ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.06.2019

Справа № 1/51

За позовом:           Відкритого акціонерного товариства “Акціонерна компанія “Київводоканал”

До                     Житлово-будівльного кооперативу “Хімік – 12”

Про                    стягнення 156 243,91 грн.

Суддя Мельник В.І.

за участю секретаря судового засідання Федорової О.В.

Представники сторін:

від позивача - Карандюк Ю.О., представник

від відповідача - Сенчило В.В., представник

Суть спору:

Відкритого акціонерного товариства “Акціонерна компанія “Київводоканал”(далі –позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Житлово-будівльного кооперативу “Хімік – 12”(далі –відповідач) про стягнення з останнього 156 243,91 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не виконуються умови договору № 9596/4-13 від 20.07.2001 р.

Ухвалою суду від 18.01.2010р. порушено провадження у справі № 1/51 та призначено розгляд на 05.02.10р.

05.02.2010р. представник позивача надав документи на виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі та пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, та пояснив, що дана сума є різницею в тарифах.

Суд вирішив відкласти розгляд справи на 19.02.10р.

19.02.10р. відповідач пояснив, що між сторонам и було проведено розрахунок, та актом встановлено, що у відповідача є переплата заборгованості.

Відповідачем в судовому засіданні заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до частини суми заборгованості.

Відповідач подав відзив на позовну заяву.

Сторонами заявлено клопотання про продовження строків вирішення спору.

Суд вирішив відкласти розгляду справи на 05.03.2010р. для повторного проведення звірки розрахунків.

05.03.2010р. позивач підтримав свої вимоги у повному обсязі, надав додаткові документи для доручення до матеріалів справи.

Відповідач надав зведений акт звірки, проти позовних вимог заперечив, оскільки сторонами розраховувалась заборгованість згідно різних тарифів.

Суд дійшов висновку про зупинення провадження у справі, оскільки позивачем застосовано тарифи, які оскаржені у Шевченківському суді, та які є предметом розгляду у справі № 2а-3475/09.

Відповідно до частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов’язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості з кооперативу за Договором на постачання питної води та стічних вод через приєднані мережібі - 2"удівельного кооперативу "му засіданні заявлено клопотання про фіксування судового процесу та про зупинення провадженнят.

Позивачем у справі № 1/51 розрахунок вартості відвантаженої товарної продукції здійснено за тарифами, затвердженими розпорядженням Київської міської державної адміністрації, правомірність яких розглядається Шевченківським районним судом міста Києва у справі № 2а-3475/09.

Оскільки розгляд справи № 1/51 неможливий до вирішення пов’язаної з нею іншої справи, суд прийшов до висновку про необхідність зупинення провадження у справі № 1/51 до розгляду справи Шевченківським районним судом міста Києва у справі № 2а-3475/09.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2010 у справі №1/51 зупинено провадження у справі № 1/51 до розгляду пов’язаної з нею справи № 2а-3475/09 Шевченківським районним судом міста Києва.

13.01.2014 та 08.06.2018 на адресу сторін судом було надіслано листи із проханням надати інформацію, щодо розгляду справи №2-а-3475/19, для можливого поновлення провадження у справі.

24.10.2018на адресу суду від позивача отримано лист із запитуваною інформацією.

15.12.2017р. набрав чинності Закон України від 03.10.2017р. N2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017р. N2147VІІІ, чинної з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017р. N2147VІІІ, чинної з 15.12.2017р., загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Розглянувши матеріали справи № 1/51, господарський суд дійшов висновку, що справу № 1/51 слід розглядати за правилами загального позовного провадження, з метою повного та об’єктивного вирішення спору з огляду на наявні в ній матеріали.

Відповідно до статті 230 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 поновлено провадження у справі № 1/51 та призначено підготовче засідання на 14.01.2019.

14.01.2019 відділом діловодства суду від позивача отримані клопотання про долучення додаткових матеріалів до справи.

В судове засіданні 14.01.2019 представник позивача з?явився, надав свої усні пояснення.

В судове засіданні 14.01.2019 представник відповідача не з?явився.

Ухвалою суду від 14.01.2019 відкладено підготовче засідання на 11.02.2019.

08.02.2019 відділом діловодства суду від відповідача отримано заперечення по справі.

11.02.2019 розгляд справи не відбувся, у зв’язку із перебуванням судді Мельника В.І. на лікарняному.

Ухвалою суду від 18.02.2019 розгляд справи призначено на 29.03.2019.

14.03.2019 відділом діловодства суду від позивача отримано відповідь на заперечення.

У підготовчому засідання 29.03.2019 оголошено перерву до 13.05.2019.

В підготовче судове засіданні 13.05.2019 представник позивача з?явився, надав свої усні пояснення.

В підготовче судове засіданні 13.05.2019 представник відповідача з?явився, надав свої усні пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2019 закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті на 07.06.2019.

В судове засідання 07.06.2019 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення у справі та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 07.06.2019 представник відповідача з'явився, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 07.06.2019 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом з’ясовано наступне.

20.07.2001 між позивачем, як постачальником та Житлово-будівельний кооператив “Хімік-12” (абонент) укладено Договір на поставку питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі №9596/4-13 від 20.07.2001 р., відповідно до умов якого постачальник зобов’язується надати абоненту послуги з постачання питної води та прийняти від абонента каналізаційні стоки, а абонент зобов’язується розраховуватися за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором та Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 №65.

Відповідно до п. 2.1 Договору постачальник забезпечує постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу2874-82 «Вода питна». Приймає каналізаційні стоки, які не перевищують гранично-допустимі концентрації шкідливих речовин.

Абонент сплачує вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством. У разі зміни тарифів сплата послуг абонентом здійснюється за новим тарифом з часу його введення в дію без внесення змін до Договору ( п. 2.2 Договору).

Пунктом 2.3 Договору передбачено, що абонент в кінці кожного кварталу направляє до постачальника свого повноважного представника з письмовою інформацією щодо об’єму спожитих ним послуг з водопостачання (водовідведення) за останній місяць для проведення звірки розрахунків з постачальником та підписання відповідного акту.

Кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показників з водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника. Кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно із показниками водолічильника (п.п. 3.1., 3.4 . Договору).

Відповідно до п. 3.6. Договору абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленому чинним законодавством у п’ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи.

Пунктом 3.7. Договору сторони погодили, що у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов'язаний у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи, направити повноважного представника з обґрунтовуючими документами для проведення звірки розрахунків та підписання відповідного акту в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом.

Цей договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами (п. 5.1. договору).

З наданих позивачем до матеріалів справи документів вбачається, що для обліку послуг з холодного водопостачання та водовідведення за договором № 9596/4-13 від 20.07.2001 позивачем було відкрито відповідачу код № 3-535. З метою обліку послуг з постачання води, яка йде на підігрів заявником було відкрито код № 3-50535.

Позивачем надано до суду довідку відповідно до якої зазначено, що станом на 08.01.2019 заборгованість ЖБК «Хімік-12» перед ПрАТ «АК»Київводоканал» за послуги водопостачання та водовідведення за позовний період з 01.12.2006 по 01.12.2009 у справі №1/51 становить 85 683,94 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов’язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов’язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 16 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” встановлено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Закон України “Про питну воду та питне водопостачання” визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров'я людини питною водою.

В статті 1 цього Закону визначено, що централізоване питне водопостачання - господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води.

Відповідно до статті 19 Закону України “Про питну воду та питне водопостачання” послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення; об'єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об'єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності.

Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

Тобто стаття 19 Закону України “Про питну воду та питне водопостачання” передбачає надання послуг з питного водопостачання на підставі договору з підприємством питного водопостачання.

Приватне акціонерне товариство “Акціонерна компанія “Київводоканал” є підприємством питного водопостачання, яке надає послуги з централізованого питного водопостачання (згідно із Законом – це господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об’єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов’язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води) та водовідведення (згідно із Законом – це господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об’єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов’язаних єдиним технологічним процесом). При цьому, вода питна – вода, яка за органолептичними властивостями, хімічним і мікробіологічним складом та радіологічними показниками відповідає державним стандартам та санітарному законодавству. На сьогоднішній день в Україні вимоги до якості питної води встановлені Державними санітарними нормами та правилами “Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною” (ДСанПіН 2.2.4-171-10), затвердженими наказом Міністерства охорони здоров’я України від 12.05.2010 № 400.

Відповідно до пункту 2.1 розділу 2 вказаних ДСанПіН 2.2.4-171-10, вода питна, призначена для споживання людиною (питна вода), – вода, склад якої за органолептичними, фізико-хімічними, мікробіологічними, паразитологічними та радіаційними показниками відповідає вимогам державних стандартів та санітарного законодавства (з водопроводу – водопровідна, фасована, з бюветів, пунктів розливу, шахтних колодязів та каптажів джерел), призначена для забезпечення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб населення, а також для виробництва продукції, що потребує використання питної води.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб‘єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов‘язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Судом встановлено, що у спірний період були чинні Правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затвердженні наказом Держжитлокомунгоспа від 01.07.1994 № 65, які регулюють порядок користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод до комунальної каналізації та визначають взаємовідносини між об’єднаннями, виробничими управліннями водопровідно-каналізаційного господарства або іншими експлуатаційними організаціями, комбінатами комунальних підприємств та абонентами міських, районних, селищних водопроводів і каналізацій на території України.

Таким чином, до моменту набрання чинності Правил користування системами централізованого водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 27.06.2008 р. № 190, розрахунки за спожиту гарячу воду повинен проводитися безпосередньо з підприємством, яке здійснює споживання зазначеної води.

Пунктом 12.2. правил передбачено, що для оформлення договору або особового рахунку (абонентської картки) абоненти (крім громадян) подають до Водоканалу заяву та розрахунок-заяву на потрібну кількість води для кожного вводу, акт межобслуговування та схему зовнішніх мереж з прив’язкою до місцевості. Без оформлення підприємств, а також громадян у водоканалі як абонентів, водокористування ними вважається самовільним. Водоканал має право застосовувати до них заходи впливу, передбачені правилами.

Умовами договору № 9596/4-13 від 20.07.2001 не регулюється питання постачання позивачем відповідачу холодної води для виготовлення гарячої води і вказаний договір не передбачає обов’язку відповідача сплачувати за послуги з постачання холодної води, що використовується для виготовлення гарячої води, облік якої здійснюється за кодом № 3-50535.

Докази укладення між сторонами додаткової угоди про постачання питної води, що йде на підігрів, суду також не надано.

Пунктом 12.17 правил передбачалось, що розрахунки за воду, яка відпускається для централізованого гарячого водопостачання, та за відповідний обсяг стічних вод здійснюються з підприємствами, які споживають воду. Порядок взаємовідносин встановлюється Водоканалом.

Відповідно до підпункту “б” пункту 12.3 цих Правил, житлово-експлуатаційні організації та ЖЕК зобов’язані були один раз на місяць здійснювати розрахунки з водоканалом, у тому числі за холодну воду, що йде на гаряче водопостачання.

Таким чином, до моменту набрання чинності Правил користування системами централізованого водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 27.06.2008 № 190, розрахунки за спожиту гарячу воду повинен проводитися безпосередньо з підприємством, яке здійснює споживання зазначеної води.

Разом з тим, матеріали справи не містять первинних доказів споживання (копії маршрутних листів, актів про зняття показань з водолічильників) відповідачем гарячої води.

Також матеріали справи не містять належних доказів наявності на балансі відповідача теплових пунктів (бойлерів), на які постачалась питна вода для підігріву.

Крім того, в пункті 3.1. договору зазначено, що кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником.

Проте матеріали справи № 1/51 не містять доказів в підтвердження реєстрації ПрАТ “АК “Київодоканал” водолічильників відповідача.

Також слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач у відповідності до вимог п. 12.2 Правил звертався до позивача з заявою про присвоєння йому коду для обліку споживання води, яка йде на підігрів.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом з тим, позивач належними та допустимими доказами не довів суду факт споживання відповідачем питної води для підігріву по коду 3-50535.

Враховуючи те що позивачем не доведено споживання відповідачем питної води для підігріву (код 3-50535), то підстави для стягнення з останнього 68576,56 грн відсутні.

У зв’язку з тим, що позивачем належними та допустимими доказами в розумінні статей 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України не доведено споживання води, що йде на підігрів, то у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 16930,26 грн нарахованих на зазначені послуги.

З приводу заявленої до стягнення заборгованості за кодом № 3-535 суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме довідки позивача №104/8/8/02-19 від 09.01.2019 заборгованість за кодом № 3-535 відповідачем погашена, в зв’язку із чим у суду відсутні підстави стягувати 4863,10 грн.

Враховуючи вище зазначене суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 18.06.2019

Суддя В.І. Мельник