ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"19" червня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/835/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловська Ю.М.

при секретарі судового засідання: Горнович Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Гапонов О.С. (на підставі довіреності);

від відповідача: не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Мало-Кохнівський кар`єр (39630, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Ярмаркова, 15);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Спортивна компанія „Люксон спорт (67700, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, буд. 77)

про стягнення 516528,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 25.03.2019 року до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю „Мало-Кохнівський кар`єр вх. ГСОО №856/19 до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю „Спортивна компанія „Люксон спорт, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 516 528,96 грн., з яких 392 383,18 грн. основний борг, 35 875,95 грн. - пеня, 78 476,64 грн. штраф, 6 803,53 грн. інфляційні нарахування та 2 989,66 грн. 3% річних, а також судовий збір.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №280/2018-П від 04.12.2018 року в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару, що стало підставою для нарахування пені та штрафу, передбачених умовами п.п. 7.3, 7.4 договору та нарахувань на підставі ст. 625 ЦК України про стягнення яких позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалою господарського суду від 01.04.2019 року за даним позовом було відкрито провадження у справі № 916/835/19 за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 24.04.2019 року.

Ухвалою суду від 24.04.2019 року підготовче засідання було відкладено, в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, на 10.05.2019 року.

Ухвалою суду від 10.05.2019 року, в порядку ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, підготовче провадження у даній справі було закрито та призначено розгляд справи по суті на 27.05.2019 року.

У судовому засіданні 27.05.2019 року судом було оголошено перерву у розгляді справи до 19.06.2019 року.

У судовому засіданні 19.06.2019 року представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Відповідач ТОВ „Спортивна компанія „Люксон спорт про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом направлення ухвал суду на його юридичну адресу, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованого станом на 10.05.2019 року, у судові засідання не з`являвся, про поважність причин відсутності не повідомляв, відзив на позовну заяву не надав.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до частин 4, 5 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Водночас, ч. 10 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою у довідках поштової установи За закінченням встановленого строку зберігання, а також відсутність жодних повідомлень щодо причин неявки представника ТОВ „Спортивна компанія „Люксон спорт у судові засідання, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до п. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 19.06.2019р. судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 27.06.2019р.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності зі статтею 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. Аналогічні положення щодо договору поставки містяться і у ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Як встановлено матеріалами справи, 04.12.2018 року між ТОВ „Мало-Кохнівський кар`єр (надалі - постачальник) та ТОВ „СК „Люксон спорт (надалі - покупець) було укладено договір поставки № 280/2018-П (надалі договір), згідно умов якого постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти граніт різних марок, сортів та фракцій (щебінь, щебенево-піщані суміші, відсів, пісок з відсівів дроблення, бутовий камінь ( далі товар).

Відповідно до п.1.2 договору, асортимент, найменування (номенклатура), кількість, ціна за одиницю товару зазначаються у специфікаціях, які після їх підписання стають додатками та невід`ємними частинами цього договору. Загальна кількість та загальна вартість товару визначаються відповідно до заявок покупця, рахунків (рахунків-фактур) постачальника та видаткових накладних до даного договору, які (видаткові накладні) після їх підписання та за домовленістю сторін мають юридичну силу специфікацій (в частині визначення загальної кількості та загальної вартості товару) в розумінні ст. 266 ГК України та є невід`ємними частинами договору.

За умовами п.3.1 договору, поставка товару здійснюється на наступних умовах, у разі перевезення залізничним транспортом на умовах СРТ (перевезення сплачено до залізничної станції зазначеної у специфікації) згідно офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати „Інкотермс (2010); у разі перевезення автомобільним транспортом покупця ( або іншого перевізника за дорученням покупця та за його рахунок ) зі складу постачальника на умовах EXW (Франко завод) згідно офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати „Інкотермс (2010); при цьому адресою передачі приймання товару є Полтавська область, м. Кременчук, вул. Ярмаркова, буд. 15. У специфікації до цього договору сторони можуть узгодити інші умови поставки товару, ніж зазначені в абзацах 1-3 пункту 3.1 цього договору.

Положеннями п. 3.7 договору визначено, що постачальник протягом 2-х робочих днів з моменту отримання заявки від покупця, направляє покупцю один із наступних документів: рахунок на здійснення попередньої оплати партії товару, щодо якої надійшла заявка покупця (у цьому випадку вважається, що постачальник погодив заявку покупця); погоджену заявку з коригуванням; відмову від заявки. Якщо після отримання заявки від покупця постачальник не надіслав покупцю жодного з вищевказаних документів, зазначених у цьому пункті договору, але при цьому здійснив на адресу покупця поставку товару, замовленого покупцем (повністю або частково), за видатковими та/або товарно-транспортними накладними, в яких містяться відомості, які не суперечать вказаній заявці, то вважається, що постачальник погодив заявку покупця. Якщо після надіслання покупцем заявки на адресу постачальника покупець прийняв від постачальника товар, замовлений покупцем (повністю або частково), за видатковими та/або товарно-транспортними накладними, в яких містяться відомості, що не відповідають (повністю або частково) вказаній заявці, то вважається, що сторони погодили коригування вказаної заявки відомостями, які містяться у вказаних видаткових та/або товарно-транспортних накладних.

Умовами п. 3.9 договору встановлено, що товар повинен бути поставлений покупцю в термін, погоджений у заявці з постачальником, на кожну окрему партію товару, відповідно до умов цього договору.

Згідно п. 3.10 договору, у разі перевезення товару залізничним транспортом датою поставки (передачі) партії товару постачальником у власність покупця, є дата передачі постачальником товару перевізнику (залізниці), зазначена у відповідній залізничній накладній на цю партію товару.

Умовами п. 4.1 договору встановлено, що приймання товару за кількістю і якістю здійснюється на умовах договору. Не узгоджені цим договором питання приймання товару по кількості і якості регулюються нормами чинного законодавства України, „Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю (затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 р. №П-6 зі змінами та доповненнями, внесеними постановами Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 29.12.1973 р.№81, від 14.11.1974 р. №98; та від 23.07.1975 р. №115) та „Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю (затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 р. №7-П зі змінами та доповненнями, внесеними постановами Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 29.12.1973 р. №81, від 14.11.1974 р. №98 та від 23.07.1975 р. №115) в частині, що не суперечить умовам цього договору.

Відповідно до п. 4.4 договору, право власності на товар та ризики випадкового знищення або пошкодження товару виникають у покупця в момент поставки (передачі) товару покупцю, визначений у п.3.10 та п.3.11 договору.

Умовами п. 6.1 договору визначено, що розрахунки за товар здійснюються у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Згідно п. 6.2 договору, покупець оплачує кожну партію товару на умовах повної попередньої оплати.

Положеннями п. 6.4 договору встановлено, якщо постачальник передав товар без здійснення покупцем попередньої оплати, то покупець зобов`язаний оплатити товар у день отримання товару а якщо товар був поставлений після 16 годин, то не пізніше наступного робочого дня з моменту отримання товару.

Згідно п.6.5. товар вважається повністю оплаченим з дня надходження всієї суми коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Відповідно до п.6.6 договору, у випадку наявності заборгованості покупця за декілька партій (по декільком видатковим накладним) поставленого йому товару, сплачені покупцем гроші зараховуються постачальником в погашення заборгованості по видатковим накладним в порядку черговості їх оформлення, починаючи із найдавнішої, незалежно від призначення платежу у платіжному дорученні покупця на оплату.

У пункті 6.7 договору, сторони погодили, що не пізніше п`яти робочих днів після закінчення кожного календарного місяця, в якому надавалися послуги, вони (сторони) мають провести взаємну звірку наданих (отриманих) та сплачених послуг зі складанням у цей же строк відповідного акту за результатами цієї звірки.

За умовами п. 9.1 цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2019р., а в частині грошових розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов`язань згідно умов даного договору.

На виконання умов договору №280/2018-П від 04.12.2018 року, згідно специфікації, що є додатком до цього договору (а.с. 21) позивачем протягом періоду з 12.12.2018р. по 17.12.2018р. було передано у власність відповідача товар на загальну суму 592 383,18 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи залізничним накладними: від 12.12.2018р. №43210491, від 13.12.2018 р. №№43217900, 43217868, 43217793, 43217801, від 14.12.2018р. №43225358, від 17.12.2018 р. №№43253723, 43250190, 43253681, 43250174, 43253574, 43253616 та видатковими накладними: №10365 від 12.12.2018р., №10395 від 13.12.2018р., №10437 від 14.12.2018 р. та №10475 від 17.12.2018 р. (а.с. 22-37).

При цьому, позивач наполягає, що станом на 19.03.2019 року відповідач здійснив лише часткову оплату отриманого товару за спірний період у розмірі 200 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №204 від 11.12.2018р, яка була зарахована позивачем в погашення сплати вартості товару отриманого відповідачем 12.12.2018р. та частково за товар отриманий 13.12.2018р. за спірною накладною не була сплачена відповідачем.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Так, із наявних в матеріалах справи первинних документів вбачається, що між сторонами у справі відбулись господарські операції з приводу поставки товару.

Відповідно до ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконав умови укладеного між сторонами договору №280/2018-П від 04.12.2018 року, а саме за фактично отриманий товар у спірний період розрахувався лише частково сплативши грошові кошти у сумі 200 000,00 грн., згідно платіжного доручення №204 від 11.12.2018р., доказів здійснення інших проплат відповідачем не надано.

При цьому, в матеріалах справи наявний акт звірки взаєморозрахунків за період 2018 року, складений між сторонами у справі на виконання умов п.6.7 договору (а.с. 38), з якого вбачається, що заборгованість відповідача на 31.12.2018 року за договором №280/2018-П від 04.12.2018 за даними позивача становить 392383,18 грн.

З урахуванням викладеного позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 392 383,18 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

За приписами статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно положень п.7.3 договору, якщо постачальник передав товар покупцеві без попередньої оплати цього товару, то у разі порушення покупцем строків оплати цього товару, встановлених п. 6.4 цього договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії товару, строк оплати якої був порушений, за кожен день такого порушення (прострочення) без обмежень строків нарахування цієї пені, відповідно до ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно формули розрахунку пені, наведеної в листі Національного банку України №25-011/388-1707 від 12.03.1997р. на виконання Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, сума простроченого платежу помножена на розмір пені за кожен день прострочення у відсотках, розділена на сто та помножена на кількість днів прострочення платежу буде дорівнювати сумі пені за прострочення платежу.

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, суд, перевіривши розрахунок пені у розмірі 35 875,95 грн., що наведений у розрахунку позивача (а.с.7) обчисленої по 19.03.2018 року встановив, що при здійсненні розрахунку пені на суму боргу 281 777,88 грн. позивач допустив помилку у визначені кількості днів, так позивачем нараховано пеню з 19.12.2018р. по 19.03.2019р., тобто за 91 день, тоді як позивач робив обчислення виходячи із кількості днів 92, що є помилковим, в іншій частині розрахунок є вірним та обґрунтованим.

З огляду на викладене суд здійснив власний розрахунок пені на частину заборгованості у розмірі 281 777,88 грн. та встановив, що сума пені повинна становити 25 290, 53 грн. (281 777,88*0,36/365*91= 25290,53 грн.

Отже, загальна сума пені, що підлягає стягненню з відповідача, з урахуванням здійснених судом розрахунків, становить 35598,03 грн.

Положеннями п. 7.4 договору визначено, що у разі порушення (прострочення) покупцем строку оплати поставленого товару більше ніж на один календарний місяць, покупець, окрім сплати пені, передбаченої п.7.3 цього договору, сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% від вартості товару, строк оплати якого був порушений (прострочений) більше ніж на один календарний місяць.

Суд, перевіривши розрахунок штрафу у розмірі 78476,64 грн. (а.с. 7), здійснений позивачем на підставі п.7.4 укладеного між сторонами договору, вважає його вірним та обґрунтованим.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем інфляційних у розмірі 6803,53 нарахованих по лютий 2019 року (а.с.8) вважає його вірним та обґрунтованим.

Водночас, перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення 3% річних у розмірі 2989,66 грн. (а.с. 8), нарахованих по 19.03.2019р. встановив, що позивач допустився помилки аналогічної, що й при здійсненні розрахунку пені, в зв`язку з чим суд зробив власний розрахунок, згідно якого сума 3% річних нарахованих на заборгованість у розмірі 281 777,88 грн. становить 2107,54 грн. (281 777,88*3%/365*91=2107,54), в іншій частині розрахунок позивача є вірним.

Отже, загальний розмір 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача, з урахуванням здійснених судом розрахунків, становить 2966,50 грн.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог ТОВ „Мало-Кохнівський кар`єр та стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 392 383,18 грн., штрафу у розмірі 78476,64 грн., пені у розмірі 35598,03 грн., інфляційних у розмірі 6803,53 грн. та 3% річних у розмірі 2966,50 грн.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 7747,93 грн. покладаються на позивача та відповідача пропорційно розміру задоволених судом вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Спортивна компанія „Люксон спорт (67700, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, буд. 77; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Мало-Кохнівський кар`єр (39630, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Ярмаркова, 15; ) 392 383/триста дев`яносто дві тисячі триста вісімдесят три/грн. 18 коп. основного боргу, 78476/сімдесят вісім тисяч чотириста сімдесят шість/ грн. 64 коп. штрафу, 35598/тридцять п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто вісім/ грн. 03 коп. пені, 6803/шість тисяч вісімсот три/грн. 53 коп. інфляційних у розмірі та 2966/дві тисячі дев`ятсот шістдесят шість/грн. 50 коп. 3% річних.

3.В решті позову відмовити.

4.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Спортивна компанія „Люксон спорт (67700, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, буд. 77; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Мало-Кохнівський кар`єр (39630, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Ярмаркова, 15; ) 7740/сім тисяч сімсот сорок/грн. 19 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27 червня 2019 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська