ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"10" червня 2019 р.м. Одеса Справа № 910/13307/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловська Ю.М.

при секретарі судового засідання: Горнович Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Косинський Є.В.(представник за довіреністю);

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячне-Агро" (68535, Одеська область, Тарутинський район, с. Миколаївка, вул. Котовського);

до відповідача: Сardiff Commodities SA (Bahnhofstrasse, 21, 6300 Zug, Switzerland);

про стягнення 4 209, 54 дол. США

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячне-Агро" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача - ОСОБА_1 Commodities SA, в якій просить суд стягнути з відповідача борг у розмірі 79089,22 доларів США, збитки у розмірі 12664,38 доларів США та пеню у розмірі 4209,54 доларів США, витребувати у відповідача зерно пшениці 3-го класу у кількості 736,91т та розірвати контракт № MW3-030618RL-4 від 06.03.2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов контракту №MW3-030618RL-4 від 06.03.2018р., згідно якого позивачем було постановлено на користь відповідача товар (пшеницю третього класу українського походження, врожаю 2018) двома партіями, а саме: у кількості 733,829т та 736,91т, однак, відповідач зобов`язання щодо своєчасної оплати товару не виконав, у зв`язку з чим позивачем вказується на наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за першу партію товару (у кількості 733,829 тонн) у розмірі 79 089,22 доларів США, витребування в останнього другої партії товару (у кількості 736,91т) та розірвання контракту №MW3-030618RL-4 від 06.03.2018р. Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 4 209,54 доларів США, нарахованої за прострочення виконання грошового зобов`язання, та збитків у розмірі 12 664,38 доларів США, завданих внаслідок порушення зобов`язань відповідачем.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.10.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/13307/18, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09.11.2018р.

06.11.2018 року до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячне-Агро" надійшла заява про зменшення позовних вимог, згідно якої позивач вказував на сплату відповідачем після звернення з позовом до суду заборгованості за контрактом №MW3-030618RL-4 від 06.03.2018 у розмірі 211 249,00 доларів США, у зв`язку з чим вказував на те, що загальний розмір позовних вимог зменшується з 228 606,94 доларів США до 4 209,54 доларів США, а тому просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 4 209,54 доларів США та розірвати контракт №MW3-030618RL-4 від 06.03.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2018 відкладено підготовче засідання на 07.12.2018, а ухвалою від 07.12.2018 закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.01.2019 року.

Розпорядженням керівника апарату суду №05-23/243 від 08.02.2019 на підставі ч. 9 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду у зв`язку із перебуванням судді Мельника В.І. на лікарняному справу №910/13307/18 направлено на повторний автоматизований розподіл.

За наслідками повторного автоматизованого розподілу справу №910/13307/18 передано на розгляд судді Бойко Р.В.

Ухвалою суду Господарського суду міста Києва від 19.02.2019 року матеріали справи №910/13307/18 направлено за територіальною підсудністю до Господарського суду Одеської області.

За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/13307/18 розподілено судді Господарського суду Одеської області Невінгловській Ю.М.

Враховуючи вищевикладене ухвалою суду від 25.03.2019 року справу №910/13307/18, в порядку ст.ст. 31, 32 Господарського процесуального кодексу України було прийнято до провадження судді Невінгловської Ю.М. із призначенням розгляду справи спочатку та проведенням підготовчого засідання на 22.04.2019р.

18.04.2019 року до Господарського суду Одеської області від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог вх. ГСОО №7783/19, відповідно до якої останній просив стягнути з Сardiff Commodities SA пеню у розмірі 4 209,54 долари США та судові витрати.

У судовому засіданні 22.04.2019р. судом встановлено, що заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог подані з додержанням встановлених строків п.2 ч.2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в зв`язку з чим подальший розгляд позовних вимог суду здійснює в редакції заява позивача від 18.04.2019 р. вх. ГСОО №7783/19. Водночас, у судовому засіданні від 22.04.2019 року судом було оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання, в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України на 13.05.2019 року.

Ухвалою суду, в порядку ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, підготовче провадження у даній справі було закрито та призначено розгляд справи по суті на 24.05.2019 року.

У судовому засіданні від 24.05.2019р. судом було оголошено перерву у розгляді справи до 10.06.2019 року.

У судовому засіданні 10.06.2019р. представник позивача позовні вимоги в редакції заяви про зменшення позовних вимог вх. ГСОО №7783/19 підтримав та просив суд позов задовольнити..

