ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

21 червня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/927/13
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів Принцевської Н.М.,

Ярош А.І.,

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мокана Геннадія Васильовича

на рішення Господарського суду Одеської області

від 31 березня 2014 року

по справі № 916/927/13

за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради

до відповідачів:

1. Комунального підприємства "Парксервіс-Одеса"

2. Фізичної особи-підприємця Мокана Геннадія Васильовича

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державної інспекції сільського господарства в Одеській області

про визнання недійсним договору, зобов`язання звільнити та повернути самовільно зайняті земельні ділянки та стягнення 119485,31 грн.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Одеської області від 31.03.2014р. у справі № 916/927/13 (головуючий суддя Цісельський О.В., судді: Зайцев Ю.О., Никифорчук М.І.) позов задоволено частково: визнано недійсним договір балансоутримання місць для паркування №277/К-КР-2012 від 18.04.2012, укладений між КП "Парксервіс-Одеса" та ФОП Мокан Г.В.; зобов`язано ФОП Мокана Г.В. повернути на користь Одеської міської ради земельні ділянки загальною площею 1087 кв.м. нормативною вартістю 723687,75 грн., розташовані у м. Одесі уздовж вул. Академіка Вільямса, буд. 57, 59 , 59/1; зобов`язано звільнити на користь Одеської міської ради самовільно зайняті земельні ділянки загальною площею 1127 кв.м. нормативною вартістю 749973,42 грн. за вказаною адресою. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Мокан Геннадій Васильович 12.06.2019р. звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 31.03.2014р. у справі № 916/927/13 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Разом з апеляційною скаргою апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 31.03.2014р. у справі № 916/927/13.

У вказаному клопотанні апелянт посилається на те, що протягом 5 років ним декілька разів було оскаржено рішення Господарського суду Одеської області від 31.03.2014р. у справі № 916/927/13, однак, з незалежних від скаржника підстав, вказане рішення так і не було переглянуто в апеляційному порядку. При цьому, відповідач-2 зауважує, що про наявність останньої ухвали Одеського апеляційного господарського суду від 17.03.2017р., якою було повернуто його апеляційну скаргу на відповідне рішення, він дізнався лише у травні 2019 року.

З посиланням на ст. 129 Конституції України, ст. ст. 174, 256 ГПК України апелянт вважає вказані обставини поважними та просить поновити пропущений процесуальний строк.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів приходить до висновку, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити з огляду на наступне.

Згідно з п. 13 Прикінцевих та перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017), судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній на дату прийняття оскаржуваного рішення, апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п`яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Колегія суддів констатує, що повний текст оскаржуваного рішення був підписаний 14.04.2014р., відтак, строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Одеської області від 31.03.2014р. у справі № 916/927/13 закінчився 24.04.2014р., тоді як з апеляційною скаргою ФОП Мокан Г.В. звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду 12.06.2019 (через п`ять років після постановлення оскаржуваного рішення).

Зазначені доводи скаржника, в обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 31.03.2014р. у справі №916/927/13, не визнаються судом в якості поважних, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення відповідних процесуальних дій. Поновлення пропущеного процесуального строку є правом господарського суду, яке він використовує виходячи із поважності причин пропуску строку на оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення місцевого господарського суду, ФОП Мокан Г.В. обізнаний про рух справи №916/927/13, оскільки його представник був присутнім у судовому засіданні під час проголошення рішення суду.

Відтак враховуючи положення ст.ст. 22, 91, 93 ГПК України (в редакції чинній на дату винесення оскаржуваного рішення) ФОП Мокан Г.В. мав змогу завчасно звернутись з відповідною апеляційною скаргою.

Більше того, судова колегія зауважує, ФОП Мокан Г.В. вже неодноразово звертався до апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами на рішення Господарського суду Одеської області від 31.03.2014р. у справі №916/927/13, які ухвалами Одеського апеляційного господарського суду від 15.05.2014р, 17.06.2015р., 14.03.2016р., 12.08.2016р., 02.09.2016р., 17.03.2017р. були повернуті без розгляду апеляційні скарги ФОП Мокан Г.В.скаржнику.

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997, та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Пономарьов проти України" (заява N 3236/03) від 3 квітня 2008 року 1608 зазначає (п. 41), що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, як у цій справі, де нібито складне економічне становище перешкоджало відповідачу сплатити державне мито (див. пункти 19 та 20 вище), таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України", заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані."

Суд зазначає, що клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

При цьому, слід зазначити, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рябих проти Росії"). Натомість подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції більше ніж через п`ять років після прийняття такого рішення за відсутності об`єктивних поважних причин пропуску встановленого законом строку, є порушенням принципу юридичної визначеності.

Однак, в обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження заявником не зазначено обставин, які можуть бути віднесені судом до особливих чи непереборних обставин, що зумовили значний пропуск строку встановленого на апеляційне оскарження.

За таких обставин причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 31.03.2014р. у справі №916/927/13 не можна визнати поважними, а тому клопотання апелянта про поновлення строку подання апеляційної скарги задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 2 ст. 261 ГПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

У вказаній статті врегульовано порядок вчинення процесуальної дії судом апеляційної інстанції, а саме, відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами, поданими з порушенням строку, тоді як строки оскарження судових рішень суду першої інстанції, ухвалених до 15.12.2017, врегульовано у статті 93 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017).

Таким чином, вирішуючи питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача-2, яка була подана 12.06.2019р. на рішення Господарського суду Одеської області від 31.03.2014, слід керувався приписами ч.2 ст. 261 ГПК України.

Оскільки Фізична особа-підприємець Мокан Геннадій Васильович не є особою не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, а пропуск строку відповідачем-2 на апеляційне оскарження місцевого господарського суду не є наслідком виникнення обставин непереборної сили, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених п.п. 1, 2. ч. 2 ст. 261 ГПК України для прийняття апеляційної скарги, поданої після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, до розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 12.06.2019р. у справі № 925/1600/16, від 25.04.2019р. у справі № 910/18739/16, від 18.04.2019р. у справі №904/2604/14.

Керуючись статтями 119, 234, 261 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Мокана Геннадія Васильовича на рішення Господарського суду Одеської області від 31.03.2014р. у справі № 916/927/13.

2. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мокана Геннадія Васильовича (з доданими до неї матеріалами) повернути скаржнику.

3. Матеріали справи №916/927/13 повернути до Господарського суду Одеської області.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.Ф. Савицький

Суддя Н.М. Принцевська

Суддя А.І. Ярош