ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/10679/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Катеринчук Л.Й. – головуючий, Пєсков В.Г., Погребняк В.Я.

учасники справи:

позивач – Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК"

відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮРПРОМКОНСАЛТИНГ"

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК" Славкіної Марини Анатоліївни

на постанову Північного апеляційного господарського суду

від 07.02.2019

у складі колегії суддів: Козир Т.П. (головуючий), Разіна Т.І., Чорногуз М.Г.

та рішення Господарського суду міста Києва

від 06.11.2018

у складі судді Балац С.В.

у справі №910/10679/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРПРОМКОНСАЛТИНГ"

про стягнення 282 494, 08 грн.

ПРОЦЕДУРА КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

1. 05.03.2019 поштовим відправленням Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК" Славкіної Марини Анатоліївни звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою за вих. №3/1169 від 28.02.2019 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 у справі №910/10679/18 в порядку статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) та клопотало про поновлення строку на касаційне оскарження.

2. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №910/10679/18 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя – Катеринчук Л.Й., суддя – Пєсков В.Г., суддя – Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2019.

3. 21.03.2019 Верховний Суд ухвалив поновити Публічному акціонерному товариству "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК" Славкіної Марини Анатоліївни строк на касаційне оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 у справі №910/10679/18, відкрити касаційне провадження у справі №910/10679/18 Господарського суду міста Києва за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК" Славкіної Марини Анатоліївни та здійснити перегляд постанови Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

4. Відзиву на касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК" не надходило.

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції

5. Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК" (далі – позивач, скаржник) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРПРОМКОНСАЛТИНГ" (далі – відповідач) про стягнення 282 494, 08 грн., з яких 224 503, 96 грн. – заборгованість за процентами за кредитом, 6 746, 27 грн. – пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 34 790, 34 грн. – пеня за несвоєчасну сплату процентів, 3 814, 38 грн. – 3% річних та 12 639, 13 грн. – інфляційних втрат.

6. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що відповідачем порушено грошове зобов'язання за укладеним між сторонами договором про овердрафтне кредитування №010 від 28.02.2008, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість на суму 282 494, 08 грн., що складається з боргу за процентами за кредитом в розмірі 224 503, 96 грн., 6 746, 27 грн. – пені за несвоєчасне погашення кредиту, 34 790, 34 грн. – пені за несвоєчасну сплату процентів, 3 814, 38 грн. – 3% річних та 12 639, 13 грн. інфляційних втрат.

7. Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРПРОМКОНСАЛТИНГ" про стягнення заборгованості на суму 282 494, 08 грн. відмовлено повністю.

7.1. Судом встановлено, що 28.02.2008 між позивачем (банком) та відповідачем (позичальником) укладено договір про овердрафтне кредитування №010 (далі – договір), відповідно до предмета якого з метою своєчасного виконання зобов'язань відповідача перед діловими партнерами позивач надає відповідачу кредит у формі овердрафту шляхом проведення платежів відповідача на суму, що перевищує залишок коштів на поточному рахунку відповідача у межах встановленого ліміту овердрафту в розмірі 75 000 грн. терміном до 27.02.2009.

7.2. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надав жодного первинного документа, який би підтверджував надання відповідачу суми кредитних коштів за договором, а рішення суду від 08.09.2009, на яке посилається позивач, зазначено без номера справи та не долучено до матеріалів справи у вигляді засвідченої копії, а тому позбавило суд можливості ідентифікувати його та спиратись на встановлені у зазначеному судовому рішенні факти.

7.3. Оскільки позивач не довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог до відповідача при зверненні до суду з даним позовом, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРПРОМКОНСАЛТИНГ" про стягнення кредитної заборгованості на суму 282 494, 08 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

8. Північний апеляційний господарський суд постановою від 07.02.2019 залишив без змін рішення суду першої інстанції від 06.11.2018, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК" – без задоволення.

8.1. Переглянувши справу в повному обсязі, апеляційний суд погодився з правильністю оцінки та повнотою встановлення обставин справи судом першої інстанції, а також з його висновками про відсутність підстав для задоволення позову Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРПРОМКОНСАЛТИНГ" про стягнення 282 494, 08 грн. за недоведеністю позовних вимог, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт надання кредитних коштів відповідачу.

8.2. Суд апеляційної інстанції встановив, що позивачем надано суду розрахунок заборгованості та виписки по особовому рахунку відповідача за період з 28 лютого 2008 року по 31 травня 2018 року, які були дослідженні судом в порядку статті 86 ГПК України.

