ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2019 р.            Справа№ 919/703/13

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Дідиченко М.А.

суддів:           Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

за участю представників сторін:

від стягувача: Конопліцький І.В.;

від боржника: не з’явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.04.2019

у справі № 919/703/13 (суддя Бондаренко Г. П.)

за заявою Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”

про видачу дублікату виконавчого документа

за позовом Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”

до Комунального підприємства “Севтеплоенерго”

про стягнення 27 763 524,59 грн.

В С Т А Н О В И В:

Хід розгляду справи у суді першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Севастополя від 14.08.2013 у справі № 919/703/13 позов Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” до Комунального підприємства “Севтеплоенерго” Севастопольської міської ради про стягнення 27 831 462,65 грн, у тому числі: 24 712 029,57 грн - сума основного боргу; 1 050 084,07 грн - пеня; 1 791 394,14 грн - 7% штрафу; 67 938,06 грн - інфляційні втрати; 210 016,81 грн - 3% річних задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства “Севтеплоенерго” Севастопольської міської ради на користь Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” суму основного боргу в розмірі 24712029,57 грн, пеню у розмірі 1 049 996,28 грн., 3% річних у розмірі 210 002,47 грн., 7% штрафу в розмірі 1 791 394,14 грн., інфляційні втрати у розмірі 55 904,24 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 68 789,99 грн. В іншій частині позову відмовлено.

На виконання вищезазначеного рішення Господарським судом міста Севастополя видано відповідний наказ від 03.09.2013 у справі № 919/703/13, який дійсний для пред`явлення до виконання до 30.08.2014.

29.03.2019 від Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” надійшла заява про видачу дублікату виконавчого документа, у зв’язку з тим, що заявник вважає, що наказ втрачено.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2019 відмовлено Публічному акціонерному товариству “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” в задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого документа.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що з заявою про видачу дубліката наказу заявник звернувся 29.03.2019, тобто після закінчення строку для пред’явлення такого наказу до виконання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва у справі № 919/703/13 від 11.04.2019.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не було застосовано норми ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016, відповідно до якого виконавчі документи можуть бути пред’явлені протягом 3 років. Також скаржник вказав, що визначений державним виконавцем в постанові від 31.05.2016 строк для повторного пред’явлення виконавчого документу до виконання (до 31.05.2017) по суті суперечить вимогам ч. 3 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження».

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 919/703/13 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2019 було відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 12.06.2019.

Явка представників сторін

Представник боржника у судове засідання 12.06.2019 не з’явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи представники сторін були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов’язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду є правом, а не обов’язком сторони, Північний апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 12.06.2019 за відсутності представника боржника.

У судовому засіданні 12.06.2019 стягувач апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Рішенням Господарського суду міста Севастополя від 14.08.2013 у справі № 919/703/13 позов Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” до Комунального підприємства “Севтеплоенерго” Севастопольської міської ради про стягнення 27 831 462,65 грн, у тому числі: 24 712 029,57 грн - сума основного боргу; 1 050 084,07 грн - пеня; 1 791 394,14 грн - 7% штрафу; 67 938,06 грн - інфляційні втрати; 210 016,81 грн - 3% річних задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства “Севтеплоенерго” Севастопольської міської ради на користь Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” суму основного боргу в розмірі 24712029,57 грн, пеню у розмірі 1 049 996,28 грн., 3% річних у розмірі 210 002,47 грн., 7% штрафу в розмірі 1 791 394,14 грн., інфляційні втрати у розмірі 55 904,24 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 68 789,99 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

На виконання вищезазначеного рішення Господарським судом міста Севастополя видано відповідний наказ від 03.09.2013 у справі № 919/703/13, який дійсний для пред`явлення до виконання до 30.08.2014.

Постановою Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 12.05.2014 відкрито виконавче провадження відповідно до наказу № 919/703/13, виданого 03.09.2013.

Постановою Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 31.05.2016 повернуто виконавчий документ (наказ) стягувачеві та зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред’явлений до виконання в строк до 31.05.2017.

30.09.2016 позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про відкриття виконавчого провадження на підставі наказу від 03.09.2013 у справі № 919/703/13.

Повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачеві без прийняття до виконання 07.10.2016 наказ від 03.09.2013 у справі № 919/703/13 повернуто заявнику без виконання у зв’язку з тим, що виконання рішень щодо боржників, які знаходяться на території, яка є тимчасово окупованою територією України, здійснюється відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, а тому даний наказ було повернуто заявнику.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2017 визнано незаконним рішення старшого виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання; визнано недійсним повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання; зобов'язано старшого державного виконавця Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. прийняти до виконання наказ Господарського суду м. Севастополя.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.05.2017 позивач (стягувач) направив до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву № 14/5-529В від 30.05.2017 про прийняття наказу до виконання.

20.12.2018 позивач (стягувач) звернувся до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з листом про надання інформації.

Листом Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 05.03.2019 стягувача повідомлено про те, що у відділі відсутня можливість надати інформацію про вхідні реєстраційні номери листів Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (зокрема листа № 14/5-529В від 30.05.2017) та відповідальних виконавців з розгляду даних листів у зв’язку з втратою за період з 13.11.2015 по 17.07.2017 частини даних системи електронного документообігу у результаті кібератаки на електронні ресурси Міністерства юстиції України. Крім того зазначили про те, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавчі провадження з виконання наказу № 919/703/13 у відділі на виконанні не перебувають.

29.03.2019 від Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” надійшла заява про видачу дублікату виконавчого документа, у зв’язку з тим, що заявник вважає, що наказ втрачено.

Обґрунтовуючи дану заяву стягувач посилається на норми Закону України “Про виконавче провадження” від 02.06.2016 в новій редакції, який набрав чинності 05.10.2016, в пункті 5 розділу ХІІІ якого визначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим законом, пред’являються в строки, встановлені даним законом; згідно ч. 1 ст. 12 даного закону, виконавчі документи можуть бути пред’явлені до примусового виконання протягом трьох років; позивач вважає, що строк пред’явлення наказу Господарського суду міста Севастополя по справі № 919/703/13 від 03.09.2013 до виконання не сплинув; з урахуванням листа Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скаржник дійшов висновку, що наявні підстави вважати, що наказ № 919/703/13 є втраченим.

Відмовляючи в задоволені заяви, суд першої інстанції зазначив, що з заявою про видачу дубліката наказу заявник звернувся 29.03.2019, тобто після закінчення строку для пред’явлення такого наказу до виконання.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно ст. 129-1 Конституції України та ст. 326 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Пунктом 9 Розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п. 19.4 Розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Відмовляючи позивачу у задоволенні заяви про видачу дубліката наказу, суди першої інстанції виходив з того, що така заява може бути подана до місцевого суду лише в межах строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, тоді як з відповідною вимогою стягувач звернувся 29.03.2019 за умов дійсності спірного виконавчого документа для його пред'явлення до виконання до 31.05.2017.

Законом України "Про виконавче провадження" в редакції Закону №901-VIII від 23.12.2015, чинній на момент видачі наказу суду від 03.09.2013 № 919/703/13, було встановлено строк для пред'явлення до виконання наказу суду, виданого на виконання судового рішення, в один рік з дня, наступного за днем набрання рішенням суду законної сили (частини 1, 2 статті 22 цього Закону).

05.10.2016 набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016, яким збільшено строк пред'явлення виконавчих документів до виконання до трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили (частини 1, 2 статті 12 цього Закону).

Приписами пункту 5 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 визначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Отже, законодавець збільшив до трьох років після набрання рішенням законної сили строк пред'явлення до виконання як наказів суду, виданих після набрання чинності 05.10.2016 Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016, так і наказів суду, які були видані на виконання судових рішень до 05.10.2016 та строк пред'явлення яких до виконання не сплив станом на 05.10.2016.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, наказ на виконання рішення Господарського суду міста Севастополя від 14.03.2013 у справі № 919/703/13 був повернутий постановою Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 31.05.2016 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 та встановлено строк для повторного пред’явлення виконавчого документу до виконання – до 31.05.2017.

Відтак, на момент набрання чинності 05.10.2016 Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 строк пред'явлення наказу суду від 03.09.2013 на примусове виконання рішення місцевого суду у справі № 919/703/13 не сплив, а тому до спірних правовідносин підлягали переважному застосуванню приписи пункту 5 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 та положення статті 12 зазначеного Закону.

Аналіз приписів підпункту 19.4. пункту 1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, чинній на момент звернення позивача до місцевого суду з вимогою про видачу дубліката наказу суду, дозволяє зробити висновок про те, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання, з наданням суду доказів сплати судового збору в розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, законодавцем визначено право стягувача на повторну видачу йому судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, наказу суду (його дубліката) як виконавчого документа, на підставі якого здійснюється примусове виконання судового рішення, прийнятого по суті спору.

При цьому, процесуальним законом встановлено часові межі на звернення стягувача до суду із заявою про видачу дубліката судового наказу та визначено їх до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Розглядаючи заяву позивача про видачу дубліката наказу суду від 03.09.2013 № 919/703/13, подану до місцевого суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, суд при визначенні строку для пред'явлення спірного виконавчого документа до виконання керувався приписами Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 в редакції Закону України №901-VIII від 23.12.2015, яка діяла на момент видачі 03.09.2013 спірного виконавчого документа, та дійшов до висновку, що зазначений наказ суду був дійсний для пред'явлення до примусового виконання до 31.05.2017. А тому відсутні підстави для задоволення заявленої позивачем як стягувачем 29.03.2019 вимоги про видачу дубліката спірного виконавчого документа.

Разом з тим, в порушення вимог статей 11, 236, 238 ГПК України, суд першої інстанції не застосував спеціальну норму - приписи чинного на момент звернення позивача 29.03.2019 із завою про видачу дубліката наказу суду Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016, пунктом 5 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" якого законодавцем поширено його дію на правовідносини, що виникають при пред'явленні стягувачами до виконання виконавчих документів, виданих до набрання чинності цим Законом, в частині визначення строків пред'явлення виконавчих документів до виконання за новою редакцією Закону.

Отже, висновок суду першої інстанції про сплив строку для пред'явлення наказу суду від 03.09.2013 у справі № 919/703/13 до виконання 31.05.2017 не узгоджуються із статтею 12 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017, чинній на момент звернення позивача 29.03.2019 із заявою про видачу дубліката спірного виконавчого документа, положеннями якої строк пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання збільшено до трьох років з дня, наступного за днем набрання законної сили рішенням суду, на виконання якого видано виконавчий документ.

Зважаючи на встановлені судом обставини непред'явлення позивачем наказу від 03.09.2013 у справі № 919/703/13 до примусового виконання станом на 05.10.2016 (дата набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016), строк його пред'явлення до виконання пролонгувався до 30.05.2019, а тому заяву про видачу дубліката наказу суду 03.09.2013 у справі № 919/703/13 позивачем подано 29.03.2019 в межах строку для пред'явлення його до примусового виконання.

Отже, виносячи ухвалу про відмову у видачі дубліката наказу суду з підстав спливу строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин приписи Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016, який підлягав застосуванню, та порушив норми процесуального закону (підпункту 19.4. пункту 1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017).

Судова колегія також звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Деркач та Палек проти України» (заяви №№ 34297/02 та 39574/02) від 21.12.2004, остаточне з 06.06.2005, п. 1 ст. 6 Ковенції гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб п. 1 ст. 6 детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення ст. 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід'ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 (див. «Бурдов проти Росії», заява № 589498/00, п. 34).

Оскільки наказ Господарського суду міста Севастополя № 919/703/13 від 03.09.2013 було втрачено працівниками ДВС, що підтверджується листом № 41170-33-18/20.1 від 05.03.2019, то обмеження можливості стягувача отримати результат виконання рішення суперечить принципу права на суд, який включає в себе виконання остаточного судового рішення як стадії судового процесу, та призводить до порушення принципу верховенства права, як основного принципу правової держави.

Вказане вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.12.2018 у справі № 910/11424/15.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на зазначене та зважаючи на виключну компетенцію суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, щодо видачі дубліката наказу суду на примусове виконання судового рішення, прийнятого по суті спору, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 11.04.2019 у справі № 919/703/13 з прийняттям за результатами розгляду заяви позивача про видачу дубліката виконавчого документа нового рішення, яким зазначену заяву слід задовольнити та доручити Господарському суду міста Києва видати дублікат наказу Господарського суду міста Севастополя від 03.09.2013 № 919/703/13 про примусове виконання рішення Господарського суду міста Севастополя від 14.08.2013 у справі №919/703/13.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.04.2019 року у справі № 919/703/13 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.04.2019 року у справі № 919/703/13 скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” про видачу дублікату виконавчого документа задовольнити.

3. Доручити Господарському суду міста Києва видати дублікат наказу Господарського суду міста Севастополя від 03.09.2013 у справі № 919/703/13 про примусове виконання рішення Господарського суду міста Севастополя від 14.08.2013 у справі № 919/703/13.

5. Матеріали справи № 919/703/13 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 24.06.2019 р.

Головуючий суддя                                                            М.А. Дідиченко

Судді                                                                                Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко