ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.06.2019м. ДніпроСправа № 904/1270/19
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "КВІК", м. Запоріжжя

до Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод", м. Дніпро

про стягнення 616 386,28 грн.

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання Чернявська Е.О.

Представники:

Від позивача: Хілько А.С., ордер серія ЗП №85134 від 15.02.2019, адвокат, діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №001815 від 27.09.2018

Від відповідача: не з'явився

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "КВІК" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" заборгованість у розмірі 616 386,28 грн., з яких:

- основний борг у розмірі 455 520,00 грн.;

- пеня у розмірі 70 954,20 грн.;

- 3 % річних у розмірі 18 663,48 грн.;

- інфляційні втрати у розмірі 71 248,60 грн.;

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №17161 на виконання робіт від 16 травня 2017 року в частині повної та своєчасної оплати за виконані роботи. У зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання позивачем на підставі частини 2 статті 625 ЦК України нараховані три відсотки річних за період прострочки з 06.10.2017 по 25.03.2019 у сумі 18 663,48 грн. та інфляційні збитки за період з жовтня 2017 року по лютий 2019 року.

На підставі пункту 9.3 договору позивач нарахував пеню за порушення строків оплати за виконані роботи у розмірі 70 954,20 грн. за загальний період з 06.10.2017 по 20.05.2018.

Відповідач, Приватне акціонерне товариство "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод", проти задоволення позовних вимог заперечує з наступних підстав:

- умовами п. 5.1 договору передбачено, що здача та приймання в ремонт об'єктів оформляється із складанням акту приймання-передачі за підписом уповноважених представників замовника та виконавця. Разом з цим, позивачем не додано до позовної зави акт приймання-передачі виконаних робіт та акт приймання-передачі об'єктів з ремонту, у якості доказів позивачем надано лише акти здачі-приймання робіт (наданих послуг). З урахуванням відсутності документів передбачених умовами пунктів 4.1, 6.2, 7.1, 7.2, 8.1.1 (письмове повідомлення), 8.1.2 (акт приймання об'єктів ремонту в ремонт), 8.3.1, 8.3.3 відповідач вважає відсутні ознаки ухилення від виконання зобов'язань за договором;

- для оплати за виконані роботи позивач мав надати відповідачу рахунок на оплату. Доказів отриманні рахунку відповідачем позивачем до справи не надано. Отже, допущено прострочення кредитора, внаслідок чого у відповідача не виник обов'язок сплатити виконані роботи;

- позивачем порушено обов'язок щодо повернення заводу металобрухту, який фактично утворюється при виконанні капітального ремонту секцій холодильника ЧМЕ-3;

- за твердженням відповідача, правові підстави для стягнення штрафних санкцій відсутні. Основоположною підставою для стягнення з боржника неустойки у формі пені та штрафу за порушення зобов'язання є встановлення факту вини відповідача. Позивачем не виконано належним чином обов'язку щодо належного оформлення та надання повного пакету документів (всіх актів, рахунку, повернення металобрухту), які підтверджують результати виконаних робіт для ПАТ "ДТРЗ", у зв'язку з чим не виникла підстава для погодження та підписання саме акту приймання виконаних робіт згідно п. 4.2 договору, відповідно не настав обов'язок сплати вартості робіт.

14 травня 2019 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "КВІК" до господарського суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Позивач зазначає, що відповідно до умов п. 4.1 договору, замовник здійснює оплату протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту підписання акту приймання виконаних робіт на підставі рахунку виконавця. Відповідні акти були подані разом із позовною заявою та є належними доказами виконання умов договору позивачем. Підписанням акту здачі-приймання робіт відповідачем підтверджено виконання зобов'язань позивача у повному обсязі, в тому числі і зобов'язань щодо надання документів. Обставини повернення металобрухту не є підставою для відмови оплати за виконані роботи. Порушення умов договору щодо повернення металобрухту, на думку позивача, може бути предметом окремого позову зі сторони відповідача.

21 травня 2019 року від Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" до господарського суду надійшли заперечення на відповідь на відзив. Відповідач зазначає, що додані до позовної заяви акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №0905.2 від 05.09.2017 та №0928.2 від 28.08.2017 належним чином не оформлені, а тому не підлягають прийняттю до обліку, оскільки відсутні обов'язкові дані, а саме: посада уповноваженої особи ПАТ "ДТРЗ", яка засвідчує факт прийняття робіт (отримання послуг), відсутні номер, дата довіреності та відомості щодо уповноваженої особи, яка прийняла роботи (отримала послуги) ПАТ "ДТРЗ". Так, в графі "Затверджую" наявний підпис представника від замовника, проте не керівника ПАТ "ДТРЗ" (станом на дату підписання актів 05.09.2017 та 28.09.2017 в.о. голови правління ПАТ "ДТРЗ" Бойчук В.М. згідно наказів №4538-к від 16.12.2016, №1027к від 16.11.2017).

З наданої до позову товарно-транспортної накладної №Р1020.1 від 20.10.2017 вбачається в графі супровідні документи на вантаж - акт виконаних робіт №1020.1 від 20.10.2017, однак повинні бути зазначені акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №0905.2 від 05.09.2017 та №0928.2 від 28.08.2017, які в матеріалах справи відсутні.

Інші викладені відповідачем заперечення аналогічного змісту викладені у відзиві на позовну заяву.

18 червня 2019 року позивачем до господарського суду подано клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 13 787,55грн. До клопотання позивачем додані акт приймання-передачі наданих послуг від 18.06.2019 на суму 13787,55грн., детальний опис робіт (наданих послуг) на суму 12 300,00грн., платіжне доручення №6216 від 27.05.209 на суму 1495,85грн., копія посвідчення водія Хілько А.С., платіжне доручення №6324 від 18.06.2019 на суму 991,70грн., вартість пального на суму 1 487,55грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської від 03.04.2019 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 23.04.2019. З 23.04.2019 підготовче засідання відкладено на 28.05.2019.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 03.06.2019.

У судовому засіданні 03.06.2019 розгляд справи відкладено на 18.06.2019.

У судове засідання 18.06.2019 відповідач не з'явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали суду від 03.06.2019) №228 міститься в матеріалах справи).

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на належне повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивача, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

16 травня 2017 року між Приватним акціонерним товариством "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "КВІК-2006" (виконавець) укладений договір №17161 на виконання робіт, відповідно до умов якого (п.1.1.) виконавець приймає на себе зобов'язання виконати роботи з капітального ремонту секцій холодильника ЧМЕ-3 (далі об'єкт ремонту). Обсяги та ціни ремонту визначені в Додатку №1, що є невід'ємною частиною договору у порядку та строки, передбачені договором. Виконавець зобов'язується виконати у встановлений строк ремонт об'єктів, у відповідності до встановлених законодавством вимог, а замовник зобов'язується прийняти і оплатити виконані роботи виконавцем.

25 січня 2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Квік-2006" було змінено назву на Товариство з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "КВІК".

Згідно п.1.2. договору обсяг робіт з ремонту, що надаються відповідно до цього договору може бути відкоригований за погодженням сторонами.

Загальна вартість наданих за цим договором робіт складає 525 600,00грн., у тому числі ПДВ - 20% -87 600,00грн. (п.2.1. договору).

Даний договір набирає чинності з моменту підписання його обома сторонами та діє до 31.12.2017, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором (п.3.1. договору).

Відповідно до п.4.1. договору замовник здійснює оплату протягом 30 календарних днів з моменту підписання акту приймання виконаних робіт на підставі рахунку виконавця.

Здача та приймання в ремонт об'єктів оформлюється із складанням Акту приймання-передачі за підписом уповноважених представників замовника та виконавця. Строк виконання ремонту, зазначений в Додатку №1 до цього договору, становить 30 робочих днів з моменту підписання Акту приймання-передачі та може бути змінений за взаємною згодою сторін (п.п5.1.-5.2 договору).

Безпосереднім виконавцем робіт за цим договором є ТОВ "ТВК "Квік-2006". Перед початком виконання робіт представники сторін проводять комісійний огляд об'єктів ремонту для визначення їх технічного стану, комплектності, наявності технічної документації і складають відповідний двосторонній Акт приймання-передачі (п.п.6.1-6.2. договору).

Відповідно до п.7.1. договору, приймання виконавцем секцій холодильника ЧМЕ-3 в ремонт відбувається на території замовника і оформляється Актом приймання-передачі. Після ремонту секцій холодильника ЧМЕ-3, проведеного виконавцем на його території або території субпідрядної організації, письмово узгодженої з замовником, здійснюється здача об'єктів ремонту замовнику із підписанням сторонами Акту приймання-передачі виконаних робіт та Акту приймання-передачі об'єктів з ремонту (п.7.2).

Право виконавця отримати своєчасно і в повному обсязі плати за виконані роботи передбачено п.8.4.1. договору.

Сторонами підписано Специфікацію №1 до договору на загальну суму 525 600,00грн. (а.с.14). Найменування робіт за цією Специфікацією - роботи з капітального ремонту секцій холодильника ЧМЕ-3.

На виконання умов договору та Специфікації, позивачем виконані наступні роботи, що підтверджується актами:

№905.2 від 05.09.2017 - капітальний ремонт секції холодильника ЧМЕ-3 в кількості 9 од. всього на суму 39 420 грн. 00 коп. (а.с.16);

№928.2 від 28.09.2017 - капітальний ремонт секції холодильника ЧМЕ-3 в кількості 17 од. всього на суму 74 460 грн. 00 коп. (а.с.18),

та товарно-транспортною накладною №Р1020.1 від 20.10.2017 (а.с.20), яка містить посилання на акт виконаних робіт № 1020.1 від 20.10.2017, як на супровідний документ на вантаж у кількості 78 одиниць. Накладна підписана відповідачем без зауважень, вартість виконаних робіт за цим актом складає 341 640 грн. 00 коп.

Загальна вартість виконаних робіт складає 455 520,00грн.

Позивачем були виставлені рахунки на оплату: №905.2 від 05.09.2017 на суму 39 420 грн. 00 коп., №928.2 від 28.09.2017 на суму 74 460 грн. 00 коп., № 1020.1 від 20.10.2017 на суму 341 640 грн. 00 коп.

Відповідач свої зобов'язання за договором в частині повної та своєчасної оплати вартості виконаних робіт не здійснив.

18.02.2019 позивач звертався до відповідача із претензією №1 про сплату заборгованості у сумі 579198,41грн., просив негайно погасити заборгованість.

Матеріали справи не містять відповіді на вказану претензію.

Позивач зазначає, що відповідач не виконав свої зобов'язання із оплати вартості поставленого товару, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 455520,00 грн.

Предметом розгляду у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача:

- заборгованості у розмірі 455 520,00 грн.;

- пеня у розмірі 70 954,20 грн.;

- 3 % річних у розмірі 18 663,48 грн.;

- інфляційні втрати у розмірі 71 248,60 грн.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч.2 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Таким чином, двосторонній характер договору підряду зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто з укладенням такого договору підрядник бере на себе обов`язок виконати певну роботу і водночас замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу, якщо умовами договору передбачено здійснення передоплати, вона має бути здійснена в установленому порядку та розмірі.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського Кодексу України (далі ГК - України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цім Кодексом.

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до умов п. 4.1. Договору, замовник здійснює оплату протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту підписання Акту приймання виконаних робіт на підставі рахунку Виконавця. Таким чином, оплати повинні були відбутися:

за Актом № 905.2 від 05.09.2017 до 05.10.2017;

за Актом № 928.2 від 28.09.2017 до 28.10.2017;

за Актом № 1020.1 від 20.10.2017 до 19.11.2017.

Згідно ст.202 ГК України та ст.598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідачем не були виконані грошові зобов`язання, доказів припинення відповідних зобов`язань перед позивачем у будь-який інший передбачений законом спосіб, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Доказів оплати заборгованості за поставлений товар у розмірі 455520,00грн. відповідач не надав, доводів, наведених позивачем в обґрунтування позові не спростував.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за виконані підрядні роботи підлягає задоволенню повністю.

Щодо ненадання позивачем актів приймання-передачі виконаних робіт та актів приймання-передачі об'єктів з ремонту, слід зазначити, що факт виконання робіт позивачем підтверджується наданими до матеріалів справи актами здачі-приймання робіт (наданих послуг), які є належними доказами виконання робіт за договором. Акти приймання-передачі об'єктів в ремонт та з ремонту не створюють юридичних фактів щодо виникнення обов'язку по оплаті робіт.

В силу статті 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Укладений між позивачем та відповідачем договір містить умови щодо строку та порядку оплати, суми і черговості платежів, а також необхідні реквізити сторін, що свідчить про можливість виконання своїх зобов'язань відповідачем.

Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 цього ж Кодексу. Тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку з оплати вартості виконаних робіт.

Наведена правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 923/712/17.

Заперечуючи проти задоволення позову відповідач вказує на порушення позивачем умов договору щодо повернення металобрухту. Зазначені доводи відповідача відхиляються судом, оскільки обставини повернення металобрухту не с підставою для відмови оплати за виконані роботи, а можуть бути предметом самостійного розгляду.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 455 520,00грн. підлягають задоволенню.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. При цьому, статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У пункті 9.3. договору сторони передбачили, що за несвоєчасне здійснення розрахунку виконаних робіт, згідно з умовами цього договору, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення строків розрахунків.

У зв'язку із простроченням виконання позивачем зобов'язання зі сплати основного боргу за поставлений товар, позивач на підставі пункту 9.3. договору нарахував пеню за порушення строків оплати за виконані роботи у розмірі 70 954,2грн. за загальний період з 06.10.2017 по 20.05.2018.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд порушень вимог законодавства при її нарахуванні не виявив. Позивачем при обчисленні пені були враховані положення статей 1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" щодо обмеження нарахувань подвійною обліковою ставкою Національного банку України та щодо шестимісячного строку її нарахування відповідно до вимог ч.6 статті 232 Господарського кодексу України.

Отже вимога позивача про стягнення пені заявлена правомірно, а відтак, підлягає задоволенню повністю.

Крім вимоги про стягнення заборгованості та пені, позивачем заявлено до стягнення три відсотки річних у розмірі 3 % річних за період з 06.10.2017 по 25.03.2019 у сумі 18 663,48 грн. та інфляційні збитки за період з жовтня 2017 року по лютий 2019 року у сумі 71 248,6грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіркою правильності нарахування 3% річних судом помилок не виявлено, сума 18 663,48 грн. є обгрунтованою та такою, що підлягає стягненню повністю на користь позивача.

Дослідивши здійснений позивачем розрахунок втрат від інфляції, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 3 п.3.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97.

За змістом пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Позивачем при здійсненні розрахунку втрат від інфляції не враховані рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97, а тому вимогу про стягнення інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню за період з жовтня 2017 року по лютий 2019 року у розмірі 58828,99грн. виходячи з наступного.

За розрахунком суду:

за період з жовтня 2017 року по лютий 2019 року: 39420,00грн. х 114,91911076% = 5881,11грн.;

за період з листопада 2017 року по лютий 2019 року: 74460,00грн. х 113,55643356% (сукупний індекс інфляції) = 10094,12грн.;

за період з грудня 2017 року по лютий 2019 року: 341640,00 х 112,54354168% = 42853,76грн.

За викладеного, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню частково позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 603966,67грн., з яких: основний борг у розмірі 455520,00грн., пеня у розмірі 70954,2грн., три відсотки річних у розмірі 18 663,48грн., втрати від інфляції у розмірі 58828,99грн.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

За умовами статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач просить стягнути з позивача витрати на оплату правничої допомоги, зазначає, що ним укладено договір про надання правової допомоги №39 від 15 лютого 2019 року з адвокатом Хілько Антоном Сергійовичем, відповідно до п.1.1. якого Клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов'язання надати клієнту правову допомогу, пов'язану із захистом його прав і законних інтересів в судах всіх інстанцій, що діють в системі судоустрою України, на підприємствах, установах і організаціях усіх форм власності незалежно від підпорядкування у справі про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних за договором на виконання робіт №17161 від 16 травня 2017 року, укладеним між ПрАТ "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" та ТОВ "ТВК "КВІК-2006".