8.3. Апеляційним судом встановлено, що предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором (процентів за користування кредитом) та застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов'язань (стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат).

8.4. Відповідно до частини 2 статті 76 ГПК України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Апеляційний суд встановив, що укладений між сторонами договір №010 від 28.02.2008 за своєю правовою природою є кредитним договором, тому предметом доказування у даній справі є факт надання кредиту та правильність нарахування процентів, пені, 3% річних та інфляційних втрат у зв'язку із порушенням строків повернення кредиту.

8.5. Апеляційний суд посилався на те, що при дослідженні виписок по особовому рахунку відповідача судом не встановлена інформація щодо надання відповідачу кредитних коштів, а наявні лише відомості щодо нарахування відсотків за кредитом, віднесення до прострочених платежів суми непогашених відсотків, надходження коштів до статутного капіталу від засновника, списання коштів в межах виконавчого провадження тощо за певний проміжок часу. Відтак, наданий позивачем доказ не носить цілісного характеру, що унеможливлює встановлення факту наявності нестягнутого боргу за кредитом та перевірку підставності та обґрунтованості нарахувань відповідачем комісій та санкцій. У зв'язку з цим суд апеляційної інстанції відхилив доводи позивача про неврахування судом першої інстанції банківських виписок по особовому рахунку, зазначивши про те, що вони не містять відомостей про перерахування саме відповідачу суми кредитних коштів.

8.6. Суд спростував твердження позивача про те, що місцевий господарський суд мав можливість ознайомитись з рішенням суду від 08.09.2009 у Єдиному державному реєстрі судових рішень, зазначивши про те, що збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, а позивачем не було зазначено номера справи, на рішення в якій він посилався.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника (позивач у справі)

9. Скаржник доводив, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, а висновки судів не відповідають фактичним обставинам справи.

10. Скаржник аргументував, що позивачем після відкриття провадження у справі були направлені до суду виписки по рахунках боржника, які є первинними документами, та підтверджують рух коштів на рахунках, однак, суди не надали належну оцінку поданим доказам та дійшли необґрунтованого висновку про недоведеність позивачем факту надання кредитних коштів відповідачу, внаслідок чого судами порушено вимоги статей 13, 73, 86 ГПК України щодо надання сторонам рівних можливостей у збиранні доказів та порушено загальні правила оцінки доказів.

11. Скаржник зазначав, що ненадання копії рішення від 08.09.2009, на яке позивач посилався у своїй заяві, не є підтвердженням заборгованості відповідача, а лише пояснює причини пред'явлення до стягнення частини заборгованості, а тому ненадання копії зазначеного рішення не може бути підставою для відмови у позові.

12. Скаржник доводив, що дана справа не повинна була розглядатись в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки не відноситься до малозначних та має значний суспільний інтерес, внаслідок чого судом неправильно застосовано частини 3, 5 статті 12 ГПК України.

Доводи інших учасників справи

13. Відзиву від відповідача на касаційну скаргу позивача не надходило.

НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

14. Цивільний кодекс України

Стаття 11 – цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 509 – зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Стаття 525 – одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 526 – зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 статті 626– договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 1054 – за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

15. Господарський процесуальний кодекс України

Частина 1 статті 4 – право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Частини 1, 2, 3, 5 статті 13 – судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд, зберігаючи об’єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Частина 1 статті 14 – суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 1 статті 74 – кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частина 1 статті 76 – належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частина 2 статті 76 – предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частина 1 статті 77 – обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частина 1 статті 79 – достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частина 2 статті 79 – питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частина 1 статті 86 – суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частина 2 статті 86 – жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності.

Частина 3 статті 86 – суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частина 1 статті 236 – судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частина 5 статті 236 – обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з’ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

16. З огляду на те, що відповідно до статті 300 ГПК України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, колегія суддів Верховного Суду зазначає про неприйнятність доводів скаржника про неналежну оцінку того чи іншого доказу у справі. Касаційний перегляд здійснюється в межах доводів касаційної скарги.

А.2. Щодо застосування норм матеріального та процесуального права, мотиви прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги

17. Виходячи з аналізу положень статей 509, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

18. Як встановлено судами попередніх інстанцій, 28.02.2008 між позивачем та відповідачем укладено договір про овердрафтне кредитування №010, відповідно до якого з метою своєчасного виконання зобов'язань відповідача перед діловими партнерами позивач надає відповідачу кредит у формі овердрафту шляхом проведення платежів відповідача на суму, що перевищує залишок коштів на поточному рахунку відповідача у межах встановленого ліміту овердрафту в розмірі 75 000 грн. терміном до 27.02.2009; пунктом 1.2 договору визначено, що відповідач зобов'язується використовувати ліміт овердрафту на цілі, передбачені цим договором, на поповнення обігових коштів (для придбання матеріалів та комплектуючих для виготовлення шаф електротехнічних, огорожі для станцій мобільного зв'язку, кріплення високочастотних кабелів SXK-111513/3) та інші виробничі потреби; сплатити позивачу відсотки за користування овердрафтом і комісійні у розмірі та порядку, передбачених цим договором, та повернути позивачу суму кредиту в порядку й строки, передбачені цим договором.

Пунктом 7.1 договору визначено, що у разі прострочення відповідачем зобов'язань з погашення овердрафту та/або сплати процентів за його користування згідно умов цього договору, відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент прострочення, від суми прострочених зобов'язань.

19. Судами також встановлено, що 01.07.2008 сторонами було підписано зміни №1 до договору, якими розмір щомісячних відсотків за користування кредитними коштами встановлений із розрахунку 25% річних та 50% річних в разі погашення заборгованості за овердрафтом пізніше, ніж через 30 календарних днів із дня виникнення заборгованості, або пізніше, ніж в останній день дії договору.

20. 11.07.2018 уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК" було підписано адресовану відповідачу вимогу щодо погашення кредитної заборгованості на загальну суму 326 706, 27 грн., однак, як встановив суд апеляційної інстанції, докази направлення зазначеної вимоги відповідачу позивачем не надано.

21. Звертаючись з даним позовом, позивач зазначив, що станом на 01.06.2018 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 327 706, 27 грн., з яких 42 381, 92 грн. – прострочена заборгованість за кредитом; 224 503, 96 грн. – заборгованість за процентами за кредитом, 6 746, 27 грн. – пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 34 790, 34 грн. – пеня за несвоєчасну сплату процентів, 15 469, 40 грн. - інфляційні втрати та 3 814, 38 грн. – 3% річних. При цьому, позивач зазначав, що рішенням Господарського суду міста Києва від 08.09.2009 стягнено з відповідача заборгованість в розмірі 80 394, 15 грн.

Тому позивач просив стягнути з відповідача залишок заборгованості, а зокрема 224 503, 96 грн. заборгованості за процентами за кредитом, 6 746, 27 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 34 790, 34 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 3 814, 38 грн. – 3% річних та 12 639, 13 грн. – інфляційних втрат, надавши розрахунок в обґрунтування розміру заборгованості.

22. В процесі розгляду справи позивачем було надано виписки по особовому рахунку відповідача за період з 28.02.2008 по 31.05.2018, однак, при дослідженні зазначених виписок судами попередніх інстанцій встановлено, що в них відсутня інформація щодо надання відповідачу кредитних коштів, а наявні лише відомості щодо нарахування відсотків за кредитом, віднесення до прострочених платежів суми непогашених відсотків, надходження коштів до статутного фонду від засновника, списання коштів в межах виконавчого провадження тощо за певний проміжок часу.

23. Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства. Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням зазначених принципів, які виражені також у статтях ГПК України. Принцип рівності перед законом і судом в процесуальному аспекті означає рівність суб'єктивних процесуальних прав усіх учасників судового процесу незалежно від їх особистих якостей (правового статусу, майнового стану), визначення процесуального становища учасників судочинства тільки процесуальним законодавством і ніяким іншим, визначення процесуального порядку розгляду справ певною процесуальною формою. В матеріальному аспекті принцип рівності повинен розумітися так, що до всіх учасників процесу матеріальний закон має застосовуватися однаково (право є застосуванням рівного масштабу до різних осіб).

Принцип змагальності сторін, який визначений у статті 13 ГПК України, полягає в тому, що сторони в процесі зобов'язані в процесуальній формі довести свою правоту за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

На позивача покладено обов'язок доказування тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи з положень частин 1, 3, 4 статті 74 ГПК України, а суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов’язків щодо доказів. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

