ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2019 р.            Справа№ 910/5240/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Тищенко А.І.

суддів:           Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Ярмак О.В.,

за участю представників учасників спору: згідно протоколу судового засідання від 13.06.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Конкорд Консалтинг”, Фонду державного майна України

на ухвалу

Господарського суду міста Києва

від 24.04.2019

за заявою Приватного акціонерного товариства “ПРЕЗИДЕНТ-ГОТЕЛЬ”

про вжиття заходів щодо забезпечення позову

у справі № 910/5240/19 (суддя І.В. Приходько)

за позовом Приватного акціонерного товариства “ПРЕЗИДЕНТ-ГОТЕЛЬ”

до Товариства з обмеженою відповідальністю “КОНКОРД КОНСАЛТИНГ”, Фонду державного майна України

про визнання договору недійсним та зобов’язання вчинити дії,

ПОСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви про забезпечення позову

Приватне акціонерне товариство “ПРЕЗИДЕНТ-ГОТЕЛЬ” звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “КОНКОРД КОНСАЛТИНГ” та Фонду державного майна України про визнання недійсним договору та зобов’язання вчинити дії, в якому просить:

1. Визнати недійсним Договір № 225 від 03.09.2018 р. про надання послуг радника з підготовки до приватизації та продажу пакета акцій ПрАТ “Президент-Готель”, укладений між ТОВ “Конкорд Консалтинг” та Фондом Державного майна України.

2. Зобов’язати Фонд державного майна України вчинити дії щодо залучення радника для надання послуг з підготовки до приватизації та продажу пакета акцій ПрАТ “ПРЕЗИДЕНТ- ГОТЕЛЬ” на конкурсних засадах відповідно до вимог порядку залучення радників у процесі приватизації об’єктів державної власності, затвердженого Постановою КМУ від 30.11.2016 р. № 878, зокрема :

- прийняти рішення про скасування результатів конкурсу з відбору радника для надання послуг з підготовки до приватизації та продажу пакета акцій ПрАТ “ПРЕЗИДЕНТ- ГОТЕЛЬ”;

- забезпечити проведення конкурсною комісією з відбору радників у процесі приватизації об’єктів державної власності засідання, за результатами якого буде затверджено інформаційне повідомлення;

- в офіційному виданні Фонду державного майна України “Відомості приватизації” опублікувати інформаційне повідомлення “Про проведення конкурсу з відбору радника для надання послуг з підготовки до приватизації та продажу пакета акцій ПрАТ “ПРЕЗИДЕНТ- ГОТЕЛЬ”.

Разом із позовною заявою позивач подав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просить:

заборонити Фонду державного майна України, Товариству з обмеженою відповідальністю “КОНКОРД КОНСАЛТИНГ” та іншим особам вчиняти дії з підготовки до приватизації та щодо відчуження державного пакета акцій ПрАТ “ПРЕЗИДЕНТ-ГОТЕЛЬ” на умовах, визначених договором № 225 від 03.09.2018 та на умовах, розроблених аукціонною комісією, на підставі звіту радника ТОВ “КОНКОРД КОНСАЛТИНГ” до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2019 у справі № 910/5240/19 заяву Приватного акціонерного товариства “ПРЕЗИДЕНТ-ГОТЕЛЬ” про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково, заборонено Фонду державного майна України та Товариству з обмеженою відповідальністю “КОНКОРД КОНСАЛТИНГ” вчиняти дії з підготовки до приватизації та щодо відчуження державного пакета акцій Приватного акціонерного товариства “ПРЕЗИДЕНТ-ГОТЕЛЬ” на умовах, визначених договором № 225 від 03.09.2018. В іншій частині у задоволенні заяви відмовлено.

Постановляючи ухвалу, судом першої інстанції враховано, що предметом спору у даному випадку є дійсність договору № 225 від 03.09.2018, у зв’язку з чим суд приймає як обґрунтовані доводи заявника про те, що виправданим, адекватним та співмірним заходом забезпечення позову є заборона відповідачам у даній справі вчиняти дії з підготовки до приватизації та щодо відчуження державного пакета акцій ПрАТ “ПРЕЗИДЕНТ-ГОТЕЛЬ” на умовах, визначених договором № 225 від 03.09.2018.

