ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

"26" червня 2019 р. м. Київ Справа№ 920/49/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

розглянувши в приміщенні суду апеляційну скаргу Приватного підприємства "Куземин-Агро" на рішення Господарського суду Сумської області від 14.02.2019 (повний текст постанови підписано 19.02.2019)

у справі №920/49/19 (суддя Коваленко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АгроРось"

до Приватного підприємства "Куземин-Агро"

про стягнення 2 417 825,92 грн. заборгованості по договору поставки №18/89-С від 27.04.2018

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Сумської області від 14.02.2019 у справі №920/49/19 позов задоволено.

Стягнуто з Приватного підприємства "Куземин-Агро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АгроРось" 1 817 825,92 грн. основної заборгованості, 600 000,00 грн. штрафу, 18 133,70 грн. судового збору.

Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "АгроРось" з державного бюджету 18 133,70 грн. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення №59 від 04.01.2019.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач 07.05.2019 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача 23.05.2019 передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Згідно ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскаржуване рішення прийнято судом 14.02.2019 (повний текст рішення підписаний 19.02.2019), отже, останнім днем подання апеляційної скарги є 11.03.2019 включно.

Тобто, звернувшись до суду 07.05.2019 з апеляційною скаргою, що підтверджується штрихкодовим ідентифікатором №633 на поштовому конверті, апелянтом було пропущено строк на апеляційне оскарження рішення суду.

Одночасно в апеляційній скарзі апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що апелянту не відома дата отримання останнім копії оскаржуваного рішення, оскільки матеріали справи не містять даних щодо направлення та вручення оскаржуваного рішення.

Судом зазначено, що з наявного в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 58) вбачається, що копія оскаржуваного рішення була вручена уповноваженому представнику відповідача 23.02.2019.

Таким чином, строк, визначений ст. 256 ГПК України, з яким законодавець пов`язує право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду спливає 15.03.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 у справі №920/49/19 відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, апеляційну скаргу відповідача залишено без руху, з огляду на неподання доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі та подання апеляційної скарги після закінчення строків, установлених статтею 256 ГПК України, та визнання необґрунтованими підстав, вказаних скаржником в клопотанні про поновлення такого строку.

Надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

Попереджено апелянта, що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків, дану апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику.

18.06.2019 відповідачем подана заява, до якої, зокрема додано квитанція (копія) № 11 від 18.06.2019 про сплату 54 401,08 грн. судового збору та викладено клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження.

В обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку на подання апеляційної скарги у даній справі відповідачем зазначено, що на аркуші справи 51 (вважає, що в ухвалі суду помилково вказано а.с. 58) містяться відомості про отримання відповідачем рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, а саме: судової повістки.

При цьому, представник відповідача у розгляді даної справи участі не брав, що випливає зі змісту оскаржуваного рішення.

Розглянувши подане скаржником клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 14.02.2019, колегія суддів не вбачає вказані скаржником обставини поважними та не знаходить підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 зі справи "Пономарьов проти України", вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже, можливість поновлення судом апеляційної інстанції пропущеного строку не є необмеженою, а вирішення цього питання пов`язується із наявністю поважних причин пропуску строку.

Посилання апелянта на те, що на аркуші справи 51 містяться відомості про отримання відповідачем рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, а саме судової повістки, не відповідають дійсності.

В матеріалах справи (а.с. 58) міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що копія оскаржуваного рішення була вручена уповноваженому представнику відповідача 23.02.2019.

Крім того, на зворотному аркуші оскаржуваного рішення (а.с. 57 зворот) міститься відбиток штампу Господарського суду Сумської області, на якому зазначено вих. № 1382, що співпадає з номером, зазначеним на вказаному рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 58).

Колегія суддів зазначає, що на а.с. 51 у даній справі знаходиться перший аркуш протоколу судового засідання Господарського суду Сумської області від 14.02.2019.

Будь - яких доказів отримання судової повістки за спірним вказаним рекомендованим повідомленням скаржником не надано.

При цьому відповідачу було достеменно відомо про наявність даного спору на розгляді Господарського суду Сумської області, оскільки директором відповідача подавався відзив на позовну заяву, що міститься в матеріалах справи на арк. 48 в якому відповідач визнав заявлені позовні вимоги пояснюючи тим, що заборгованість виникла внаслідок скрутного фінансового становища.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Вказане рішення Європейського суду з прав людини застосовуються у даній справі як джерело права і його висновки про можливість відновлення процесуального строку лише за умови наведення відповідних причин, а можливість їх наведення, як вже зазначалось, залежить від їх доведення, не дають правових підстав зробити мотивований висновок по суті заявленого клопотання.

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997, та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

У рішенні від 30 травня 2013 у справі «Наталія Михайленко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб» Встановлюючи такі правила, Договірна держава користується певною свободою розсуду.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Пономарьов проти України" (заява N 3236/03) від 3 квітня 2008 року 1608 зазначає (п. 41), що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, як у цій справі, де нібито складне економічне становище перешкоджало відповідачу сплатити державне мито (див. пункти 19 та 20 вище), таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України", заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та у пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін ? одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Пунктом 1 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Також ЄСПЛ у своєму рішенні, вказуючи на порушення Україною п. 1 ст. 6 Конвенції, виходив з того, що національне законодавство України містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін процесу про ключові процесуальні дії і дотримання таким чином принципу рівності сторін та зберігання відповідної інформації, оскільки загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу.

Так, у п. 36 рішення у цій справі ЄСПЛ звернув увагу, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять одну зі сторін у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (рішення у справах «Домбо Бехеєр Б.В. проти Нідерландів» та «Авотіньш проти Латвії»). Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі з апеляційною скаргою, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть упевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свої думки щодо кожного документа в матеріалах справи (рішення у справі «Беер проти Австрії»).

Оскільки, оскаржуване рішення було отримано відповідачем 23.02.2019, апеляційна скарга подана лише 07.05.2019, судова колегія у даному випадку не вбачає поважних підстав для поновлення процесуального строку та відмовляє Приватному підприємству "Куземин-Агро" у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (п. 4 ч. 1 ст. 261 ГПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 261 ГПК України копія ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 242 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія апеляційної скарги залишається в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтею 261 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Куземин-Агро" на рішення Господарського суду Сумської області від 14.02.2019 у справі №920/49/19.

2. Скаржнику надіслати копію даної ухвали разом з доданими до скарги матеріалами, іншим учасникам справи - копію ухвали.

3. Матеріали справи №920/49/19 повернути до Господарського суду Сумської області.

4. Копію ухвали надіслати учасникам апеляційного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б.Михальська