УХВАЛА

13 червня 2019 року

м. Київ

Справа № 922/1451/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Пєскова В.Г. - головуючого, Катеринчук Л.Й., Погребняка В.Я.,

учасники справи:

позивач - Національний банк України,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк",

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.04.2019

у складі колегії суддів: Плахов О.В. (головуючий), Мартюхіна Н.О., Шутенко І.А.

та на ухвалу Господарського суду харківської області від 18.12.2018

у складі судді Ольшанченка В.І.

у справі за позовом Національного банку України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк",

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

15.04.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю "Приватофис" (далі - ТОВ "Приватофис") подано касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.04.2019 та ухвалу Господарського суду харківської області від 18.12.2018 у справі № 922/1451/18, передати зустрічну позовну заяву на розгляд до суду першої інстанції.

03.06.2019 зазначену касаційну скаргу передано колегії суддів Верховного Суду у складі: головуючого Пєскова В.Г., суддів: Катеринчук Л.Й., Погребняка В.Я.

За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги ТОВ "Приватофис" Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо:

1) Верховний Суд вже викладав у своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку; або

2) правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Так, ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.12.2018 у справі № 922/1451/18 повернуто зустрічну позовну заяву ТОВ "Приватофис", з тих підстав, що зустрічний позов було подано до місцевого господарського суду з пропуском строку встановленого частиною першою статті 180 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.04.2019 апеляційну скаргу ТОВ "Приватофис" залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.12.2018 у справі № 922/1451/18 - без змін.

У поданій касаційній скарзі скаржник зазначає, що постанова Східного апеляційного господарського суду від 10.04.2019 та ухвала Господарського суду харківської області від 18.12.2018 у справі № 922/1451/18 є такими, що прийняті з порушенням норм процесуального права, що є підставою для їх скасування виходячи з наступного.

Скаржник зазначає, що відповідно до частини першої статті 46 Господарського процесуального кодексу України України відповідач має право подати зустрічний позов. Таким чином, Господарським процесуальним кодексом гарантується право відповідача на подання зустрічного позову з метою процесуальної економії та дослідження зустрічних позовних вимог позивача та відповідача в одному судовому провадженні.

Зокрема, відповідачем було подано зустрічний позов про визнання недійсним договору іпотеки, за яким звертається стягнення на об`єкт нерухомості, що належить відповідачу. Питання недійсності іпотечного договору має розглядатись разом зі справою про звернення стягнення на предмет іпотеки або перед нею, що підтверджується відповідною практикою Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі № 6-1414цс17 викладено наступну правову позицію: "заочним рішенням суду, яким в рахунок задоволення вимог іпотекодержателя звернуто стягнення на спірне іпотечне майно шляхом визнання за останньою права власності, фактично було підтверджено дійсність оспорюваного договору іпотеки. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що при наявності зазначеного судового рішення, яке відповідно до ч. З ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи, суди не вправі були його змінювати, зокрема шляхом визнання цього ж самого договору іпотеки недійсним".

Крім того, скаржник вказує, що Господарський процесуальний кодекс України не передбачає можливості визнання недійсним договору при розгляді іншої справи щодо цього ж договору, навіть за наявності підстав для недійсності правочину.

З огляду на зазначене відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом вважає, що зустрічний позов мав бути прийнятий судом першої інстанції та розглядались разом з первісним позовом.

Розглянувши матеріали касаційної скарги ТОВ "Приватофис", колегія суддів Касаційного господарського суду зазначає наступне.

З матеріалів справи № 922/1451/18 вбачається, що 01.06.06.2018 Національний банк України звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просив Суд в рахунок часткового погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" за кредитним договором № 19 від 03.03.2009 (з усіма змінами та доповненнями до нього) перед позивачем в розмірі 3 674 478 038 грн, що становить прострочену заборгованість за кредитом станом на 06.04.2018, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 25 від 20.12.2011, укладеним між Національним банком України та ТОВ "Приватофіс", що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2265, а саме на наступне нерухоме майно: нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-7 в літ. "А-7" загальною площею 158,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Маркса Карла, буд . 38-Д, що належить на праві приватної власності ТОВ "Приватофис" на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 06.05.2011, посвідчений Гончаренко Т.А., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області, зареєстрований в реєстрі за № 1963.

Також, позивач просив Суд встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", за початковою ціною 2561043,00 грн без ПДВ. (т.1, а.с.5-178).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1451/18; встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання господарському суду Харківської області: відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 165 Господарського процесуального кодексу України; призначено підготовче засідання на 16.07.2018 (т.1, а.с.336-338).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.07.2018 зупинено провадження у справі № 922/1451/18 до розгляду Харківським апеляційним господарським судом апеляційної скарги відповідача на ухвалу Господарського суду Харківської області від 16.07.2018 (т. 2 а.с. 155-157).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.12.2018 провадження у справі № 922/1451/18 поновлено та призначено підготовче засідання на 19.12.2018 (т.3, а.с.13-14).

14.12.2018 ТОВ "Приватофис" звернулось до Господарського суду Харківської області з зустрічною позовною заявою до Національного банку України, в якій просив Суд визнати відсутнім у Національно банку України права вимагати повернення ТОВ "Приватофис" усієї суми заборгованості за кредитним договором № 19 від 03.03.2019, укладеним між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (т.3, а.с.16-20).

Як було зазначено вище, строк для подання відповідачем відзиву було встановлено місцевим господарським судом в ухвалі суду від 21.06.2018 -п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали (пункт 9 резолютивної частини ухвали).

Ухвала місцевого господарського суду від 21.06.2018 була отримана відповідачем - ТОВ "Приватофис" 02.07.2018, про що свідчить повернуте повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання (т.1, а.с.340).

16.07.2018 ТОВ "Приватофис" було подано до Господарського суду Харківської області відзив на позовну заяву (вх. № 20486) (т.2, а.с.53-95).

Разом з тим, як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, виходячи з дати подання до суду зустрічної позовної заяви - 14.12.2018, ТОВ "Приватофис" було пропущено встановлений господарським процесуальним законодавством строк для подання до суду зустрічного позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про повернення зустрічної позовної заяви ТОВ "Приватофис" на підставі частини першої статті 180 Господарського процесуального кодексу України, виходячи з наступного.

Так, згідно частини третьої статті 173 Господарського процесуального кодексу України об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ.

Відповідно до частини третьої статті 180 Господарського процесуального кодексу України, вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Отже, у разі якщо зустрічний позов подано до суду після початку підготовчого засідання, з урахуванням положень частини третьої статті 180 та частини третьої статті 173 Господарського процесуального кодексу України після початку підготовчого засідання не вбачається можливим об`єднати в одне провадження вимоги за зустрічним позовом з первісним позовом.

Частиною першою статті 180 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Частиною шостою статті 180 Господарського процесуального кодексу України визначено, що зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідно до частини восьмої статті 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Статтею 113 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно зі статтею 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Натомість, як було зазначено вище, зустрічний позов було пред`явлено відповідачем до місцевого господарського суду 14.12.2018, тобто після закінчення строку для подання відзиву, що є порушенням приписів частини першої статті 180 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, ТОВ "Приватофис" не було обґрунтовано неможливості подання зустрічного позову в строк для подання відзиву, заяв про поновлення пропущеного процесуального строку в порядку статті 119 Господарського процесуального кодексу України до суду першої інстанції не подавалося.

Отже, ТОВ "Приватофис" не скористалось своїм правом на подання зустрічного позову, у строки, визначені господарським судом першої інстанції та нормами процесуального законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про порушення ТОВ "Приватофис" вимог частини першої статті 180 Господарського процесуального кодексу України, що зумовило обґрунтований висновок про повернення зустрічного позову заявникові на підставі частини шостої статті 180 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем до зустрічного позову не було додано доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі та доказів направлення копії заяви іншим учасникам провадження у справі.

Таким чином, відповідачем було подано зустрічний позов з порушенням статті 164 Господарського кодексу України, а саме не було надано доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону та доказів відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Щодо доводів апелянта про взаємопов`язаність зустрічної позовної заяви з предметом первісного позову, судова колегія зазначає, що розгляд справи здійснюється судами відповідно до порядку, встановленого процесуальним законом, отже, з огляду на встановлення судами попередніх інстанцій порушень ТОВ "Приватофіс" як строків звернення з зустрічним позовом так і вимог процесуального закону щодо форми та змісту заяви (не додано доказів сплати судового збору, доказів направлення копії заяви іншим сторонам у справі), вказані обставини є самостійними підставами для повернення зустрічного позову в незалежності від обставин пов`язаності зустрічного та первісного позову.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008)

Враховуючи викладене, правильне застосування Східним апеляційним господарським судом норм Господарського процесуального кодексу України під час прийняття постанови Східного апеляційного господарського суду від 10.04.2019 та Господарським судом Харківської області - під час прийняття ухвали Господарського суду Харківської області від 18.12.2018 у справі № 922/1451/18, є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення цих норм.

За змістом пункту 2 абзацу першого частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

При цьому колегія суддів вказує, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані."

Керуючись статтями 234, пунктом 2 абзацу 1 частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.04.2019 та на ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.12.2018 у справі № 922/1451/18.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Г. Пєсков

Судді Л.Й. Катеринчук

В.Я. Погребняк