Водночас, заява позивача в частині заборони будь-яким іншим особам вчиняти дії з підготовки до приватизації та щодо відчуження державного пакета акцій ПрАТ “ПРЕЗИДЕНТ-ГОТЕЛЬ” (в тому числі на підставі звіту радника ТОВ “Конкорд Консалтинг”) задоволенню не підлягає, зважаючи на невизначеність кола “інших осіб”, а також враховуючи факт того, що вжиття судом заходів забезпечення позову у вигляді заборони відповідачам вчиняти дії, направлені на підготовку до приватизації та відчуження майна саме на підставі договору № 225 від 03.09.2018, унеможливлює вчинення будь-яких інших дій з ним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю “Конкорд Консалтинг” звернулося до суду з апеляційною скаргою, просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано оцінку фактичним обставинам справи та доказам, поданим заявником, не досліджено співмірність заходів забезпечення позову із заявленими вимогами.

Так, апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Підтверджені дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів, як у заяві про забезпечення позову, так і в оскаржуваній ухвалі, також не наведені. У зв’язку з чим, на думку скаржника, відсутні підстави для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

З ухвалою суду першої інстанції від 24.04.2019 також не погодився і Фонд державного майна України та звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову, ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви позивача, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, які регулюють підстави, умови та порядок забезпечення позову, з неповним з’ясуванням усіх фактичних обставин.

Фонд державного майна України стверджує, що позивачем належним чином не обґрунтовано причин звернення із заявою про забезпечення позову та не належних і допустимих доказів для вжиття заходів забезпечення позову. При цьому, всупереч змісту і меті таких заходів, судом першої інстанції були частково забезпечені вимоги без надання їх оцінки доцільності та співмірності з вимогами, а також наявності підстав для застосування таких заходів.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано відзивів на апеляційні скарги, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції, відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Явка представників у судове засідання

Представник позивача в судове засідання 18.06.2019 не з’явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за штрих-кодом 070 (вх.. №09.2-04/62630/19 від 10.06.2019).

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов’язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»(«Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку представника позивача, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника позивача, оскільки він не скористався своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Звертаючись із заявою про забезпечення позову позивач вказує на те, що 10.05.2018 Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 358-р “Про затвердження переліку об’єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році”, зокрема, до об’єктів великої приватизації у сфері охорони здоров’я, культури та спорту було включено ПрАТ “ПРЕЗИДЕНТ- ГОТЕЛЬ”.

На виконання вказаної програми приватизації, Фонд державного майна України (замовник) уклав з ТОВ “Конкорд Консалтинг” (радник) договір № 225 від 03.09.2018 про надання послуг радника з підготовки до приватизації та продажу пакета акцій ПрАТ “ПРЕЗИДЕНТ-ГОТЕЛЬ”, за умовами якого радник зобов’язався надати замовнику професійні послуги з підготовки, організації, проведення, у тому числі пошуку потенційних покупців об’єкта приватизації, з визначенням стартової ціни та продажу об’єкта приватизації – пакета акцій ПрАТ “ПРЕЗИДЕНТ-ГОТЕЛЬ”.

Однак, заявник зазначає, що 16.01.2019 Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 36-р “Про затвердження переліку об’єктів великої приватизації державної власності”, до якого, зокрема було знову включено ПрАТ “ПРЕЗИДЕНТ-ГОТЕЛЬ”.

У зв’язку з прийняттям вищезазначеного Розпорядження № 36-р, позивач вважає, що продовження надання ТОВ “Конкорд Консалтинг” послуг радника є неможливим та безпідставним, оскільки суперечить нормам діючого законодавства, а саме Постанові Кабінету Міністрів України № 878 від 30.11.2016, та потребує залучення радника до процесу приватизації на конкурсних засадах. Крім того, позивач вважає, що надання послуг радника ТОВ “Конкорд Консалтинг” при здійсненні приватизації державного пакету акцій ПрАТ “ПРЕЗИДЕНТ-ГОТЕЛЬ” призведе до спричинення значних збитків державі.

Вищезазначене стало підставою для звернення ПрАТ “ПРЕЗИДЕНТ-ГОТЕЛЬ” з позовом до суду про визнання недійсним договору № 225 від 03.09.2018, укладеного між Фондом державного майна України та ТОВ “Конкорд Консалтинг” про надання послуг радника з підготовки до приватизації та продажу пакета акцій ПрАТ “ПРЕЗИДЕНТ-ГОТЕЛЬ”, а також підставою для подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки, як зазначає заявник, реалізація повноважень ТОВ “Конкорд Консалтинг” саме за договором № 225 від 03.09.2018 унеможливить або істотно ускладнить виконання рішення суду у разі задоволення судом заявлених вимог щодо недійсності оспорюваного правочину.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку, зокрема, обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем певних дій не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Крім цього, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”).

За приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року в справі “Пантелеєнко проти України” зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Поняття “ефективний засіб”, за висновками Європейського суду з прав людини (рішення від 31 липня 2003 року у справі “Дорани проти Ірландії”), передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

В ході вирішенні справи “Каіч та інші проти Хорватії” (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При цьому, обов'язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову, з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Згідно з частиною 4 статті 139 Господарського процесуального кодексу України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Отже, з положень частини 4 статті 139 Господарського процесуального кодексу України слідує, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У даному випадку позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру.

Судове рішення у разі задоволення таких вимог не вимагатиме примусового виконання. Тому в даному випадку застосовуватися та досліджуватися повинна така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися питання, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

Як передбачено в п. 2 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Заходи щодо забезпечення позову обов'язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв'язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвіднесення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Враховуючи вищевикладене, а також зважаючи на те, що предметом спору у даному випадку є дійсність договору № 225 від 03.09.2018, суд першої інстанції правомірно визнав обґрунтованими доводи заявника про те, що виправданим, адекватним та співмірним заходом забезпечення позову є заборона відповідачам у даній справі вчиняти дії з підготовки до приватизації та щодо відчуження державного пакета акцій ПрАТ “ПРЕЗИДЕНТ-ГОТЕЛЬ” на умовах, визначених договором № 225 від 03.09.2018.

Вжиття заходів до забезпечення позову у наведений спосіб забезпечить можливість виконання рішення суду в разі відкриття провадження у справі та задоволення позову. Навпаки, невжиття зазначених заходів до забезпечення позову може утруднити виконання рішення господарського суду у разі задоволення позовних вимог.

При цьому судом також враховано, що у випадку реалізації об’єкта державної власності – державного пакета акцій ПрАТ “ПРЕЗИДЕНТ-ГОТЕЛЬ” без дотримання вимог законодавства (або не у визначений законом спосіб), державі можуть бути завдані значні матеріальні збитки.

Водночас, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні заяви позивача в частині заборони будь-яким іншим особам вчиняти дії з підготовки до приватизації та щодо відчуження державного пакета акцій ПрАТ “ПРЕЗИДЕНТ-ГОТЕЛЬ” (в тому числі на підставі звіту радника ТОВ “Конкорд Консалтинг”) оскільки, зважаючи на невизначеність кола “інших осіб”, а також враховуючи факт того, що вжиття судом заходів забезпечення позову у вигляді заборони відповідачам вчиняти дії, направлені на підготовку до приватизації та відчуження майна саме на підставі договору № 225 від 03.09.2018, унеможливлює вчинення будь-яких інших дій з ним.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства “ПРЕЗИДЕНТ-ГОТЕЛЬ” про вжиття заходів забезпечення позову.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянтів по суті їх скарг в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують викладених в ухвалі висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 у справі №910/12510/18 обґрунтована, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для її скасування не вбачається, у зв’язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 276, 281-284, Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Конкорд Консалтинг”, Фонду державного майна України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.04.2019 у справі №910/5240/19 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.04.2019 у справі №910/5240/19 залишити без змін.

Матеріали оскарження №910/5240/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 24.06.2019.

Головуючий суддя                                                            А.І. Тищенко

Судді                                                                                Ю.Б.Михальська

І.М. Скрипка