ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2019 року м.Дніпро Справа № 908/2076/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Чередка А.Є.

розглянувши в письмовому провадженні матеріали апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Баранова Віталія Валерійовича на рішення господарського суду Запорізької області від 11.12.2018 року (повний тест рішення складено 17.12.2018 року) у справі №908/2076/18 (суддя Проскуряков К.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", м. Запоріжжя

до Фізичної особи- підприємця Баранова Віталія Валерійовича, м. Приморськ, Запорізка область

про стягнення 37 949,57 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 11.12.2018 року у справі №908/2076/18 позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Баранова Віталія Валерійовича на користь Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" заборгованість за договором № 06062014 від 17.06.2014 року на використання опор повітряних ліній електропостачання напругою 0,4-6/10 для сумісного підвісу оптоволоконних ліній за період з жовтня 2017 по серпень 2018 включно у розмірі 36 101, 62 грн., пеню у розмірі 1 702, 90 грн., 3 % річних на суму 145,05 грн. та судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено порушення Фізичною особою- підприємцем Барановим В.В. умов п.2.2.1 договору №06062014 від 17.06.2014 року про використання опор повітряних ліній електропостачання напругою 0,4-6/10 для сумісного підвісу оптоволоконних ліній, а саме - доведено наявність заборгованості за надані позивачем послуги за період з жовтня 2017 року по серпень 2018 року включно в розмірі 36 101, 62 грн.

Правовою підставою для стягнення заборгованості суд першої інстанції зазначив положення ч.7 ст.17 Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж", ст. ст. 525, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України.

Обґрунтовуючи стягнення на користь позивача пені, суд послався на положення ст.611 Цивільного кодексу України, ст. ст. 230, 231 Господарського кодексу України, п.5.2 договору.

Також суд вважав правильно розраховану позивачем суму 3% річних.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом невірно застосовані встановлені при розгляді справи та прийнятті спірного рішення факти.

Зазначає, що:

- відповідач своїм листом від 05.07.2017 року № 11 згідно вимог п. 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж" просив позивача провести технічну інвентаризацію засобів телекомунікацій на елементах інфраструктури об`єктів доступу та надати проект додаткової угоди до договору з доступу (договору № 06062014 від 17.06.2014 року) у встановлений місячний термін з урахуванням вимог п. 6 ст. 16, п. 4 прикінцевих та перехідних положень Закону Україн "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж";

- позивачем не здійснено нічого з того, що вимагалось відповідачем та вищезгаданим Законом, тобто не приведено договір у відповідність;

-заявою від 02.05.2018 року № 29 відповідач у встановленому порядку повідомив позивача про свою відмову від поновлення дії договору № 06062014 від 17.06.2014 року на новий термін на умовах - без урахування вимог Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж";

- через ігнорування позивачем відмови відповідача від поновлення дії договору № 06062014 від 17.06.2014 року на новий термін на умовах без урахування вимог Закону України , викладеної у заяві від 02.05.2018 року № 29 та ігнорування позивачем вимоги відповідача, викладеної у листі від 05.07.2017 року № 11 про приведення договору у відповідність із ч. 6 ст. 16 зазначеного Закону у місячний строк з дня виставлення вимоги, а також, через пряме ігнорування позивачем вимоги Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж", у відповідача виникло зобовязання по оплаті послуг, що не грунтується на нормах законодавства.

Апелянт вважає, що позивачем мав бути приведений у відповідність договір насамперед відносно нарахування плати за послуги, а саме у вигляді періодичної плати і у розмірі витрат, які позивачем понесені у зв`язку із наданням відповідачу доступу до об`єктів доступу. Відсутність відповідної методики не може виправдати дії позивача з приводу нарахування плати за послуги без урахування вимог названого Закону відносно включення до плати лише додаткових витрат.

Також скаржник вказує на відсутність в матеріалах справи доказів того, що позивачу належить право власності на опори повітряних ліній, за допомогою яких ним надаються платні послуги.

Вважає заявлені вимоги недоведеними, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Просить задовольнити подану ним апеляційну скаргу, оскаржуване рішення суду скасувати, в задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує її доводи. Зазначає, що:

-суд в оскаржуваному рішенні вірно встановив, що умови укладеного сторонами договору діють в редакції від 17.06.2014 року та є обов`язковими для сторін;

-послуги, визначені договором, надаються позивачем та отримуються відповідачем, про що свідчить розміщення оптоволоконних ліній відповідача на опорах позивача;

-послуги, надані в квітні 2018 року, були сплачено відповідачем частково після 17.06.2018 року, тобто після дати, яку відповідач вважає датою припинення договору;

Також позивач спростовує інші доводи апелянта та просить суд залишити оскаржуване рішення без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Положенням ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.01.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Баранова Віталія Валерійовича на рішення господарського суду Запорізької області від 11.12.2018 року у справі №908/2076/18 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що 17.06.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Запоріжжяобленерго", яке є новим найменуванням ВАТ "Запоріжжяобленерго" (надалі - власник опор повітряних ліній, власник ОПЛ, позивач) та Фізичною особою - підприємцем Барановим Віталієм Валерійовичем (надалі - власник оптоволоконних ліній, власник ОВЛ, відповідач) укладено договір № 06062014 на використання опор повітряних ліній електричною напругою 0,4-6/10 для сумісного підвісу оптоволоконних ліній (надалі - договір) (том 1 а.с.13-14).

Пунктом 1.1. договору передбачено, що власник ОПЛ надає власнику ОВЛ послуги з сумісного підвісу оптоволоконних ліній на території м. Приморськ, Приморського РЕМ, ПАТ "Запоріжжяобленерго" (надалі - послуги), а власник ОВЛ за оплату здійснює на цих опорах підвіску 17 917 м. ліній ОВЛ.

Відповідно до п. 2.2.1. договору власник ОВЛ зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати вартість послуг в порядку, визначеному умовами п. 3 договору, а власник ОПЛ має право вимагати своєчасної та повної оплати вартості послуг на підставі виставлених ним рахунків.

Згідно з п. п. 2.3.1. та 2.3.3. договору власник ОПЛ має право: вимагати своєчасної та повної оплати вартості послуг на підставі виставлених ним рахунків; в односторонньому порядку змінювати та визначати нову вартість послуг шляхом письмового повідомлення власника ОВЛ про це не пізніше ніж за 20 (двадцять) календарних днів до дати застосування нової вартості послуг. Власник ОВЛ вважається таким, що належним чином повідомлений про застосування нової вартості послуг, з моменту направлення йому про це письмового повідомлення цінним листом (з урахуванням поштового пробігу).

Власник ОВЛ має право використовувати опори ПЛ-0,4-6/10 кВ для сумісної підвіски оптоволоконних ліній протягом строку дії договору (п. 2.4.1).

Розділом 3 договору визначено, що загальна вартість послуг, передбачених цим договором становить 76 111,44 грн. в т.ч. ПДВ (п. 3.1.). Розрахунок та розмір щомісячної оплати за послуги визначені у додатку № 1 до договору (п. 3.2.). Вартість послуг власник ОПЛ має право змінювати в односторонньому порядку відповідно до п. 2.3.3. цього договору.

Додатком № 1 до договору № 06062014 від 17.06.2014 року сторони визначили, що розмір щомісячної плати за послуги з сумісного підвісу оптоволоконних ліній ФОП Баранова В.В . на опорах ПЛ-0,4-6/10 кВ ПАТ "Запоріжжяобленерго" складає 6 342,62 грн. з моменту вводу в експлуатацію 17 917 м ліній ОВЛ.

Згідно з п. 4.1. договору сторони узгодили, що надання послуг за цим договором оформлюється щомісячно актами про надання послуг у звітному місяці, який підписується та скріплюється печатками власника ОПЛ та власника ОВЛ.

Щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за звітним, власник ОВЛ на підставі рахунку власника ОПЛ здійснює оплату вартості послуг (п.4.4.).

Відповідно до п. 9.1. договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє протягом одного року.

Строк дії договору продовжується на кожний наступний рік на тих самих умовах, якщо жодна із сторін не заявить письмово іншій стороні про своє небажання продовжити дію договору не менше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку його дії (п. 9.2).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначав, що договір є чинним саме у викладеній вище редакції, оскільки 30.05.2018 року господарським судом Запорізької області у справі №908/217/18, що набрало законної сили відповідно до постанови Центрального апеляційного господарського суду від 1012.2018 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ "Запоріжжяобленерго" про внесення змін до договору від 17.06.2014 року №06062014.

Заперечуючи проти цих доводів, скаржник у відповіді на відзив на апеляційну скаргу зазначав, що такі твердження хибні, оскільки договір не відповідає п.2 Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж".

Крім того, апелянт стверджував про необов`язковість виконання ним умов договору, оскільки позивач нарахував відповідачу плату без економічного обґрунтування її розміру всупереч вимогам ст.17 вищезгаданого Закону.

Колегія суддів такі доводи відповідача відхиляє та зазначає, що предметом даного спору є стягнення заборгованості за договором № 06062014 від 17.06.2014 року у розмірі 37 949,57 грн., і обставини щодо відповідності договору вимогам Закону не входять в предмет доказування у даній справі.

Відповідно до ч.1 ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України та аналогічними приписами ст.193 Господарського кодексу України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Висновок оскаржуваного рішення про те, що договір № 06062014 від 17.06.2014 року чинний саме у викладений вище редакції, апелянтом не спростовано. Договір підлягає виконанню.

Судом встановлено, що на виконання умов договору, ПАТ "Запоріжжяобленерго" у період з жовтня 2017 року по серпень 2018 року відповідачу надані послуги з сумісного підвісу оптоволоконних ліній.

Скаржник стверджував, що судом не досліджено порядок створення суми вартості наданих послуг.

Між тим такі доводи є необґрунтованими, оскільки суд саме це питання докладно дослідив та встановив, що відповідно до ст.17 Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, спорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж" (надалі - Закон), розмір плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу встановлюється договором з доступу згідно з методикою визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу, затвердженою відповідно до цього Закону.

Розмір плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу визначається власником інфраструктури цього об`єкта доступу згідно з методикою визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу, затвердженої відповідним державним органом влади згідно з цим Законом, і не може перевищувати:

- за розроблення та видачу технічних умов з доступу - 50 відсотків мінімальної заробітної плати;

- за доступ до елементів інфраструктури об`єктів електроенергетики - 0,3 відсотка мінімальної заробітної плати за одну опору - елемент будь-якої інфраструктури об`єкта доступу, у тому числі опору лінії електропередачі, на місяць.

Частиною 1 ст. 5 Закону зазначено, що Кабінет Міністрів України координує та спрямовує діяльність органів виконавчої влади з питань доступу до інфраструктури об`єкта доступу для розміщення технічних засобів телекомунікацій з метою забезпечення розвитку інформаційного суспільства в Україні.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону Кабінет Міністрів України затверджує:

- Правила надання доступу до інфраструктури об`єкта будівництва;

- Правила надання доступу до інфраструктури об`єкта транспорту;

- Правила надання доступу до інфраструктури об`єкта електроенергетики;

-Правила надання доступу до інфраструктури кабельної каналізації електрозв`язку; -Правила надання доступу до інфраструктури будинкової розподільної мережі;

- інші правила надання доступу до інфраструктури об`єкта доступу.

Статтею 6 Закону передбачено, що Центральний орган виконавчої влади в галузі зв`язку з питань доступу до інфраструктури об`єкта доступу погоджує Правила надання доступу до інфраструктури будинкової розподільної мережі, Правила надання доступу до інфраструктури об`єкта будівництва, Правила надання доступу до інфраструктури об`єкта електроенергетики, Правила надання доступу до інфраструктури кабельної каналізації електрозв`язку, Правила надання доступу до інфраструктури об`єкта транспорту.

Відповідно до ст. 9 Закону Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику в електроенергетичному, ядерно-промисловому, вугільно-промисловому, торфодобувному та нафтогазовому комплексах, здійснює такі повноваження з питань доступу до інфраструктури об`єкта доступу: розробляє Правила надання доступу до інфраструктури об`єкта електроенергетики; розробляє та затверджує методику визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики.

Частиною 6 ст. 16 Закону визначено перелік істотних умов договору з доступу, зокрема, договір з доступу має містити такі істотні умови:

- повне найменування сторін договору з доступу;

-детально визначені елементи інфраструктури об`єкта доступу, якими користується замовник на підставі договору з доступу;

- конкретно визначені технічні засоби телекомунікацій, розміщені на елементах інфраструктури об`єкта доступу, якими користується замовник на підставі договору з доступу;

- розмір плати за доступ, визначений згідно з відповідною методикою визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу;

- порядок доступу до технічних засобів телекомунікацій, розміщених на елементах інфраструктури об`єкта доступу, якими користується замовник на підставі договору з доступу;

- умови захисту технічних засобів телекомунікацій, розміщених на елементах інфраструктури об`єкта доступу, якими користується замовник на підставі договору з доступу, від їх умисного пошкодження (демонтажу або руйнування);

- порядок здійснення власником інфраструктури об`єкта доступу контролю за користуванням замовником визначеними елементами інфраструктури об`єкта доступу відповідно до договору з доступу;

- строк дії договору з доступу (з можливістю його продовження у порядку, визначеному сторонами);

- відповідальність сторін;

- умови розірвання договору з доступу;

- особливості порядку внесення змін до договору з доступу;

- інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. ч. 4, 5, 6 ст. 17 Закону розмір плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу встановлюється договором з доступу згідно з методикою визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу, затвердженою відповідно до цього Закону. Методика визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу має, зокрема, встановлювати:

1) перелік робіт, що мають бути враховані для визначення одноразової плати за доступ;

2) перелік робіт, що мають бути враховані для визначення періодичної плати за доступ;

3) перелік прямих витрат власника інфраструктури об`єкта доступу, пов`язаних з утриманням елементів інфраструктури об`єкта доступу, якими користується замовник;

4) механізм визначення розміру плати за доступ у вигляді формули із пропорційним розподілом витрат власника інфраструктури об`єкта доступу між замовниками, якщо вони використовують одні й ті самі елементи інфраструктури об`єкта доступу;

5) коефіцієнт зниження розміру плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу у разі:

а) надання телекомунікаційних послуг у селищах і селах або на депресивних територіях;

б) надання виключно загальнодоступних телекомунікаційних послуг;

6) підстави для перегляду розміру плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу;

7) механізм визначення плати за транзит кабельних ліній у вигляді формули;

8) строки сплати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу.

Методика визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу поширюються на об`єкти доступу всіх форм власності.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону чинні на день набрання чинності цим Законом договори, предметом яких є доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу, діють до завершення строку їх дії на умовах, визначених такими договорами. На вимогу замовника або власника інфраструктури об`єкта доступу такі договори мають бути приведені у відповідність із ч.6 ст. 16 цього Закону у місячний строк з дня виставлення вимоги.

Судом першої інстанції встановлено обставини, за яких відповідач у даній справі звертався до позивача з питання внесення змін до договору та встановлено, що такі зміни внесені не були, про що зазначено вище.

Посилання скаржника на попередні висновки Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України по справі №02/45-17, за якими підтверджується, на думку відповідача, неправомірність дій позивача щодо визначення розміру плати за доступ, то такі висновки не приймаються колегією суддів з огляду на наступне:

Позивач стверджував, що зазначене рішення Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 27.12.2018 року ним буде оскаржено, строк на оскарження ще не минув. Прийняття зазначеного рішення може мати правові наслідки тільки на майбутнє.

Такі доводи позивача є обгрунтованими.

Колегія суддів наголошує, що на час ухвалення оскаржуваного відповідачем рішення - 11.12.2018 року належних та допустимих доказів того, що позивач порушив вимоги антимонопольного законодавства та встановив економічно необгрунтовані ціни в договорі від 17.06.2014 року №06062014, що існує інша редакція договору, не надано. Тому в силу приведених вище вимог закону договір є обовязковим для виконання сторонами.

Щодо доводів апелянта про те, що від відмовився від договору, направив позивачу повідомлення від 22.05.2018 року про розірвання договору від 17.06.2014 року №06062014 слід зазначити наступне:

Заява, про яку зазначає відповідач (том 1 а.с.155) стосується відсутності наміру відповідача продовжити дію договору від 17.06.2014 року №06062014 доки його не буде приведено до норм Закону. В самому тексті заяви зазначено прохання відповідача про розрахунок плати за доступ відповідно до вимог чинного законодавства, проведення технічної інвентаризації засобів теле комунікацій на елементах інфраструктури об`єктів доступу та з урахуванням вимог Закону про доступ надання проекту додаткової угоди до договору №06062014 від 17.06.2014 року або проекту нового договору з приводу розміщення технічних засобів телекомунікацій на елементах інфраструктури об`єктів доступу для ознайомлення та підписання.

Тому, з огляду на зміст заяви, можна дійти висновку про те, що вона містить вимогу про приведення договору до вимог законодавства, направлення проекту додаткової угоди або проекту нового договору, а не про припинення дії договору.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 22.05.2018 року позивач направив на адресу відповідача повідомлення вих. №002- 16/8240 про розірвання договору від 17.06.2014 року №06062014 з 07.06.2018 року, а також направив 08.06.2018 року відповідь (вих. №002-16/9195) на лист відповідача від 02.05.2018 року про відсутність наміру продовжувати дію договору.

Позивач листом від 26.07.2018 року вих. №001-32/11659 повідомив відповідача про те, що враховуючи, що повідомлення про розірвання договору було отримано відповідачем тільки 18.06.2018 року, позивач відзиває повідомлення від 22.05.2018 року №002-16/8240, та з огляду на зазначене договір від 17.06.2014 року №06062014 є чинним та його умови є обов`язковими для виконання, у т.ч. щодо визначення вартості послуг з сумісного підвісу оптоволоконних ліній виходячи з довжини введених в експлуатацію ліній ОВЛ.

Враховуючи зазначене, договір від 17.06.2014 року №06062014 є чинним, а доводи апелянта в цій частині безпідставними.

Про чинність укладеного договору також свідчить те, що послуги, передбачені договором, фактично надаються позивачем, отримуються відповідачем, про що свідчать наявні у справі докази, в тому числі і щодо оплати відповідачем за надані послуги за період, після якого він вважав договірні відносини припиненими- за квітень 2018 року.

Судом встановлено, що 16.10.2014 року між позивачем та відповідачем підписаний акт приймання будівництва ОВЛ по опорам ПЛ 0,4-10 кВ, згідно з яким 17 917 м ліній ОВЛ прийняті в експлуатацію (том 1 а.с. 16).

Матеріали справи містять акти про надання послуг з доступу до опор повітряних ліній на територіі м.Приморськ за спірний період та рахунки на оплату наданих послуг.

Вказані акти не підписані відповідачем, однак докази їх направлення позивачем в матеріалах справи наявні.

Відповідач не стверджував, що послуги згідно актів не отримував.

Факт надання послуг відсутність підпису відповідача на актах не спростовує.

Крім того, сукупність доказів свідчить, що вартість послуг виходить з довжини введених в експлуатацію ліній ОВЛ.

Щодо твердження скаржника про недослідження судом першої інстанції права власності позивача на опори повітряних ліній, то встановлення даних обставин не входить до предмету дослідження у даній справі, оскільки між сторонами договір укладено, він діє, не визнаний у судовому порядку недійсним, тому повинен виконуватися сторонами, про що зазначено вище.

Також слід зазначити, що відповідач даною інформацією володіє, оскільки в резолютивній частині рішення Адміністративної колегії Запорізького територіального відділення Антимонопольного комітету України від 27.12.2018 року, на яке скаржник посилався в апеляційній скарзі, зазначено, що опори знаходяться у власності позивача.

Отже, враховуючи встановлені обставини та виходячи з предмету спору у даній справі, довлідженню підлягає лише факт належного виконання чи невиконання відповдачем умов договору щодо оплати наданих послуг згідно погоджених сторонами умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем умови договору порушено. За період з жовтня 2017 року по травень 2018 року сплачено за договором частково, з травня по верпень 2018 року оплата відсутня. Заборгованість складає 36 101, 62 грн.

Право позивача на стягнення 3% річних передбачено положеннями ст.625 Цивільного кодексу України.

Право на стягнення пені передбачено п.5.2 договору.

Правильність проведеного позивачем розрахунку відповідач не заперечував.

За встановлених обставн колегія суддів дійшла висновку, що при розгляді апеляційної скарги апелянт доводи оскаржуваного рішення не спростував. Апеляційна скарга не доведена та задоволенню не підлягає.

Оскільки підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні, судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід віднести на апелянта згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 11.12.2018 року у справі №908/2076/18 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Фізичну особу- підприємця Баранова Віталія Валерійовича.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: А.Є. Чередко