Відповідач Сardiff Commodities SA про дату, час та місце судових засідань повідомлявся, шляхом направлення ухвал суду на адресу: 02152, м. Київ, вул. Павла Тичини, 1-в, бізнес центр Сільвер Бриз, офіс 431. Вказана адреса була повідомлена позивачем, як адреса визначена згідно положень ст.93 Цивільного кодексу України, оскільки за зазначеною адресою знаходяться представники відповідача, які підписали контракт №MW3-030618RL-4 від 06.03.2018р., його супроводжують та зазначеною адресою розташований офіс компанії відповідача, між тим, у судові засідання не з`являвся, про поважність причин відсутності не повідомляв, відзив на позовну заяву не надав.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до частин 4, 5 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Водночас, ч. 10 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою у довідках поштової установи За терміном зберігання, а також відсутність жодних повідомлень щодо причин неявки представника Сardiff Commodities SA у судове засідання, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до п. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні від 10.06.2019р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 19.06.2018 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до статті 365 Господарського процесуального кодексу України іноземні суб`єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов`язки, що і суб`єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно до ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

При цьому правовідносини, пов`язані з усіма видами зовнішньоекономічної діяльності в Україні, регулюються положеннями Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", а питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який впливає на виникнення, зміну або припинення правовідносин, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право".

Закон України "Про міжнародне приватне право" (пункт 1 частини 1 статті 1) визначає приватноправові відносини як відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи.

Згідно зі статтею 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" спори, що виникають між суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб`єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

За статтею 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності у справах з іноземним елементом, передбачених у статті 77 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 23.1 контракту, будь-які та всі спори, що виникають відповідно до цього контракту, або будь-які претензії щодо тлумачення або виконання цього контракту передаються на розгляд в Господарський суд, за місцем реєстрації продавця. Мовою судового процесу є українська мова. Рішення господарського суду виноситься в письмовій формі з вказівкою основ для його винесення. Рішення господарського суду є обов`язковими для виконання сторонами. Рішення Господарського суду виконується будь-яким судом, що має юрисдикцію за даним контрактом або юрисдикцією у відношенні відповідної сторони або її майна.

Враховуючи, що продавець - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сонячне-Агро" зареєстрований за адресою: Одеська область, Тарутинський район, с. Миколаївка, вул. Котовського, суд вважає, що спір правомірно передано на розгляд до Господарського суду Одеської області.

Вирішуючи питання щодо права, яке застосовується судом, суд вказує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про міжнародне приватне право" право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про міжнародне приватне право" у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Відповідно до ст. 43 розділу VI "Колізійні норми щодо договірних зобов`язань" Закону "Про міжнародне приватне право" сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Як вбачається з п. 22.1. контракту, сторони дійшли згоди, що цей контракт укладається, набирає сили, підлягає тлумаченню та виконанню відповідно до законодавства України.

З огляду на викладене, саме законодавство України підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено матеріалами справи,06.03.2018 р. між ТОВ „Сонячне-Агро (надалі - продавець) та Сardiff Commodities SA (надалі покупець) було укладено контракт №MW3-030618RL-4 (надалі контракт), згідно умов якого продавець зобов`язався поставити покупцеві товар пшениця 3-го класу, походження Україна, врожай 2018 року, насипом, кількістю 3000.0 метричних тон товару (допустиме відхилення +/- 3 % за вибором продавця), а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити вартість прийнятого товару на умовах, визначених цим контрактом.

Умовами п. 5.1 контракту встановлено, що ціна: 180.00 доларів США за 1 метричну тону (яка дорівнює 1000 кілограмам).

В п. 6.1 контракту встановлено, що загальна вартість товару 540 000.00 доларів США +/- 3 % в залежності від кількості поставленого товару.

Згідно п.7.1 контракту, валютою контракту - долари США.

За умовами п.п. 8.1.1 для поставок залізничним транспортом платежі -95% вартості кожної партії товару не менше ніж 500+/- 3% метричних тон, навантаженого на залізничні вагони на станції відправлення після надання транспортних документів (оригіналів або копій) на електронну адресу покупця.

Положеннями п. 8.1.2 контракту визначено, що остаточний розрахунок з урахуванням кількості товару, фактично прийнятого в місці призначення, після надання завершальних документів (оригіналів або копій). Завершальні документи включають: рахунок-фактура завірений підписом та печаткою; реєстр відвантажених вагонів (PDF формат) завірений підписом та печаткою; акт передачі права власності на оплачувану кількість товару; копію митної декларації з відміткою про перетин товаром кордону; інші документи можуть бути визначені відповідно до інструкції покупця.

