ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24 червня 2019 р. Справа № 903/394/19

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Гримайла Олександра Петровича

за відсутності представників сторін у зв`язку з їх неявкою в судове засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна", с. Крупець Славутського району Хмельницької області

до відповідача: Фермерського господарства "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича, м. Володимир-Волинський

про стягнення 155 827,33 грн.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" звернулось до господарського суду з позовом від 22.05.2019р. про стягнення з Фермерського господарства "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича 155 827,33 грн., в тому числі 128 557,33 грн. суми збитків від інфляції за період з вересня 2018 року по березень 2019 року (включно) та 27 270,00 грн. трьох процентів річних за період з 20.08.2018р. по 26.03.2019р., нарахованих згідно із ст. 625 ЦК України, у зв`язку з невиконанням мирової угоди від 29.03.2018р., затвердженої ухвалою Господарського суду Волинської області від 29.03.2018р. у справі №903/58/18 в частині сплати у визначені строки суми основної заборгованості.

Поруч з цим ТОВ "Суффле Агро Україна" заявило клопотання про здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 28.05.2019р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 24.06.2019р., запропоновано учасникам судового процесу вчинити певні дії та надати суду відповідні додаткові матеріали, визначено явку представників сторін в судове засідання на їх розсуд.

У визначений судом день та час позивач уповноваженого представника в судове засідання не направив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (ухвала суду від 28.05.2019р., згідно поштового повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, була вручена Товариству з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" 03 червня 2019 року).

При цьому, суд засвідчує, що у статті 42 ГПК України закріплені права та обов`язки учасників справи, в тому числі обов`язок учасника справи сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи. Ці права та обов`язки виникають з моменту набуття учасником відповідного процесуального статусу. При цьому права позивача виникають з моменту подання позову до господарського суду. Тому з моменту подання позову до суду позивач зобов`язаний вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного встановлення всіх обставин справи.

У визначений судом день та час відповідач уповноваженого представника в судове засідання не направив, своїм процесуальним правом на подання суду відзиву на позовну заяву, заперечень стосовно розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження не скористався, відзиву та заперечень суду не подав, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (ухвала суду від 28.05.2019р., згідно поштового повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, була вручена Фермерському господарству "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича 04 червня 2019 року).

Водночас, 24.06.2019р. на електронну адресу суду від адвоката Ульчака Б.І. надійшло клопотання від 21.06.2019р. про відкладення розгляду справи, у зв`язку з його перебуванням у відпустці з 24.06.2019р. по 10.07.2019р.

При цьому, до вказаного клопотання адвокатом долучено Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №230 від 28.11.2002р. та ордер серії ВЛ №000,056835 від 21.06.2019р.

Суд, розглянувши в судовому засіданні 24.06.2019р. клопотання про відкладення розгляду справи відмовив в його задоволенні як необґрунтованому, зокрема, з огляду на наступне.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, справи мають бути розглянуті впродовж розумного строку.

В поняття "розумний строк" розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 9 Конституції України. Пріоритетність застосування норм таких міжнародних договорів у господарському процесі встановлена ст.3 ГПК України.

Відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод" від 17.07.1997 дана Конвенція та Протоколи до неї № 2, 4, 7, 11 є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Критерій розумності строку розгляду справи також наведений в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 18.11.2003р. №01-8/1427 (зі змінами та доповненнями, внесеними в останнє інформаційним листом ВГСУ від 24.07.2008р. №01-8/451). У цьому листі зазначено: "Критеріями оцінки розгляду справи упродовж розумного строку є складність справи, поведінка учасників процесу і поведінка державних органів (суду), важливість справи для заявника".

Визначаючи ці критерії, ВГСУ посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Красношапка проти України" № 23786/02 від 30.11.2006 р. (§ 51).

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, одним із основних завдань господарського судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених ч. 2 ст. 202 цього Кодексу.

Статтею 202 ГПК України встановлено наслідки неявки в судове засідання учасників справи.

За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин (ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто підставою для відкладення розгляду справи за клопотанням учасника справи є наявність для цього обґрунтованих причин.

Представником сторони у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 58 ГПК України).

Крім того, за змістом ч. 3 ст. 56 ГПК України, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Враховуючи викладене, відповідач не був позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника, - адвоката або здійснювати самопредставництво.

Відповідно до п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника.

Таким чином, нез`явлення представника відповідача через неможливість забезпечення явки його уповноваженого представника в судове засідання не є підставою для відкладення розгляду справи.

Водночас суд зауважує, що сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами (Інформаційний лист ВГСУ від 15.03.2010р. №01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальним правами у господарському судочинстві").

Відповідачем не доведено, а судом не встановлено наявності обставин, які б унеможливлювали вирішення справи без участі представника зазначеного учасника судового процесу.

В даному аспекті судом також береться до уваги й та обставина згідно котрої відповідач, будучи повідомленим заздалегідь - 04.06.2019р. про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, не скористався наданим йому законом правом та не надав до суду відзиву (заперечень) на позовну заяву, заперечень стосовно розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, свої контррозрахунки нарахованих позивачем процентів річних та суми збитків від інфляції, а також те, що ухвалою суду від 28.05.2019р. про відкриття провадження у справі явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась.

При цьому, як вже зазначалось, дане клопотання про відкладення розгляду справи надійшло на електронну адресу суду.

Відповідно до п.п. 1.5.1 п. 1.5. Інструкції з діловодства в господарських судах України отримання та відправлення електронних документів здійснюється через офіційні електронні адреси суду.

Згідно п.п. 1.5.5 Інструкції з діловодства в господарських судах України обробці та реєстрації не підлягають електронні документи, у яких: відсутня зворотна електронна адреса; зворотна адреса невідома та в тексті документа відсутній підпис, за яким можливо ідентифікувати відправника; не вказана електронна адреса отримувача, якому надійшов документ (рядок "Кому:", "Копія:" або "Прихована копія:"). Відкривати файли, що приєднані до таких електронних документів, забороняється.

Підпунктом 1.5.17 пункту 1.5. Інструкції з діловодства в господарських судах України передбачено, що документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв`язку, не належать до офіційних. У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа в паперовій формі.

Водночас, відповідно до ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Судом було встановлено, що вищенаведений електронний документ (клопотання про відкладення розгляду справи від 21.06.2019р.) не відповідає зазначеним вище вимогам, оскільки не містить електронного цифрового підпису, що робить неможливим ідентифікувати його відправника.

Крім того, суд засвідчує, що п. 1 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Статтею 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України (ст.12 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до п.4 ч.1ст.1 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Суд засвідчує, що в долученому до вказаного клопотання ордері серії ВЛ 000,056835 від 21.06.2019р. міститься посилання на договір про надання правової допомоги від 01.03.2019р., однак самого договору про надання правової допомоги, укладеного між відповідачем та адвокатом Ульчаком Б.І. суду не надано.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, беручи до уваги те, що сторони належним чином були повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду даної справи по суті, зважаючи на розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження, господарський суд вважає за можливе в даному судовому засіданні розглянути справу по суті, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку, що пред`явлений до відповідача позов підставний та підлягає до задоволення.

Викладена позиція суду пов`язана з наступними встановленими в судовому засіданні обставинами:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на розгляді Господарського суду Волинської області перебувала справа №903/58/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" до Фермерського господарства "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича про стягнення 21 943 244,32грн., в т.ч.: 16 924 079,90грн. основного боргу, 130 755,90грн. 3% річних, 2 538 611,99 грн. - 15% штрафу, 846 204,00грн. - 5% штрафу, 1 180 512,53 грн. пені та 323 080,00грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги були обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору поставки № від 01.01.2017 року в частині оплати отриманого товару.

В процесі розгляду судом вказаної справи сторонами було укладено мирову угоду від 29.03.2018р.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 29.03.2018р. у справі №903/58/18 (а.с. 15-18), яка набрала законної сили, було затверджено мирову угоду від 29.03.2018р., укладену між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (30068, Хмельницька обл., Славутський район, с. Крупець, вул. Богдана Хмельницького, буд. 43 ) та відповідачем Фермерським господарством "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича (44711, Волинська обл., Володимир-Волинський р-н., с.Кладнів, вул.Набережна, буд.2, ) в наступній редакції:

"З метою мирного врегулювання спору, Сторони дійшли згоди щодо Мирової угоди у справі на наступних умовах:

1. Позовні вимоги у справі становлять всього 21 943 244,32 гри., в тому числі:

основний борг в сумі 16 924 079,90 гривень;

3% річних в сумі 130 755,90 гривень;

15% штрафу в сумі 2 538 611,99 гривень;

5% штрафу в сумі 846 204,00 гривень;

пеня в сумі 1 180 512,53 гривень;

інфляційні збитки в сумі 323 080,00 гривень;

Крім того, позивач поніс витрати судового збору в розмірі 329 148,66 гривень.

2. Позивач відповідно до ст.191 ГПК України відмовляється від наступних позовних вимог:

3% річних в сумі 130 755,90 гривень (повністю);

15% штрафу в сумі 1 187 266,22 гривень (частково);

5% штрафу в сумі 846 204,00 гривень (повністю);

пені в сумі 1 180 512,53 гривень (повністю);

інфляційних збитків в сумі 323 080,00 гривень (повністю);

3. Таким чином, після часткової відмови від позовних вимог вони складають вимоги про стягнення із Відповідача на користь Позивача 18 275 425,67 грн., в тому числі:

-основного боргу в сумі 16 924 079,90 гривень;

-15 % штрафу в сумі 1 351 345,77 гривень;

Представник Позивача Нечитайло ОСОБА_1 . відповідно до довіреності від 17.11.2017 року уповноважений відмовлятись повністю або частково від позовних вимог, а також обізнаний з наслідками такої процесуальної дії. Відповідач, в свою чергу, не заперечує проти прийняття судом відмови Позивача від позову та закриття провадження у справі в цій частині.

4. Відповідач визнає позовні вимоги в розмірі 18 275 425,67 грн., в тому числі основний борг в сумі 16 924 079,90 гривень, та 15 % штрафу в сумі 1 351 345,77 гривень.

Крім того, на відповідача покладається обов`язок компенсувати сплачений позивачем судовий збір в розмірі 164 574,33 грн.

5. Відповідач відмовляється від зустрічної позовної заяви про визнання недійсним договору поставки № від 01.01.2017 року та відкликає її відповідно до п.3 ч.5 ст. 174 ГПК України, а в разі прийняття зустрічного позову до розгляду Відповідач просить суд прийняти відмову Відповідача від зустрічного позову та закрити провадження в цій частині.

Директор ФГ "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича, ОСОБА_2 уповноважений відмовлятись повністю або частково від позовних вимог, а також обізнаний з наслідками такої процесуальної дії. Позивач, в свою чергу, не заперечує проти прийняття судом відмови Відповідача від зустрічного позову та закриття провадження у справі в цій частині.

6. Відповідач відмовляється від клопотання про призначення експертизи щодо справжності підпису та печатки Відповідача на Договорі поставки № від 01.01.2017 року, а також відмовляється від клопотання про витребування від Позивача оригіналу вказаного Договору.

7. У зв`язку з тим, що Відповідач є фермерським господарством - сільськогосподарським виробником, діяльність якого має сезонний характер, і погашення заборгованості без шкоди для фінансового стану Відповідача можливе лише після збору врожаю 2018 року, сторони погодили, що заборгованість в розмірі 18 275 425,67 грн., визначена в пункті 4 цієї мирової угоди, а також судовий збір в розмірі 164 574,33 грн., повинні бути сплачені відповідачем позивачу до 20 серпня 2018 року.

8. Сторони домовилися про те, що заборгованість в розмірі 18 275 425,67 грн. є заборгованістю, що виникла в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №, укладеним 01 січня 2017 року між позивачем та відповідачем. Сторони домовилися про те, що належне виконання відповідачем умов цієї мирової угоди щодо погашення заборгованості, передбаченої пунктом 4 цієї мирової угоди, та сплати судового збору в розмірі 164 574,33 грн., в строк, передбачений пунктом 7 цієї мирової угоди, є належним виконанням відповідачем умов договору поставки № від 01.01.2017р., починаючи з дати його укладення.

Сторони визнають, що позивач не має права на отримання від відповідача будь-яких інших грошових сум, окрім тих, які визначені пунктом 4 цієї мирової угоди.

Сторони погоджуються вважати умови цієї мирової угоди змінами до договору поставки № від 01.01.2017р. в частині окремих його умов (заборгованості, порядку і строків розрахунків тощо).

9. Відповідно до статті 130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку із чим поверненню Позивачу підлягає 164 574,33 грн. судового збору (50% від судового збору, сплаченого за подання позовної заяви в сумі 329 148,66 грн.)

10. У разі дотримання пунктів 1-9 даної Мирової угоди сторони не матимуть одна до одної жодних додаткових вимог, в т.ч. щодо судових витрат."; провадження у справі закрито; постановлено Управлінню державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (30068, Хмельницька обл., Славутський район, с. Крупець, вул. Богдана Хмельницького, буд. 43 ) із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 164 574,33 грн., сплачений згідно платіжного доручення №577 від 24.01.2018р.; Управлінню державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області повернути Фермерському господарству "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича (44711, Волинська обл., Володимир-Волинський р-н., с.Кладнів, вул.Набережна, буд.2, ) із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1762,00 грн., сплачений згідно квитанції №0.0.990728153.1 від 19.03.2018р.

У вказаній ухвалі зазначено, що ухвала є виконавчим документом, набирає законної сили негайно після її оголошення 29.03.2018р. та дійсна для пред`явлення до примусового виконання органами ДВС України до 30.03.2021р.

Стягувачем за даною ухвалою визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (30068, Хмельницька обл., Славутський район, с. Крупець, вул. Богдана Хмельницького, буд. 43, ), а боржником - Фермерське господарство "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича (44711, Волинська обл., Володимир-Волинський р-н., с. Кладнів, вул. Набережна, буд.2, ).

В аспекті визначених обставин справи, суд засвідчує, що право сторін на укладання мирової угоди встановлено Господарським процесуальним кодексом України.

Так, статтею 192 ГПК України визначено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією самою ухвалою одночасно закриває провадження у справі. Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону або порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до ст. 193 ГПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження". У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Згідно ст. 232 ГПК України судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази.

У відповідності з положеннями Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012р. вказав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу №5-рп/2013, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013р. зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012р. № 11-рп/2012).

З наведених приписів Конституції України та рішень Конституційного Суду України вбачається декларування законодавцем безумовного права кожного, на чию користь ухвалено судове рішення, на його виконання.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

В даному випадку позов ґрунтується на невиконанні відповідачем мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду Волинської області від 29.03.2018р. у справі №903/58/18. Ухвала суду вступила в законну силу.

З урахуванням викладеного суд вважає, що спірні зобов`язальні відносини виникли між сторонами із договору поставки від 01.01.2017р., зобов`язання за договором викладені сторонами у мировій угоді від 29.03.2018р., яка затверджена господарським судом.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Нормами статті 509 цього ж Кодексу встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, які виникають на підставі ст. 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів, та мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Як вже зазначалось, право сторін у справі на укладання мирової угоди встановлено нормами ГПК України.

Суд не оцінює факти та взаємовідносини сторін, встановлені господарським судом у рішенні у справі №903/58/18.

Аналогічні правові позиції встановлені в постанові Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", а саме:

2.5… Обставини, визнані учасниками судового процесу і відображені в судових рішеннях, є преюдиціальними в розумінні частини третьої статті 35 ГПК (підпункт 2.6 цього пункту).

2.6. Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

При цьому, суд враховує умисне невиконання відповідачем мирової угоди та наявність боргу перед позивачем.

Так, суд констатує, що згідно пункту 7 ухвали Господарського суду Волинської області від 29.03.2018р. у справі №903/58/18 заборгованість в сумі 18 275 425,67грн., що складається з 16 924 079,90грн. боргу за договором та 15% штрафу в сумі 1 351 345,77 грн., а також судовий збір в розмірі 164 574,33грн. повинні бути сплачені боржником до 20.08.2018р.

Водночас, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 20 серпня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" та Фермерським господарством "ЗАХІДНИЙ БУГ" ОСОБА_3 було підписано акт зарахування зустрічних однорідних вимог (а.с. 19), згідно умов п.п. 1-4 котрого загальна сума заборгованості Фермерського господарства "ЗАХІДНИЙ БУГ" ОСОБА_3 перед ТОВ "Суффле Агро Україна" складає: - 16 924 079,90 грн. - основний борг; - 1 351 345,77 грн. - 15% штрафу; 164 574, 33 грн. - судовий збір, що підтверджується Мирового Угодою у справі № 903/58/18 від 29.03.2018р. Строк сплати даного грошового зобов`язання відповідно до Мирової Угоди: у справі № 903/58/18 від 29.03.2018 року було відстрочено до 20 серпня 2018 року. Фермерське Господарство "ЗАХІДНИЙ БУГ" ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу майбутнього врожаю озимої пшениці № від 28 березня 2018 року здійснило поставку на адресу ТОВ "Суффле Агро Україна" пшеницю озиму в кількості 3416,140 тонн на загальну вартість 15 748 405,43 грн., включаючи ПДВ, що підтверджується наступними видатковими накладними: №9 від 11.07.2018р., №12 від 12.07.2018р., №25 від 13.07.2018р., №26 від 20.07.2018р., № 27 від 21.07.2018р., №28 від 22.07.2018р.,№29 від 23.07.2018р., №30 від 24.07.2018р., №31 від 25.07.2018р., №38 від 26.07.2018р., №40 від 28.07.2018р., №41 від 29.07.2018р., №42 від 30.07.2018р., №43 від 31.07.2018р., №49 від 01.08.2018р., №44 від02.08.2018р., №45 від 03.08.2018р., №46 від 04.08.2018р., №47 від 05.08.2018р., №50 від 06.08.2018р. Сторони домовилися, що строки виконання їх грошових зобов`язань, зазначених в цьому акті та які підлягають зарахуванню згідно нього, вважаються такими, що настали 20 серпня 2018 року в однакових сумах 15 748 405,43 грн. Сторони вирішили зарахувати зустрічні однорідні вимоги з моменту підписання даного Акту в порядку ст. 601 Цивільного кодексу України наступним чином: загальна сума боргу Фермерського господарства "ЗАХІДНИЙ БУГ" ОСОБА_3 перед ТОВ "Суффле Агро Україна", підтвердженого Мировою Угодою у справі № 903/58/18 від 29.03.2018 року зменшується на суму 15 748 405,43 грн. Таким чином, зобов`язання по сплаті судового збору та штрафів, підтверджених Мировою угоди у справі № 903/58/18 від 29.03.2018 року вважаються виконаними. Сума Основного боргу зменшується на суму 14 232 485,33 грн. та складає 2 691 594, 57 грн., включаючи ПДВ. Сторони чітко розуміють, що на цю суму залишку боргу з 21.08.2018 року починають нараховуватись штрафні санкції згідно договору. Зобов`язання ТОВ "Суффле Агро Україна" перед ФГ "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака ОСОБА_4 за Договором купівлі продажу майбутнього врожаю озимої пшениці № від 28.03.2018р., визначене в пунктах 2-3 даного акту в сумі 15 748 405,43грн., вважається погашеним повністю та належним чином.

Даний акт підписано сторонами та скріплено відтиском круглих печаток господарюючих суб`єктів.

Крім того, як вбачається з наданої позивачем до матеріалів позовної заяви таблиці оплати боргу (а.с. 20-23) відповідачем в період з 19.11.2018р. по 04.03.2019р. були здійснені на користь позивача пропалти суми заборгованості на загальну суму 1 176 594,57грн., внаслідок чого у відповідача по мировій угоді від 29.03.2018р. залишився неоплаченим борг в розмірі 1 515 000,00грн.

В зв`язку з несплатою відповідачем суми основного боргу в розмірі 1 515 000,00грн. ТОВ "Суффле Агро Україна" звернулось до Приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Шульженка Ігора Сергійовича із заявою про примусове стягнення з ФГ "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича коштів в розмірі 1 515 000,00грн.

Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №58619592, 14.03.2019р. Приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Шульженком Ігорем Сергійовичем було відкрито виконавче провадження з виконання ухвали Господарського суду Волинської області від 29.03.2018р. у справі №903/58/18 про стягнення 1 515 000,00грн. (а.с. 25-26)

З банківської виписки по рахунку ТОВ "Суффле Агро Україна" (а.с. 27) вбачається, що 28.03.2019р. виконавцем було стягнуто з відповідача на користь позивача 1 515 000,00грн. з призначенням платежу "погашення боргу згідно ухвали Господарського суду №903/58/18 від 29.03.2018р. боржник ФГ "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака С.П.".

01.04.2019р. Приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Шульженком Ігорем Сергійовичем було винесено постанову ВП №58619592 про закінчення виконавчого провадження (а.с. 29-30).

Невиконання ФГ "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича ухвали суду від 29.03.2018р. та наявність у нього перед ТОВ "Суффле Агро Україна" боргових зобов`язань на суму 1 515 000,00 грн. в період з 20.08.2018р. по 27.03.2019р. виступило підставою для нарахування позивачем згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржнику у зв`язку з цим за прострочення виконання грошового зобов`язання 128 557,33 грн. суми збитків, завданих інфляцією (за період з вересня 2018р. по березень 2019р. (включно), а також 27 270,00 грн. трьох процентів річних від простроченої суми (за період з 20.08.2018р. по 26.03.2019р.), подальшого звернення кредитора до суду з позовом про стягнення цих сум.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з представленими господарському суду розрахунками позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України було нараховано відповідачу 128 557,33 грн. суми збитків, завданих інфляцією (за період з вересня 2018р. по березень 2019р. (включно), а також 27 270,00 грн. трьох процентів річних від простроченої суми (за період з 20.08.2018р. по 26.03.2019р.).

Нарахування зазначених сум, як це вбачається із розрахунків позивача, було здійснено ТОВ "Суффле Агро Україна" із суми заборгованості, яка виникла, у зв`язку з неналежним виконанням ФГ "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича умов договору поставки № від 01.01.2017р. та котра була відображена в затвердженій ухвалою суду від 29.03.2018р. у справі №903/58/18 мировій угоді у розмірі 16 924 079,90грн. (із врахуванням підписаного в подальшому між сторонами акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 20.08.2018р., внаслідок чого заборгованість відповідача становила 2 691 594,57 грн. та здійснення відповідачем подальших проплат в період з 19.11.2018р. по 04.03.2019р. на суму 1 176 594,57грн., в результаті чого заборгованість станом на 27.03.2019р. становила 1 515 000,0грн. та була повністю сплачена боржником лише 28.03.2019р.).

З огляду на викладене, суд погоджується з твердженням позивача, що прострочення оплати заборгованості в розмірі 1 515 000,00грн. мало місце з 20.08.2018р. (встановлений в п. 7 ухвали про затвердження мирової угоди від 29.03.2018р. строк виконання зобов`язання відповідача з оплати суми основного боргу) до 28.03.2019р. (дата оплати суми основного боргу в розмірі 1 515 000грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Поруч з цим, як це визначається положеннями п.п. 1.1, 1.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", грошовим, за змістом ст.ст. 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим вважається будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Грошове зобов`язання виражається в грошових одиницях України або в грошовому еквіваленті в іноземній валюті. Якщо зобов`язання виражене в банківському металі, то відповідне правовідношення не є грошовим зобов`язанням, і до нього не застосовуються норми про відповідальність за порушення такого зобов`язання.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України.

Статтями 598-609 Цивільного кодексу України не встановлена в якості підстави припинення грошового зобов`язання прийняття судом рішення про стягнення боргу.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як це визначається пунктом 5.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", за приписом ч. 5 ст. 11 ЦК України грошове зобов`язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов`язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим, відповідальність за невиконання такого зобов`язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

Судом засвідчується, що в даному випадку в укладеній між сторонами мировій угоді від 28.03.2018р., яка була затверджена ухвалою Господарського суду Волинської області від 29.03.2018р. у справі №903/58/18 було встановлено правову природу грошових коштів в розмірі 16 924 079,90 грн., а саме заборгованість за поставлений позивачем товар, яка залишились відповідачем неоплаченою в розмірі 1 515 000,00грн. в період з 20.08.2018р. по 27.03.2019р.

На думку суду, в розумінні ст. 625 ЦК України грошовим зобов`язанням боржника виступає сплата суми основного боргу в розмірі 1 515 000,00 грн.

При цьому також враховано, що визначення грошового зобов`язання закріплено в Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", статтею 1 котрого визначено, що грошове зобов`язання це зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених законодавством України. До складу грошових зобов`язань боржника не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду.

Отже чинне законодавство передбачає нарахування сум інфляційних та трьох процентів річних саме за грошовими зобов`язаннями, матеріальними втратами, тощо.

Відтак суд вважає, що в даному випадку позивач вправі був здійснювати нарахування відповідачу сум інфляційних збитків та процентів річних з суми боргу, яка була визначена в мировій угоді, яка була затверджена судом ухвалою від 29.03.2018р. у справі №903/58/18 та яка з врахуванням підписаного між сторонами акту та подальших проплат у визначений позивачем період (з 20.08.2018р. по 26.03.2019р.) становила 1 515 000,00грн.

Суд зазначає, що відповідальність, визначена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті, а тому відповідно застосовується за прострочку виконання грошового зобов`язання незалежно від домовленості сторін.

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, нарахування, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями відповідальності відповідача, а становлять особливий компенсаційний вид відповідальності, що відрізняється від штрафної, яка полягає, наприклад, у стягненні пені чи штрафу.

За змістом пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно із Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. № 62-97р, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Зокрема, за змістом даного листа індекс інфляції повинен розраховуватися не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, а тому слід вважати, що у випадку, коли сума внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, то вона індексується за цей місяць, а якщо з 16 по 31 число вона індексується починаючи з наступного місяця.

Як вже зазначалось, згідно з представленими розрахунками позивачем відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України було нараховано відповідачу 128 557,33грн. суми збитків, завданих інфляційними процесами за період з вересня 2018 року по березень 2019 року (включно), а також 27 270,00 грн. трьох процентів річних за період з 20.08.2018р. по 26.03.2019р.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення процентів річних, суми збитків, завданих інфляційними процесами, перевіривши методику та періоди їх нарахування, суд вважає, що останні підставні, відповідають фактичним обставинам справи, є арифметично вірними, а відтак підлягають до задоволення у визначених позивачем розмірах.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що спір до суду було доведено з вини відповідача, суд вважає, що витрати, пов`язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі поніс позивач, слід відшкодувати йому у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України за рахунок Фермерського господарства "ЗАХІДНИЙ БУГ" ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 75, 76-80, 129, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фермерського господарства "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича (юридична адреса: Волинська область, місто Володимир-Волинський, вулиця Ганни Жежко, будинок 9, фактична адреса: Волинська область, Володимир-Волинський район, село Кладнів, вулиця Набережна, будинок 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (Хмельницька область, Славутський район, село Крупець, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 43, ) 27 270,00грн. 3% річних, 128 557,33грн. суми збитків, завданих інфляційними процесами, а всього 155 827,33 грн., 2 337,41 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

3. Наказ на виконання рішення суду видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду, протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення

складено 25.06.2019р.

Суддя В. А. Войціховський