24. Згідно зі статтею 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Касаційний суд зазначає, що позивачем у даній справі не було надано судам першої та апеляційної інстанцій належних та допустимих доказів, які б підтверджували надання банком кредитних коштів третім особам за розпорядженням позичальника, що унеможливлює встановлення факту наявності нестягнутого боргу за кредитом та перевірку підставності та обґрунтованості позову. Здійснивши оцінку доказів за сукупністю наданих доказів, суди дійшли висновку, що виписки по особовому рахунку відповідача за певний проміжок часу є неналежними доказами у справі, оскільки вони не підтверджують обставин надання відповідачу конкретної суми кредитних коштів за договором, позивачем не надано доказів існування чи визнання заборгованості за кредитним договором 28.02.2008, строк дії якого закінчився 27.02.2009 та відсутні належні докази на обґрунтування спірної суми заборгованості по процентах за кредитом, пенею, 3% річних та інфляційними втратами станом на момент звернення з позовом у серпні 2018 року, виходячи з існування основного боргу. З огляду на таку оцінку судами доказів, касаційний суд погоджується з правильністю застосування судами норм матеріального та процесуального права та відмовою в позові, оскільки дійсність зобов’язань за спірним кредитним договором на момент звернення позивача з позовом до суду не доведено. Суд касаційної інстанції, згідно із статтею 300 ГПК України, не наділений компетенцією з переоцінки доказів у справі, яким вже була надана відповідна оцінка судами першої та апеляційної інстанцій, як неналежним.

25. Посилання скаржника на помилкове здійснення судом першої інстанції розгляду даної справи без повідомлення учасників справи в порядку спрощеного провадження, Верховний Суд вважає необґрунтованими та зазначає, що ухвалою місцевого суду від 28.08.2018 справа була прийнята до розгляду у спрощеному позовному провадженні, виходячи з суми стягнення, визначеної позивачем, та керуючись пунктом 2 частини 5 статті 12, частини 5 статті 252 ГПК України, ухвалою роз’яснено сторонам право на подання заяви про розгляд справи з викликом сторін упродовж 5 днів з дня прийняття даної ухвали. Матеріалами справи №910/10679/18 підтверджується, що скаржником не подавалося клопотання про розгляд справи з викликом сторін. З огляду на таке, Суд не вбачає порушення місцевим та апеляційним судами норм процесуального права щодо розгляду справи №910/10679/18 в порядку спрощеного позовного провадження.

26. Також, необґрунтованими є доводи скаржника про обов’язок суду витребувати інформацію про прийняте судове рішення 08.09.2009 у справі, номер якої не було зазначено в позовній заяві, оскільки відповідно до позовної заяви клопотання про витребування доказів в порядку статті 81 ГПК України позивачем не подавалося. Також, для обґрунтування доводів позивача про наявність існуючого боргу за рішенням суду від 08.09.2009, який був підставою нарахування ним відсотків, процентів, інфляційних втрат та пені у даній справі, позивачу слід було надати суду докази того, що рішення суду перебуває на стадії виконавчого провадження та є певний залишок не стягнутого основного боргу. Однак, таких доказів відповідачем надано не було.

Отже, касаційний суд не вбачає порушення судами принципів змагальності та диспозитивності під час розгляду даної справи, оскільки справа розглянута відповідно до поданих позивачем доказів, а клопотання про витребування додаткових доказів, внаслідок неможливості їх подання, позивачем не заявлялося.

27. Суд, керуючись Рішенням ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", аналізуючи повноту дослідження судами обставин справи при розгляді справи, зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов'язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі). Суди зобов'язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає з статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (пункти 21, 23 Рішення).

Аналізуючи через призму зазначених висновків ЄСПЛ повноту дослідження судами обставин справи та обґрунтування прийнятого рішення про відмову в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРПРОМКОНСАЛТИНГ" про стягнення 282 494, 08 грн. за недоведеністю позовних вимог, колегія суддів Верховного Суду погоджується з виконанням судами попередніх інстанцій обов'язку щодо належного обґрунтування своїх висновків та не вбачає порушення ними норм матеріального права та процесуального права, яке б зумовлювало скасування прийнятих судових рішень.

28. Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Оцінюючи прийняті судами рішення через практику застосування статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає порушення вимог щодо справедливого розгляду справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, який вирішив спір щодо прав та обов’язків сторін за спірним договором, виходячи з принципів справедливості та належного обґрунтування підстав для відмови в позові про стягнення спірної суми.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

29. Статтею 309 ГПК України визначено, що суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на зазначене, Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги позивача та залишення без змін постанови Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 у справі №910/10679/18 як таких, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В. Судові витрати

30. У зв’язку з тим, що Суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувані судові рішення, Суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись статтями 301, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК" Славкіної Марини Анатоліївни залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 у справі №910/10679/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді В.Г. Пєсков

В.Я. Погребняк