РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.06.2019Справа № 910/6785/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., за участі секретаря судового засідання Борисова А.А. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України», м. Київ

про стягнення 11 444,03 грн.

Представники:

від позивача: Ключник А.В.;

від відповідача: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» про стягнення заборгованості за договором №644-12 від 05.12.2012 р. у розмірі 11 444,03 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань відповідно до договору №644-12 та додаткових угод до нього, згідно якого позивачем надано відповідачу доступ до внутрішніх стояків струменів з місцями для розміщення відповідного сертифікованого телекомунікаційного устаткування в технічних приміщеннях та його підключення до внутрішньобудинкових інженерних мереж у будинку, а також позивач підтримує внутрішньобудинкові мережі та приміщення в належному технічному стані, а відповідач в свою чергу оплачує позивачу експлуатаційні витрати. В порушення умов договору, відповідач не сплачував нараховані позивачем платежі за договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість у сумі 11 444,03 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, але із повідомленням (викликом) сторін, відповідно судове засідання призначено на 20.06.2019 р.

У судове засідання 20.06.2019 р. представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

05.12.2012 року між Комунальним підприємством з ремонту і експлуатації житлового фонду «Житло-Сервіс» (надалі - підприємство, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» (надалі - організація, відповідач) було укладено договір №644-12, відповідно до якого підприємство надає організації можливість доступу до внутрішніх стояків слабих струмів з місцями для розміщення відповідного сертифікованого телекомунікаційного устаткування в технічних приміщеннях та його підключення до внутрішньобудинкових інженерних мереж у будинках, згідно з додатком №1, підтримує внутрішньобудинкові мережі та приміщення в належному технічному стані, а організація, на умовах цього договору оплачує підприємству експлуатаційні витрати.

Відповідно до п. 3.1. договору, організація зобов`язується до 25-го числа кожного місяця сплачувати підприємству грошові кошти за цим договором в розмірі, визначеному у додатку №1 та додатку №2 до цього договору. Перша оплата за цим договором на умовах попередньої оплати в розмірі місячного нарахування здійснюється організацією протягом

3-х банківських днів на підставі рахунку-фактури, яку Організація отримує у підприємства.

Згідно п. 3.2 договору, розмір плати відшкодування витрат на використання електроенергії, яка сплачується організацією після підписання цього Договору, визначений у додатку №2.

Відповідно до п. 3.3. договору, підприємство до 15 числа кожного поточного місяця здійснює нарахування попередньої оплати за цим договором на наступний розрахунковий період і надає (надсилає) організації до 20 числа поточного місяця рахунок-фактуру.

Згідно п.п. 3.4, 3.5 договору, розмір попередньої плати не перевищує 100 % нарахованої плати за місяць. Різниця між попередньою оплатою та фактичною сумою оплати за цим договором: в разі недоплати - оплачується організацією, в разі переплати - вважається оплатою за майбутні розрахункові періоди по договору. Сума щомісячної плати за цим договором може змінюватись у зв`язку зі зміною вартості послуг, цін та тарифів, які впливають на розмір оплати, зміною кількості будинків, про що укладається додаткова угода. Про зміну суми оплати зацікавлена сторона письмово повідомляє іншу сторону з обґрунтуванням причин, що зумовили зміну щомісячної оплати за 5 робочих днів до бажаної дати.

Відповідно до додатку №1 до вказаного договору, розрахунок плати за користування внутрішніх стояків слабих струменів та місцями розміщення сертифікованого обладнання складає 2 160,00 грн. з ПДВ.

02.05.2015 р. між Комунальним підприємством з ремонту і експлуатації житлового фонду «Житло-Сервіс» та ТзОВ «Телесистеми України» було підписано додаткову угоду №1 про внесення змін до договору №644/12 від 05.12.2012 р., а саме, внесено зміни в додаток №2 до договору «Розрахунок відшкодування втрат використання електроенергії».

30.06.2016 р. між Комунальним підприємством з ремонту і експлуатації житлового фонду «Житло-Сервіс» та ТзОВ «Телесистеми України» було укладено додаткову угоду №3 про внесення змін до договору №644-12 від 05.12.2012 р., відповідно до якої з 01.07.2016 р. виключено із загального переліку об`єктів будинки за адресами: вул. Урлівська 23-А , вул . Урлівська 23-В та відповідно зменшено вартість наданих послуг на 1 080,00 грн. з ПДВ. Плата, згідно додатку №1, з 01.07.2016 р. буде складати 1 080,00 грн. з ПДВ.

На виконання умов вказаного договору позивачем надавались, а відповідачем були прийняті вищевказані послуги, проте відповідачем зобов`язання щодо оплати виконувались неналежним чином, що підтверджується гарантійними листами №№ 590,820, 391, 522, 490, копії яких залучені до матеріалів справи.

17.10.2018 р. позивач звернувся до відповідача з претензією за вих. № 110/005-1121, в якій просив погасити заборгованість в тому числі і згідно договору №644-12 від 05.12.2012 р., проте, вказана претензія залишена без задоволення.

Таким чином, позивачем у період з липня 2016 року по грудень 2018 року надано послуг згідно договору №644-12 на загальну суму 33 038,76 грн, проте відповідачем здійснено оплату частково на загальну суму 21 594,73 грн., у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у сумі 11 444,03 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. (ч. 2 ст. 509 ЦК України)

За приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч. 1 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

За приписами статті 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Як встановлено судом, між позивачем та відповідачем було укладено договір №644-12 від 05.12.2012 р. та додаткові угоди до нього, відповідно до яких позивачем надано відповідачу можливість доступу до внутрішніх стояків слабих струмів з місцями для розміщення відповідного сертифікованого телекомунікаційного устаткування в технічних приміщеннях та його підключення до внутрішньобудинкових інженерних мереж у будинках, згідно з додатком №1, а також позивач підтримує внутрішньобудинкові мережі та приміщення в належному технічному стані, а відповідач оплачує позивачу експлуатаційні витрати.

Проте в порушення умов вказаного договору, відповідач свої зобов`язання щодо оплати здійснював не належним чином, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 11 444,03 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Статтею 530 ЦК України вставлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач своїх зобов`язань щодо здійснення платежів належним чином не виконав, на підтвердження іншого відповідачем доказів не подано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості у сумі 11 444,03 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом наведених законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи, при цьому, позивачем на підтвердження понесених таких витрат надано суду: договір про надання правничої допомоги №174-19 від 01.02.2019, укладений між Адвокатським об`єднанням «Шенлі» та Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс»; додаток №1 до Договору, в якому вказана вартість послуг; акт виконаних робіт за травень 2019 року по договору про надання правничої допомоги №174-19 від 01.02.2019; детальний опис робіт (наданих послуг) у справі № 910/6785/19. Водночас, позивач зазначає про відстрочку оплати витрат на професійну правничу допомогу на 181 календарних днів, передбачену в договорі про надання правничої допомоги №174-19 від 01.02.2019.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів фактичного понесення витрат на професійну правничу допомогу. Аналогічний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 05.02.2019 р.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» (02094, м. Київ, вул. Червоногвардійська, буд. 27-А; ідентифікаційний код 34726705) на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» (02081, м. Київ, вул. Дніпровська набережна, буд. 25-Б; ідентифікаційний код 31025659) заборгованість у розмірі 11 444 (одинадцять тисяч чотириста сорок чотири) грн. 03 коп. та 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 коп. судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено: 26.06.2019.

Суддя В.В. Бондарчук