У відповідності до п.п. 8.2.1 контракту для поставок вантажними автомобілями: 95% вартості кожної партії товару не менше ніж 500+/- 3% метричних тон, фактично прийнятого в місці поставки після надання копій транспортних документів.

За змістом п. 8.2.2 контракту, остаточний розрахунок з урахуванням кількості товару, фактично прийнятого в місці, після надання завершальних документів (оригіналів або копій). Завершальні документи включають: рахунок-фактура завірений підписом та печаткою; реєстр прийнятого товару в місці поставки; акт передачі права власності на оплачувану кількість товару; копію митної декларації з відміткою про перетин товаром кордону; інші документи можуть бути визначені відповідно до інструкції покупця.

У відповідності до п.8.5 контракту, всі платежі за цим контрактом мають бути здійснені протягом 3-х банківських днів. Операційний відлік вказаного часу розпочинається з 14:00 годин з моменту подачі документів вказаних в п. 8.1 та п. 8.2 та виникнення зобов`язання зі здійснення таких платежів в робочі та не святкові дні.

За умовами п.8.8 контракту, датою оплати вважається дата списання належної суми х рахунку покупця на рахунок продавця.

У п. 12.1 контракту встановлено строк поставки: початок 01.07.2018, завершення 31.07.2018; обидві дати включно.

За умовами п. 25.5 контракт набуває чинності з моменту його підписання та зберігає силу до моменту повного та належного виконання обов`язків сторін.

Як стверджує позивач, на виконання укладеного контракту ТОВ „Сонячне-Агро здійснило поставку двох партій товару: у кількості 733,829 т , що підтверджується митною декларацією ЕК10ДР від 13.08.2018 року та у кількості 736,91 т , що підтверджується залізничними накладними №41045725 від 02.08.2018р., №40853178 від 27.07.2018р. та №40871725 від 28.07.2018р.

Разом з тим, позивачем за спірний товар було виставлено 03.08.2018 року відповідачу інвойс №1 на оплату 95% вартості двох партій товару в кількості 1470,739 т на загальну суму 251 373,42 дол. США

При цьому, позивач зазначає, що 17.08.2018 року відповідачем було сплачено, згідно інвойсу №1 від03.08.2018р. лише грошові кошти у розмірі 53000 дол. США.

В подальшому позивачем, 12.09.2018р. було виставлено інвойс №2 на суму 6604,46 дол. США, що становить решту 5% вартості здійснених двох поставок партій товару.

Згідно з положеннями ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як стверджує позивач, після звернення з даним позовом до суду відповідач здійснив сплату заборгованості за контрактом №MW3-030618RL-4 від 06.03.2018р. в сумі 211 249 дол. США., що стало підставою для зменшення розміру позовних вимог.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Між тим, в порушення вимог ст. 73-74 Господарського процесуального кодексу України, відповідачем не надано доказів, які б свідчили про своєчасну оплату вартості поставленого товару.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що в порушення вимог ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, Сardiff Commodities SA у передбачений контрактом порядок та строк не здійснило в повному обсязі сплату вартості фактично отриманого товару, чим допустило прострочення виконання платежів щодо сплати вартості поставленого товару за контрактом №MW3-030618RL-4 від 06.03.2018р.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За умовами п. 24.4 контракту, якщо покупець прострочив оплату за поставлений і прийнятий покупцем товар, він повинен виплатити пеню в розмірі 0,1% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Суд, надаючи оцінку правомірності вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 4209,54 дол. США за порушення грошового зобов`язання за контрактом №MW3-030618RL-4 від 06.03.2018р. виходить з того, що правовий режим іноземної валюти на території України хоча і має певні обмеження в використанні її як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті та не суперечить чинному законодавству України, тоді як сторони передбачили сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, в зв`язку з чим позовні вимоги ТОВ „Сонячне-Агро про стягнення з відповідача пені у зазначеній вище сумі підлягають задоволенню.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору визначені судом з урахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог у сумі 1785,06 грн. (4209,54 дол. США * 28,27 грн. * 1,5% = 1785,06 грн.) покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Сardiff Commodities SA (Bahnhofstrasse, 21, 6300 Zug, Switzerland) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячне-Агро" (68535, Одеська область, Тарутинський район, с. Миколаївка, вул. Котовського; ) 4209/чотири тисячі двісті дев`ять/ доларів США 54 центи та 1785/одна тисяча вісімдесят п`ять /грн. 06 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20 червня 2019 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська