РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.06.2019Справа № 910/4517/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Українського союзу об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення (04107, м. Київ, вул. Пугачова, будинок 17, ідентифікаційний код 00017437)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тісо" (03150, м. Київ, вул. Ямська, будинок 72; ідентифікаційний код 23536097)

про стягнення 89 062, 08 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернувся Український союз об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тісо" про стягнення 89 062, 08 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач в порушення зобов`язань обумовлених укладеним між сторонами договором № 01/1-09 від 01.10.2009 не здійснює оплату за надані послуги, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції в розмірі 85 065, 24 грн. Також позивачем нараховано 3% річних в розмірі 3996, 84 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2019 позовну заяву Українського союзу об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення залишено без руху, позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків шляхом подання до суду достовірної інформації, а саме ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України).

22.04.2019 до Господарського суду міста Києва надійшов лист позивача, до якого додано позовну заяву із зазначенням достовірного ідентифікаційного коду відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2019 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження.

22.05.2019 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що позивач заперечує щодо задоволення позовних вимог та просить суд відмовити у задоволенні позову, вказуючи, що договір № 01/1-09 від 01.10.2009 за яким позивач просить стягнути заборгованість припинив свою дію 31.12.2016. Також відповідач вказує, що після закінчення строку дії договору, позивачем не надавались Товариству з обмеженою відповідальністю "Тісо" жодні послуги, та відповідно відповідач жодних послуг від позивача не потребує та не замовляє.

Так, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2009 між Українським союзом об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення (Укрсоюзсервіс) (сторона - 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тісо" (далі - сторона 2) укладений договір № 01/1-09 про надання послуг, за п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених даним договором, сторона-1 надає на платній основі стороні-2 послуги, пов`язані із знаходженням на території Укрсоюзсервісу за адресою: м. Київ, вул. Ямська,72-а трансформаторної підстанції ТП-1612 сторони-2.

Відповідно до п. 2.1. договору, сторона-2 сплачує стороні-1 плату за послуги, пов`язані із знаходженням на території Укрсоюзсервісу за адресою: м. Київ, вул. Ямська,72-а трансформаторної підстанції ТП-1612 сторони-2 згідно з розрахунком, що додається.

За умовами п. 2.2. договору, щомісячна плата згідно п. 2.1. цього договору за ініціативою сторони-1 може бути змінена в разі зміни показників, які вказані в розрахунку, що додається.

Так, відповідно до розрахунку вартості послуг становить 1 867,49 грн. з ПДВ.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що сторона-2 зобов`язується:

- сплачувати щомісячну плату за послуги, пов`язані із знаходженням на території Укрсоюзсервісу за адресою: м. Київ, вул. Ямська,72-а трансформаторної підстанції ТП-1612 сторони-2, до 5 числа поточного місяця за поточний місяць в розмірах, встановлених п. 2.1. цього договору, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок сторони-1;

- при користуванні послугами сторони-1 дотримуватись принципів добросусідства та взаємоповаги.

Зміни в даний договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, які оформлюються додатковою угодою до цього договору (п. 6.3. договору).

Відповідно до п. 6.4. договору, зміни у цей договір набирають чинності з моменту їх належного оформлення сторонами.

Пунктом 6.5. договору передбачено, що даний договір може бути розірваний тільки за домовленістю сторін, яка оформляється додатковою угодою до даного договору.

Відповідно до п. 6.1. договору, цей договір набирає чинності з дати підписання та діє до 31.12.2010.

Цей Договір вважається розірваним з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди, якщо інше не встановлено чинним законодавством України (п. 6.6. договору).

Шляхом підписання 28.08.2015 додаткової угоди до договору сторонами внесено зміни, зокрема до п. 6.1. договору № 01/1-09 та встановлено, що договір набирає чинності з дати підписання та діє до 31.12.2016 року.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує, що незважаючи на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2017 у справі 910/4597/17, яким позовні вимоги Українського союзу об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення були задоволені частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІСО" на користь Українського союзу об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення (Укрсоюзсервіс) основний борг в розмірі 32 334 грн. 68 коп., інфляційні втрати в сумі 2449 грн. 02 коп., 3% річних - 291 грн. 01 коп. та 1561 грн. 41 коп. - витрат по сплаті судового збору, відповідач не відновив оплату позивачу за знаходження обладнання трансформаторної підстанції Товариства з обмеженою відповідальністю "Тісо" на території і в будівлі позивача.

Позивач вказує про те, що його територією і будівлею відповідач продовжує використовувати і зараз, як і раніше продовжує отримувати від позивача послуги в повному обсязі, передбачені договором.

Як про це зазначає позивач, територією та будівлею площею 25,7 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Ямська,72-а для розміщення трансформаторної підстанції користується тільки відповідач, позивач для своїх потреб не користується вказаною трансформаторною підстанцією.

Листом № 01/1-9 від 06.02.2018 позивач звернувся з претензією до відповідача з вимогою проводити оплату, відповідно до погодженого раніше розрахунку, однак, відповідач відмовився проводити оплату за послуги, які отримує.

Позивач зазначає, що використання відповідачем безоплатно будівлі і території, що належить Українському союзу об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення не дає можливості позивачу використовувати цю будівлю і територію для своєї діяльності та отримувати прибуток.

Таким чином, звертаючись до суду з даним позовом позивач вказує, що розмір заборгованості відповідача за отримані послуги, пов`язані із знаходженням на території і в будівлі позивача обладнання трансформаторної підстанції, яке відповідач використовує для своїх потреб в період з 01.01.2017 по 15.04.2019 складає 85 065, 24 грн., 3% річних складають 3 996, 84 грн., яку позивач й просить суд стягнути з відповідача.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 01/1-09 від 01.10.2009, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором надання послуг.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 193 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, 01.10.2009 між позивачем та відповідачем був укладений договір № 01/1-09 про надання послуг, пов`язаних із знаходженням на території Українського союзу об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення трансформаторної підстанції ТП-1612, відповідно до якого позивач зобов`язувався надати послуги із знаходження на території по вул. Ямська,72-а трансформаторної підстанції, а саме, проводити за свій рахунок охорону території та дотримуватися принципів добросусідства і взаємодопомоги.

Так, з урахуванням додаткових угод строк дії вказаного договору сторонами встановлено до 31.12.2016.

В той час, суд акцентує увагу на тому, що умовами укладеного договору не передбачено його автоматичну пролонгацію.

Як про це вказує відповідач та чого у свою чергу не спростовано позивачем, після закінчення строку дії укладеного між Українським союзом об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тісо" договору від 01.10.2009, сторони не продовжували його дію. Відповідач стверджує, що з часу закінчення строку дії договору позивачем не надавались жодні послуги відповідачу і відповідач жодних послуг від позивача не потребує і не замовляє.

Що стосується доводів позивача стосовно того, що ним продовжуються надаватись послуги відповідачу за договором № 01/1-09 від 01.10.2009, що закінчив свою дію, то суд вказує, наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Крім того, суд вважає за доцільне зауважити, що ч. 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Проте, суд вказує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні норм процесуального законодавства, щоб підтверджували його доводи щодо надана послуг відповідачу після закінчення строку на який було укладено договір № 01/1-09 від 01.10.2009, тобто, після 31.12.2016. Зокрема, позивачем не надано жодних актів виконана них робіт, доказів їх надіслання, доказів того, що надані послуги обліковуються ним у бухгалтерському або податковому обліку, тощо.

Разом з тим, як про це вказує відповідач та чого не було спростовано позивачем, останній жодного разу не звертався до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тісо" з пропозицією продовжити укладений між сторонами договір або укласти новий договір, хоча не був позбавлений такого права і такий порядок визначений ст. 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої проект договору може бути запропонований будь якою із сторін. У разі якщо проект договору викладений як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Однак, відповідач стверджує, що не отримував жодних послуг і не мав намір продовжувати дію укладеного договору або укладати новий, оскільки не мав в цьому жодної потреби.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі статей 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд також вважає за необхідне вказати, що в розрізі спірних правовідносин, з огляду на предмет та підстави позову, судом не надається оцінка твердженням позивача та відповідача відносно того, кому на праві власності належить майновий комплекс по вул. Ямська,72 в м . Києві, де знаходиться трансформаторна підстанція ТП 1612. Судом встановлюються обставини, щодо надання та/або ненадання послуг позивачем, та наявності та/або відсутності обов`язку відповідача щодо здійснення оплати.

Отже, виходячи із викладеного вище, суд дійшов висновку, що звертаючись до суду із даним позовом позивачем не доведено обставин на які від посилається, як на підставу своїх вимог з відповідними засобами доказування, відносно того, що Українським союзом об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення після закінчення дії договору № 01/1-09 від 01.10.2009 (31.12.2016) надавались послуги, а відповідач у свою чергу потребував та замовляв такі послуги. Крім того, суд також вказує, що позивачем не доведено обов`язку відповідача сплачувати за послуги після закінчення строку дії договору.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за "отримані послуги" в період з 01.01.2017 по 15.04.2019 в сумі 85 065, 24 грн. та 3% річних в сумі 3 996, 84 грн. є необґрунтованими, документально непідтвердженими, а відтак, такими, що не підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд зазначає, що посилання позивача на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2017 у справі 910/4597/17, яким позовні вимоги Українського союзу об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення були задоволені частково та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІСО" на користь Українського союзу об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення (Укрсоюзсервіс) основний борг в розмірі 32 334 грн. 68 коп., інфляційні втрати в сумі 2449 грн. 02 коп., 3% річних - 291 грн. 01 коп. та 1561 грн. 41 коп. - витрат по сплаті судового збору, в контексті спірних правовідносин не мають юридичного значення. Оскільки, вказаним рішенням не встановлено будь яких преюдиційних фактів, які б могли вплинути на розгляд справи та встановлення обставин, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Українського союзу об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення (04107, м. Київ, вул. Пугачова, будинок 17, ідентифікаційний код 00017437) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тісо" (03150, м. Київ, вул. Ямська, будинок 72; ідентифікаційний код 23536097) про стягнення 89 062, 08 грн. - відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору позивачу не відшкодовуються.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 24.06.2019

Суддя Д.О. Баранов