Згідно попереднього опису робіт (наданих послуг) та здійснених витрат виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги у справі, адвокатом Хілько А.С. надані послуги на загальну суму 11 000,00грн., зокрема: збір та ознайомлення з доказами у справі - 500грн., аналіз законодавства та судової практики -1000,00грн., підготовка претензії - 500,00грн., підготовка позовної заяви з додатками 3000,00грн., участь у судовому засіданні, пов'язана з виїздом у інше місто 3000,00грн.х2 (а.с.44) .

Згідно платіжного доручення №5792 від 14.03.2019 адвокату Хілько А.С. позивачем перераховано 800,00грн. (а.с.47), згідно платіжного доручення №5883 від 25.03.2019 - 10 500,00грн.

18 червня 2019 року позивачем до господарського суду подано клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 13 787,55грн. До клопотання позивачем додані: акт приймання-передачі наданих послуг від 18.06.2019 на суму 13 787,55грн., детальний опис робіт (наданих послуг) на суму 12 300,00грн., в якому доповнено витрати у розмірі 1000,00грн. за підготовку відзиву на позов та витрати на пальне у розмірі 1487,55грн.; платіжне доручення №6216 від 27.05.209 на суму 1 495,85грн., копія посвідчення водія Хілько А.С., платіжне доручення №6324 від 18.06.2019 на суму 991,70грн., чек №525618 від 18.06.2019 на суму 1 023,29грн. (вартість пального).

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина 5 статті 129 ГПК України).

Відповідно до статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Таких доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до справи, позивач не надав.

Відсутність клопотання від ПрАТ "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, в порядку статті 126 ГПК України, виключає можливість суду самостійно (без вказаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом частини 4 статті 129 ГПК інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Дослідивши клопотання позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у господарському суді, врахувавши відсутність заперечень позивача щодо такого розподілу цих витрат, надані відповідачем докази, ступінь складності справи, підтверджену документально вартість робіт та детальний опис виконаних робіт, сплату заявником такої суми витрат виконавцю (адвокату Хілько А.С.), господарський суд вважає, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 300,00грн. є такою, що підтверджена наданими доказами.

Оскільки за результатом розгляду справи №904/1270/19 суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, судові витрати розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 12 052,17грн. В іншій частині витрати на правничу допомогу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи (1487,55грн. витрати на пальне) покладаються на позивача, як такі, що не доведені належними доказами.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати щодо судового збору у справі покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 9 059,50грн. (603966,67грн.х1,5%).

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "КВІК" до Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" про стягнення заборгованості у розмірі 616 386,28 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (49038, м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, буд. 7, ідентифікаційний код 00659101) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "КВІК" (69123, м. Запоріжжя, вул. Василя Стуса, 8А, ідентифікаційний код 38284929) заборгованість за договором на виконання робіт №17161 від 16.05.2017 у розмірі 455 520 (чотириста п'ятдесят п'ять тисяч п'ятсот двадцять) грн.00 коп., пеню у розмірі 70 954 (сімдесят тисяч дев'ятсот п'ятдесят чотири)грн.20 коп., три відсотки річних у розмірі 18 663 (вісімнадцять тисяч шістсот шістдесят три)грн. 48коп., інфляційні втрати у розмірі 58828 (п'ятдесят вісім тисяч вісімсот двадцять вісім)грн.99 коп., витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 9059 (дев'ять тисяч п'ятдесят дев'ять)грн.50коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 12052 (дванадцять тисяч п'ятдесят дві)грн.17коп., про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 12419,61грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24.06.2019

Суддя Н.М. Євстигнеєва