ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року

м. Одеса

Справа № 916/458/19

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Будішевської Л.О.

суддів Таран С.В., Мишкіної М.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення господарського суду Одеської області від 25.04.2019, ухвалене суддею Рогою Н.В., м. Одеса, повний текст складено 02.05.2019

у справі № 916/458/19

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло Сервіс»

про стягнення 15787,44 грн.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі АТ «НАК «Нафтогаз України») звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло Сервіс» (далі ТОВ «Житло-Сервіс») в якому просило суд стягнути з останнього заборгованість у розмірі 15787,44 грн., з яких: 14304,37 грн. пені, 1432,51 грн. 3% річних та 51,56 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору постачання природного газу № 3109/16-ТЕ-23 від 21.12.2015 в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу.

Частково заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначив наступне.

ТОВ «Житло Сервіс», починаючи з 2013 року на підставі відповідних рішень виконавчого комітету Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області надає послуги з теплопостачання та постачання гарячої води споживачам багатоквартирних житлових будинків, розташованих за адресою: Одеська обл., Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Торгова, будинки: 11, 13, 15, 15А, 15Б, про що укладаються відповідні договори. При цьому, тарифи з теплопостачання та постачання гарячої води встановлюються рішеннями виконавчого комітету Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області.

Згідно наданих позивачем розрахунків, несвоєчасна оплата за поставлений природний газ сталася за наступні місяці:

- січень 2016 - заборгованість погашена 26.02.2016 (штрафні санкції 2955,92 грн.);

- лютий 2016 - заборгованість погашена 07.04.2016 (штрафні санкції 4987 грн);

- березень 2016 - заборгованість погашена: 23.05.2016 (штрафні санкції 3422,96 грн.);

- травень 2016 - заборгованість погашена 18.08.2016 (штрафні санкції 3438,73 грн.);

- червень 2016 - заборгованість погашена 18.08.2016 (штрафні санкції 831,82 грн.);

- вересень 2016 - заборгованість погашена 16.02.2017 (штрафні санкції 99,45 грн.).

Разом з тим, 30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі Закон).

Відповідно до ч. 3 ст. Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Частина 3 ст. 7 Закону є нормою прямої дії, а відтак, її застосування до споживачів не ставиться в залежність від виконання будь-яких інших умов поряд з їх обов’язком щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ у строк до набрання чинності 30.11.2016 цим Законом. При цьому , виконання даної норми не залежить від факту включення підприємства-споживача до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки в силу ч. 1 ст. 58 Конституції України зазначений Закон не має зворотної дії в часі, не поширюється на правовідносини з розрахунків за поставлений природний газ, які проведено до набрання цим Законом чинності, а визначає порядок врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій за спожитий природний газ, що не була погашена боржником станом на 30.11.2016.

Таким чином до неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних на заборгованість за наданий природний газ позивачем у січні, лютому, березні, травні та червні 2016 року, яка фактично була погашена відповідачем до 30.11.2016 необхідно застосувати положення ч. 3 ст. 7 Закону.

Оплата за наданий природний газ у вересні 2016 року відбулася наступним чином:

- 20.09.2016 - 917,77 грн.;

- 19.10.2016 - 11500 грн.;

- 16.02.2017 - 1340,76 грн.

Згідно акту приймання-передачі природного газу від 30.09.2016 позивач передав у вересні 2016 року відповідачу природний газ власного видобутку виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню на суму 13758,53 грн.

Більша частина наданого позивачем природного газу у вересні 2016 року сплачена своєчасно, тобто 19.10.2016, що відповідає умовам договору.

Згідно розрахунків позивача за прострочення платежу за спожитий природний газ у вересні 2016 року на суму 1340,76 грн., яка була погашена 16.02.2017, позивачем нараховано штрафні санкції у загальному розмірі 99,45 грн.

У зв’язку з тим, що заборгованість за спожитий природний газ у вересні 2016 року на суму 1340,76 грн. була погашена відповідачем 16.02.2017, дія ч. 3 ст. 7 Закону не може бути застосована.

Враховуючи викладене, відповідач зазначив, що позовні вимоги АТ «НАК «Нафтогаз України» можуть бути задоволені лише в частині нарахування неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних за несвоєчасну оплату спожитого газу у вересні 2016 року на суму 1340,76, що тягне за собою накладення штрафних санкцій в загальному розмірі 151,01 грн. (пеня 87,02 грн., 12,43 грн. 3% річних та 51,56 грн. інфляційні втрати).

Рішенням господарського суду Одеської області від 25.04.2019 у справі №916/458/19 позовні вимоги АТ «НАК «Нафтогаз України» задоволені частково, стягнуто з відповідача на його користь 87,02 грн. пені, 12,43 грн. 3% річних, 51,56 грн. інфляційних втрат та 18,37 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду мотивоване доведеністю позивачем факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором постачання природного газу № 3109/16-ТЕ-23 від 21.12.2015 в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу.

Разом з тим, в силу норм прямої дії ч. 3 ст. 7 Закону, місцевий господарський суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягають лише штрафні санкції нараховані після 30.11.2016, а саме на суму заборгованості - 1340,76 грн., яка погашена відповідачем 16.02.2017.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову, позивач подав на нього апеляційну скаргу, яка мотивована тим, що місцевим господарським судом безпідставно застосовано до спірних правовідносин приписи ч. 3 ст. 7 Закону, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів включення ТОВ «Житло Сервіс» до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Крім того, скаржник зазначив, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки факту несвоєчасного проведення відповідачем розрахунків за договором постачання природного газу № 3109/16-ТЕ-23 від 21.12.2015.

АТ «НАК «Нафтогаз України» просило скасувати рішення господарського суду Одеської області від 25.04.2019 у справі № 916/458/19 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з ТОВ «Житло-Сервіс» неустойки у розмірі 14217,35 грн. та 1419,08 грн. 3% річних, прийняти нове рішення в цій частині про задоволення позову.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.05.2019 у справі № 9116/458/19 за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження, вирішено здійснювати її розгляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз’яснено учасникам справи про їх право у строк до 03.06.2019 надати суду будь-які заяви чи клопотання стосовно процесуальних питань.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив про її безпідставність та необґрунтованість, зокрема, про те, що застосування положень ч. 3 ст. 7 Закону, яка є нормою прямої дії не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, а також доводи та вимоги апеляційної скарги АТ «НАК «Нафтогаз України», Південно-західний апеляційний господарський суд в даному випадку переглядає рішення господарського суду Одеської області від 05.04.2019 у справі № 916/458/19 лише в частині стягнення з ТОВ «Житло Сервіс» 14217,35 грн. пені, 1419,08 грн. 3% річних.

Місцевим господарським судом встановлено, що 21.12.2015 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та ТОВ «Житло Сервіс» укладено договір №3109/16-ТЕ-23 постачання природного газу, відповідно до умов пунктів 1.1., 1.2. якого постачальник зобов’язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов’язується прийняти та оплатити цей газ на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим договором використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний рахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1. договору).

Споживач зобов’язаний своєчасно оплачувати поставлений газ в розмірі та порядку, передбаченому даним договором (підпункт 6 пункту 7.2. договору).

Згідно п. 8.1. договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов’язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 880653,20 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2016, від 29.02.2016, від 31.03.2016, від 30.04.2016, від 31.05.2016, від 30.06.2016, від 31.07.2016, від 31.08.2016 та від 30.09.2016.

Проте, оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно, а саме: за газ, який поставлений йому у січні 2016 року - заборгованість погасив лише 26.02.2016; у лютому 2016 року - 07.04.2016; у березні 2016 року - 23.05.2016; у травні 2016 року - 18.08.2016; у червні 2016 року - 18.08.2016; у вересні 2016 - 16.02.2017.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем не спростовується сам факт неналежного виконання прийнятих на себе зобов’язань за договором в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу.

Невирішеним є лише питання наявності/відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин приписів ч. 3 ст. 7 Закону.

Колегія суддів зазначає, що 30.11.2016 набрав чинності Закон, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону є, зокрема, кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Статтею 2 Закону передбачено, що його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до Реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України № 93 від 21.02.2017 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Згідно з пунктом 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань зі сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Частиною 3 ст. 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що ч. 3 ст. 7 Закону є нормою прямої дії; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань.

Водночас застосування положень ч. 3 ст. 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Зокрема, виконання цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.02.2019 у справі №904/2960/18.

Враховуючи викладене, колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника про те, що місцевим господарським судом безпідставно застосовано до спірних правовідносин приписи ч. 3 ст. 7 Закону, з підстав відсутності в матеріалах справи доказів включення ТОВ «Житло Сервіс» до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, оплату за наданий природний газ у вересні 2016 року відповідач здійснив наступним чином: 20.09.2016 - 917,77 грн.; 19.10.2016 - 11500 грн.; 16.02.2017 - 1340,76 грн.

Після набрання 30.11.2016 чинності Законом ТОВ «Житло Сервіс» було погашено заборгованість у розмірі 1340,76 грн., отже саме на цю суму заборгованості мають бути нараховані пеня, 3% річних та інфляційні втрати, про що обґрунтовано зазначено місцевим господарським судом.

Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки факту несвоєчасного проведення розрахунків за договором також не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки місцевим господарським судом в повному обсязі встановлено факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов’язань за договором поставки природного газу в частині своєчасної оплати його вартості.

Рішення господарського суду Одеської області від 25.04.2019 у справі № 916/458/19 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду та не можуть бути підставою для його скасування або зміни.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283

ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Одеської області від 25.04.2019 у справі №916/458/19 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 ГПК України, у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Л.О. Будішевська

Суддя С.В. Таран

Суддя М.А. Мишкіна