

Крім того, 24.01.2017 року та 24.02.2017 року між сторонами було укладено додаткові угоди №№ 5, 6, (том І а.с. 27-28) у відповідності до яких, вносились зміни у договір №3946/1617-КП-23 від 27.10.2016р., зокрема, в частині вартості газу, а саме: ціна за 1000 куб.м газу за цим договором з 01.02.2017 року становить 8451,00 грн., крім того ПДВ 1690,20 грн., а з 01.03.2017 року 7866,00 грн., крім того ПДВ 1573,20 грн.

На виконання умов договору №3946/1617-КП-23 від 27.10.2016 року між сторонами у справі було складено 31.10.2016р. акт приймання-передачі природного газу жовтні 2016 року на суму 113 331,62 грн., 30.11.2016р. акт приймання-передачі природного газу у листопаді 2016 року на суму 271 668,96 грн., 31.12.2016р. акт приймання-передачі природного газу у грудні 2016 року на суму 432 671,30 грн., 31.01.2017р. акт приймання-передачі природного газу у січні 2017 року на суму 570 240,13 грн. та 31.03.2017р. акт приймання-передачі природного газу у березні 2017 року на суму 294 333,13 грн.

Як вбачається із розрахунку позивача, відповідач несвоєчасно розрахувався за поставлений газ, так вартість поставленого газу у жовтні 2016 року була сплачена 12.12.2016 року (прострочення склало 16 днів), вартість поставленого газу у листопаді 2016 року була сплачена 19.01.2017 року (прострочення склало 23 дні), вартість поставленого газу у грудні 2016 року була сплачена 14.03.2017 року (прострочення склало 47 днів), вартість поставленого газу у січні 2017 року була сплачена 23.03.2017 року (прострочення склало 23 дні), вартість поставленого газу у березні 2017 року була сплачена 26.04.2017 року (прострочення на 1 день).

Згідно з положеннями ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що в порушення вимог ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, КПТМ „Южтеплокомуненерго у встановлений договором строк не здійснило в повному обсязі сплату вартості фактично отриманого газу у жовтні-грудні 2016 року, та січні та березні 2017 року за договором №3946/1617-КП-23 від 27.10.2016 року.

При цьому, судом не приймаються надані комунальним підприємством картка з рахунку 631 за 27.10.2016-28.12.2017 та акт звіряння розрахунків станом на 31.10.2017 року (том І а.с. 54-61) в якості належних доказів, підтверджуючих своєчасну сплату вартості використаного газу у жовтні-грудні 2016 року, а також у січні та березні 2017 року, оскільки вони не спростовують викладені позивачем за первісним позовом обставини щодо здійснених комунальним підприємством проплат за газ спожитий у відповідний період. Так, картка за рахунком є внутрішнім документом відповідача за первісним позовом, отже, не є первинним документом з якого суд міг би дійти висновку про своєчасність здійснених проплат, тоді як із змісту акту звірки розрахунків вбачається наявність розбіжності між сторонами у справі, зокрема щодо відображення бухгалтерських відомостей за договором №3946/1617-КП-23 від 27.10.2016 року.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Водночас, згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1978,86 грн. нарахованих за порушення зобов`язань по сплаті вартості газу у жовтні-грудні 2016 року та січні 2017 року (том І а.с.29-31) та інфляційних у розмірі 1466,55 грн. нарахованих за період з 01.02.2017р. по 28.02.2017р. за порушення зобов`язань по сплаті вартості газу спожитого у грудні 2016 року (том І а.с. 31), вважає їх вірними та такими, що підлягає задоволенню.

У відповідності до ч.1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання.

За умовами п. 8.2 договору, у разі невиконання споживачем пунктів 6.1 та 6.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно формули розрахунку пені, наведеної в листі Національного банку України №25-011/388-1707 від 12.03.1997р. на виконання Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, сума простроченого платежу помножена на розмір пені за кожен день прострочення у відсотках, розділена на сто та помножена на кількість днів прострочення платежу буде дорівнювати сумі пені за прострочення платежу.

Суд, перевіривши розрахунки позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 18469,70 грн., розрахованої виходячи із розміру подвійної облікової ставки НБУ, окремо щодо кожного акту приймання-передачі з яких допущено прострочення платежу, а саме за зобов`язаннями по сплаті вартості спожитого газу у жовтні-грудні 2016 року та у січні 2017 року вважає його вірним та обґрунтованим.

Водночас, суд зазначає, що контррозрахунку пені, 3% річних та інфляційних комунальним підприємством до суду не надано, а лише вказано про невідповідність строків та порядку розрахунків за спожитий газ у здійсненому позивачем розрахунку, однак без зазначення конкретних невідповідностей чи помилок, які є за думкою, комунального підприємства.

Більш того, суд зазначає, що сторонами договору, на свій розсуд, було передбачено порядок зарахування коштів, які надходять від відповідача за первісним позовом не залежно від призначення платежу, а тому посилання комунального підприємства на порушення позивачем порядку розрахунків, судом до уваги не приймаються, як необґрунтовані.

Водночас, вирішуючи питання щодо зменшення розміру пені, з урахуванням відповідного клопотання комунального підприємства, наведеного у відзиві на позовну заяву, суд вказує наступне.

Так, норми матеріального права, а саме ст.233 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України, встановлюють, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення за клопотанням відповідача суми пені до 1 грн., суд, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, зазначає про необхідність застосування індивідуального порядку стягнення штрафних санкцій в даному випадку, з огляду на таке.

Як встановлено судом з матеріалів справи, основне зобов`язання за договором постачання природного газу відповідачем хоча і з порушенням строків, однак виконано у повному обсязі.

При цьому, доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення господарської діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій комунального підприємства, вимоги про стягнення яких взагалі позивачем не заявлялись, матеріали справи не містять.

Не містять матеріали справи також і відповідних обґрунтувань відповідача щодо наявності обставин, що зумовлюють можливість беззаперечного зменшення пені до 1 грн.

З огляду на викладене, враховуючи необхідність дотримання збалансованості інтересів обох сторін, приймаючи до уваги специфіку господарської діяльності відповідача, яка пов`язана з постачання теплової енергії споживачам, зокрема, протягом опалювального сезону, низьку платоспроможність значної кількості споживачів теплової енергії, суд, керуючись приписами ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ч.1 ст. 233 Господарського кодексу України, вважає за доцільне та правомірне зменшити нараховану позивачем штрафну санкцію у вигляді пені до 5 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог АТ „НАК Нафтогаз України та стягнення з відповідача пені у розмірі 5000,00 грн., 3% річних у розмірі 1978,86грн., та інфляційних втрат у розмірі 1466,55 грн.

Стосовно вимог КПТМ „Южтеплокомуненерго за зустрічним позовом про визнання права на природний газ в об`ємі 44,564 тис.куб.м. на загальну суму 451 932,43 грн. переданого за договором постачання природного газу №3946/1617-КП-23 від 27.10.2016р., у зв`язку з відмовою відповідача за зустрічним позовом від підписання відповідного акту, суд зазначає таке:

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, забезпечення гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів кожного.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред`явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як вище встановлено судом, між сторонами у справі було укладено договір постачання природного газу №3946/1617-КП-23 від 27.10.2016 року щодо поставки природного газу у 2016-2017 роках, транспортування та розподіл якого здійснюється за окремими право чинами укладеними КПТМ „Южтеплокомуненерг з ПАТ „Одесагаз та ПАТ „Укртрансгаз, що ніяким чином не заперечується відповідачем за зустрічним позовом.

При цьому, з наявного в матеріалах справи листування (том І а.с.111-118) вбачається, що між сторонами виникли протиріччя щодо підписання акту приймання-передачі природного газу у лютому 2017 року. Так, відповідачем за зустрічним позовом у листах від 16.03.2017 року №26-2672/1.2-17, №26-6101/1.2-17 від 10.08.2017 року та №26-392/1.2-18 від 25.01.2018 року було зазначено про повернення без підписання з боку ПАТ „НАК Нафтогаз України акту приймання-передачі природного газу за лютий 2017 року з підстав наявності заборгованості за спожитий природний газ у минулі періоди, що стало підставою для не підтвердження номінацій на поставку природного газу у лютому 2017.

З матеріалів справи також вбачається, що у лютому 2017 року позивачу за зустрічним позовом було надано послуги з транспортування та розподілу природного газу обсягом 1372,738 тис.куб.м, що підтверджується актом №02-17-/673-Т від 28.02.2017р. та актом наданих послуг з розподілу природного газу від 28.02.2017р. (том І а.с. 104-105).

Отже, з урахуванням наявності підписаних між відповідними підприємства зазначених вище актів, позивач за зустрічним позовом вважає, що він набув право власності на спірний обсяг газу, яке шляхом відмови від підписання акту прийому-передачі природного газу за люлий 2017 року не визнається ПАТ „НАК Нафтогаз України.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в аспекті спірних правовідносин, суд в першу чергу виходить із умов укладеного між сторонами договору поставки природного газу, як джерела матеріального права, визначеного на розсуд сторін та безпосередньо виходячи з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 Цивільного кодексу України, суд вказує таке:

Частина третя статті 6 Цивільного кодексу України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

При цьому, норму статті 6 Цивільного кодексу України розкриває стаття 627 цього Кодексу, в якій зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями п. 3.1 договору, зокрема, встановлено, що право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Водночас, ч. 1 ст. 334 Цивільного кодексу України визначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, з аналізу змісту зазначених норм вбачається, що момент виникнення права власності у набувача визначений законодавцем диспозитивно, оскільки законом або договором сторін може бути встановлений і інший момент виникнення у набувача права власності.

Враховуючи те, що сторони у договорі № 3946/1617-КП-23 від 27.10.2016 року передбачили залежність набуття споживачем права власності на природний газ від підписання актів приймання-передачі природного газу між постачальником та споживачем, а не від факту транспортування чи розподілу природного газу, тоді як обставини відсутності чи наявності підтвердження номінацій природного газу у лютому 2017 року не можуть бути підставою для набуття комунальним підприємством права власності на природний газ.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Обґрунтовуючи вимоги позивач за зустрічним позовом стверджує, що визнання права власності на спірний обсяг газу є належним способом захисту прав позивача, оскільки зазначений обсяг газу оплачено позивачем, однак акт приймання-передачі газу у лютому 2017 року, що засвідчує його право власності не підписано відповідачем за зустрічним позовом, що позбавляє комунальне підприємство належним чином вести свій бухгалтерський облік.

Однак, суд з зазначеними доводами КПТМ „Южтеплокомуненерго не погоджується, виходячи з наступного.

За змістом статті 392 Цивільного кодексу України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.

Зазначена правова норма, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах.

За таких обставин суд зазначає, що в силу приписів ст. 392 Цивільного кодексу України позов про визнання права власності може бути заявлений до особи, яка оспорює або не визнає таке право власника, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності, тоді як докази порушення, невизнання чи заперечення прав позивача за зустрічним позовом відповідачем або створення неможливості реалізації свого права власності в матеріалах справи відсутні, оскільки з матеріалів справи вбачається, що право власності на природний газ в об`ємі 44,564 тис.куб.м поставлений позивачу у лютому 2017 року на загальну суму 451932,43 грн. за договором постачання природного газу №3946/1617-КП-23 від 27.10.2016р. у КПТМ „Южтеплокомуненерго не виникло, оскільки відповідний акт приймання-передачі, підписання яких є необхідною умовою, визначеною сторонами для набуття споживачем права власності на природний газ, не підписано.

Оскільки у КПТМ „Южтеплокомуненерго не виникло права власності на спірний природний газ, то порушення права власності як такого не відбулося. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №923/1283/16, від 14.06.2018 у справі №904/7403/17, від 14.08.2018 у справі №9/057-09/6/13, від 24.10.2018 у справі №902/147/15 (902/685/16).

При цьому, суд зазначає, що підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України є спір або невизнання існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду.

Крім того, суд зазначає, що передумовою для застосування статті 392 Цивільного кодексу України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Застосування позову про визнання права власності можливе лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов`язальних відносинах. Права, у тому числі право власності осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права.

При цьому, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Враховуючи вищевикладене суд не дає правову оцінку іншим доводам та запереченням учасників справи, оскільки вони не впливають на вирішення справи по суті та можуть бути предметом розгляду іншої справи.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог КПТМ „Южтеплокомуненерго.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання первісного позову покладаються на КПТМ „Южтеплокомуненерго, судові витрати, понесені позивачем за зустрічним позовом відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства теплових мереж "Южтеплокомуненерго" про стягнення грошових коштів у сумі 21 915,11 грн. задовольнити частково.

2.Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж "Южтеплокомуненерго" (65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Старомиколаївське шосе, 8; ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ) 5000/п`ять тисяч/грн. пені, 1978/одна тисяча дев`ятсот сімдесят вісім/грн. 86 коп. 3% річних, 1466/одна тисяча чотириста шістдесят шість/грн. 55 коп. інфляційних витрат та 1762/одна тисяча сімсот шістдесят дві/грн. судового збору.

3.У задоволенні зустрічного позову Комунального підприємства теплових мереж "Южтеплокомуненерго" до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання права власності на природний газ в об`ємі 44,564тис.куб.м на загальну суму 451932,43 грн. переданого за договором постачання природного газу №3946/1617-КП-23 від 27.10.2016р. відмовити.

4.Судові витрати понесені Комунальним підприємством теплових мереж "Южтеплокомуненерго" відшкодуванню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 26 червня 2019 р.

Головуючий суддя Ю.М. Невінгловська

Суддя Л.В. Лічман

Суддя К.Ф. Погребна