ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/937/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області, м. Лозова
про стягнення 494876,21 грн.
за участю :

предстаника позивача - Єфременко О.О., за довіреністю № 14-192 від 17.05.2019 року та на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 23.03.2018 року;

представника відповідача - Цвіркун М.В., за довіреністю № 896 від 10.06.2019 року та на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 22.03.2019 року.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області, м. Лозова про стягнення 494876,21 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.04.2019 року прийнято позову заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження на 23.04.2019 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.04.2019 року продовжено строк підготовчого провадження, підготовче засідання відкладено на 27.05.2019 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.05.2019 року підготовче засідання у справі було відкладено на 10.06.2019 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.06.2019 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до розгляду по суті на 19.06.2019 року.

Представник позивача в судовому засіданні 19.06.2019 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором № 2576/1617-БО-32 про постачання природного газу від 31.10.2016 року щодо вчасної оплати поставленого газу, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача 321268,69 грн. пені, 45895,53 грн. 3% річних та 127712,00 грн. інфляційних втрат.

Представник відповідача у судовому засіданні 19.06.2019 року проти позовних вимог заперечує, наголошуючи що нарахування пені, 3% річних та інфляційних є безпідставним, оскільки оплата за природний газ проводилась в порядку та на умовах, визначених постановою КМУ № 217 від 18.06.2014 р. на підставі перерахування коштів прийнятими на підставі постанов НКРЕКП, з дотриманням умов п. 6.3. договору. При цьому, альтернативно відповідач просить суд зменшити розмір пені на 90%, оскільки відповідач є комунальним підприємством, яке створене для задоволення потреб споживачів та фактично штрафні санкції нараховані на заборгованість, яка утворилась у зв`язку з несвоєчасною оплатою населенням за спожиті послуги та фінансування з Державного бюджету пільг та субсидій.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та дослідивши надані учасниками судового процесу докази, заслухавши вступне слово представників сторін, суд встановив наступне.

31.10.2016 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник, позивач) та Комунальним підприємством "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області (споживач, відповідач) укладено договір № 2576/1617-БО-32 купівлі-продажу природного газу, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати у власність відповідача у 2016-2017 роках природний газ, а відповідач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (арк. справи 19-27).

Відповідно до п. 1.2. договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Згідно з п. 2.1 постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 3656,703 тис. куб. метрів.

Додатковими угодами № 1 від 31.10.2016 року, № 2 від 22.11.2016 року та № 3 від 30.12.2016 року до договору постачання природного газу від 31.10.2016 року № 2576/1617-БО-32 сторони змінювали ціну природного газу та викладали п. 5.5 договору у новій редакції.

Додатковою угодою № 4 від 23.01.2017 року сторонами були внесені зміни до розділу І, розділу 3, розділу 7 та розділу 11 договору постачання природного газу від 31.10.2016 року № 2576/1617-БО-32

Згідно з п. 3.4. договору приймання -передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання передачі.

Пунктом 5.2 договору (в редакції додаткової угоди № 3 від 30.12.2016 року) сторони узгодили, що ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором становить 4942,00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20 %. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 5930,40 грн.

Відповідно до п. 6.1. договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 12.1 договору сторони визначити, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 по 31.05.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного виконання.

Так, на виконання умов вищевказаного договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 27091586,44 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання - передачі природного газу (а.с. 33-38).

Вказані акти приймання - передачі природного газу підписано уповноваженими представниками сторін і скріплено їх печатками.

Позивач у своєму позові вказує, що відповідач за поставлений газ за договором постачання природного газу від 31.10.2016 року № 2576/1617-БО-32 розраховувався несвоєчасно, у зв`язку з чим позивачем було нараховано до стягнення з відповідача 321268,69 грн. пені, 45895,53 грн. 3% річних та 127712,00 грн. інфляційних втрат.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що оплата за природний газ проводилась в порядку та на умовах, визначених постановою КМУ № 217 від 18.06.2014 р. на підставі перерахування коштів прийнятими на підставі постанов НКРЕКП, з дотриманням умов п. 6.3. договору. При цьому, альтернативно відповідач остаточно просить суд зменшити розмір пені на 90%, оскільки відповідач є комунальним підприємством, яке створене для задоволення потреб споживачів та фактично штрафні санкції нараховані на заборгованість, яка утворилась у зв`язку з несвоєчасною оплатою населенням за спожиті послуги та фінансування з Державного бюджету пільг та субсидій.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

У ч. 1 ст. 174 ГК України закріплено, що господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Згідно із положеннями ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 8.2. договору сторони передбачили, що у разі прострочення споживачем пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Приймаючи до уваги, що відповідач порушив п. 6.1. договору та здійснював оплату за договором № 2576/1617-БО-32 несвоєчасно, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені на предмет відповідності вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 549 ЦК України, ст. 231, 232 ГК України, ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», суд дійшов висновку, що він є обґрунтованими, правомірними та правильно розрахованими, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню у розмірі 321268,69 грн.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних в розмірі 45895,53 грн. та інфляційних втрат у розмірі 127712,00 грн., суд керується положеннями ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Приймаючи до уваги факт прострочення відповідачем виконання свого зобов`язання, дослідивши поданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, судом встановлено правомірність та обґрунтованість нарахованих позивачем сум, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що відповідач у судовому засіданні просить задовольнити клопотання про зменшення суми пені на 90%. В обґрунтування клопотання заявник посилається на важкий фінансовий стан підприємства, викликаний зокрема неплатежами різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію, невідповідністю тарифів за теплову енергію для населення фактичним витратам на її виробництво. В підтвердження даних обставин відповідачем надано: звіти про фінансовий стан разом з балансами та іншими фінансовими формами за 2016-2018 року.

Обґрунтовуючи подане клопотання відповідач послався, зокрема, на скрутне фінансове становище підприємства, дебіторську заборгованість споживачів фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Згідно із частиною 3 статті 551 ЦК розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Відповідач є підприємством, яке створене для задоволення потреб споживачів у тому числі населення та державних органів в теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання, водовідведення.

Крім того, відповідач вказує на те, що однією з причин тяжкого економічного стану відповідача є дефіцит коштів, пов`язаний з хронічними неплатежами, в основному з боку населення за спожиті послуги. Так, борги населення за комунальні послуги у відповідності до інформації про нарахування, надходження та заборгованість за теплову енергію по КП «Теплоенерго» досягли по теплопостачанню суму у розмірі 106570648,97 грн.

Надані відповідачем фінансові звіти вказують на існування великої дебіторської заборгованості від надання послуг теллопостачання.

Здійснивши аналіз положень Закону України "Про теплопостачання", Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217, а також оцінивши подані відповідачем звіти про фінансові результати з балансами за період з 2016 року по 2018 рік, суд дійшов висновку про відсутність у діях відповідача прямого умислу на порушення зобов`язання з огляду на те, що відповідач самостійно не визначає порядок розподілу коштів, які надійшли на його рахунок зі спеціальним режимом використання, а оплата із такого рахунку відповідних послуг, у тому числі послуг з транспортування природного газу, залежить від розміру коштів, які надійшли від споживачів.

З урахуванням наданих відповідачем доказів, ступеню виконання відповідачем зобов`язань за договором (а саме відсутність основної заборгованості відповідача), причин несвоєчасного виконання зобов`язання, значимість підприємства відповідача для населення та держави з огляду на постачання відповідачем теплової енергії саме населенню та бюджетним організаціям, а також приймаючи до уваги співвідношення розміру заподіяних позивачу збитків і заявлених до стягнення сум, суд дійшов висновку про винятковість даного випадку, що надає право суду для зменшення неустойки у розмірі 70%.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 27.03.2019 року по справі № 904/3458/18.

Таким чином з урахуванням зменшення пені на 70%, з відповідача підлягає до стягнення 96380,60 грн.

В частині стягнення пені в розмірі 224888,08 грн. суд відмовляє в задоволенні позову, у зв`язку зі зменшенням розміру пені.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Також суд приймає до уваги, що судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру. Таким чином судовий збір у даній справі покладається на відповідача в розмірі 7423,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області (64602, Харківська область, м. Лозова, вул. Ломоносова, 23, ідент. код 38076191) на користь Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) пеню в сумі 96380,60 грн., 3% річних в розмірі 45895,53 грн., інфляційні втрати у розмірі 127712,00 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 7423,20 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені в розмірі 224888,08 грн. в задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720)

Відповідач Комунальне підприємство "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області (64602, Харківська область, м. Лозова, вул. Ломоносова, 23, ідент. код 38076191)

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "20" червня 2019 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/937/19