СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2019 р. Справа №922/83/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Дучал Н.М., суддя Россолов В.В.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача - Коваленко С.В., свідоцтво КС№6780/10 від 27.06.2018 року, посвідчення №6780/10 від 27.06.2018 року, довіреність №14-199 від 17.05.2019 року;

відповідача - Радигін Є.С., посвідчення №970 від 27.05.2011 року, довіреність б/н від 01.01.2019 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - Комунального підприємства «Чугуївтепло», м.Чугуїв, Харківська область, (вх.№1405Х/1-40) на рішення Господарського суду Харківської області від 08.04.2019 року по справі №922/83/19,

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ,

до Комунального підприємства «Чугуївтепло», м.Чугуїв, Харківська область,

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2019 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства «Чугуївтепло» про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу №2390/1617-ТЕ-32 від 12.09.2016 року у розмірі 1245110,64 грн., з яких: 3% річних у розмірі 287159, 83 грн., інфляційні втрати у розмірі 635269,02 грн. та пеня у розмірі 322681,79 грн.

В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу №2390/1617-ТЕ-32 від 12.09.2016 року в частині своєчасної сплати вартості природного газу, у зв`язку з чим, відповідачу нараховано 3% річних, інфляційні втрати та пеню. Здійснюючи правове обґрунтування позову, посилається на ст. 11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. 20, 173-175, 193, 216-218, 230, 231, 264-265 Господарського кодексу України, ст. 4, 20, 42, 46, 162-164, 171, 172 Господарського процесуального кодексу України.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 08.04.2019 року у справі №922/83/18 (повний текст складено та підписано 16.04.2019 року, суддя Новікова Н.А.) позов задоволено повністю.

Стягнуто з Комунального підприємства «Чугуївтепло» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» заборгованість у розмірі 1245110,64 грн., з яких: 322681,79 грн. - пені, 287159,83 грн. - 3% річних, 635269,02 грн. - інфляційні втрати та витрати зі сплати судового збору у розмірі 18676,66 грн.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 08.04.2019 року та прийняти нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити в повному обсязі. Крім того, скаржник просить стягнути судові витрати за розгляд апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розрахунки між сторонами договору №2390/1617-ТЕ-32 від 12.09.2016 року здійснювались двома способами: за рахунок коштів державного бюджету у відповідності до встановлених Порядків №20 та №256 і коштами, які перераховувались відповідачем на користь позивача виключно з рахунку зі спеціальним режимом використання у відповідності до ч.1 п.6.2 договору. Вказане свідчить на думку апелянта про відсутність правових підстав для нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.05.2019 року відкрито апеляційне провадження за скаргою відповідача на рішення Господарського суду Харківської області від 08.04.2019 року по справі №922/83/19; встановлено строк на протязі якого учасники справи мають право подати до суду відзиви, клопотання та документи в обґрунтування своєї позиції по справі та призначено справу до розгляду в судове засідання.

Ухвалою суду від 22.05.2019 року з метою дотримання принципів судочинства в господарському процесі, а також забезпечення повного та всебічного розгляду справи по суті, з огляду на неможливість закінчення розгляду справи в даному судовому засіданні, відкладено розгляд справи на іншу дату.

У судовому засіданні 24.06.2019 року представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та наполягав на її задоволенні.

Представник позивача письмового відзиву на апеляційну скаргу не надав, однак у судовому засіданні пояснив, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язок.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Так, 12.09.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник, позивач у справі) та Комунальним підприємством «Чугуївтепло» (споживач, відповідач у справі) укладено договір №2390/1617-ТЕ-32 постачання природного газу, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016 - 2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (арк. справи 14 - 27).

Згідно п. 1.2. договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з п. 2.1. постачальник передає споживачу з 01.10.2016 року по 31.03.2017 року (включно) природний газ обсягом до 9812 тис. куб. метрів.

Додатковою угодою №3 від 12.09.2016 року до договору встановлено, що постачальник передає споживачу в період з 01.04.2017 року по 30.09.2017 року (включно) газ обсягом до 73,900 тис. куб. метрів.

Згідно з п. 3.4. договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі.

Пунктом 5.2 договору сторони узгодили, що ціна за 1000 куб.м. природного газу за цим договором становить 4942, 00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20 %. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930, 40 грн.

Додатковою угодою № 3 від 12.09.2016 до договору встановлено, що ціна (без врахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно д ПК України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється постановою КМУ від 22.03.2017 року №187. Ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором з 01.04.2017 становить 4942, 00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20 %. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930,40 грн.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 47576135,84 грн., що підтверджується наступними актами приймання - передачі природного газу:

- від 31.10.2016 року за жовтень 2016 року на суму 4469766,20 грн.;

- від 30.11.2016 року за листопад 2016 року на суму 7593408,70 грн.;

- від 31.12.2016 року за грудень 2016 року на суму 9927175,28 грн.;

- від 31.01.2017 року за січень 2017 року на суму 9991715,83 грн.;

- від 28.02.2017 року за лютий 2017 року на суму 9611832,20 грн.;

- від 31.03.2017 року за березень 2017 року на суму 5747980,90 грн.;

- від 30.04.2017 року за квітень 2017 року на суму 234256,73 грн.

Відповідно до п. 6.1. договору з урахуванням додаткової угоди №2 від 23.03.2017 року до договору, оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 8.2. договору було передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 10.3. договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, становить 5 років.

Згідно додаткової угоди №3 від 12.09.2017 року до договору сторони узгодили, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 року по 30.09.2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом у даній справі, ПАТ НАК «Нафтогаз України» зазначає, що відповідачем розрахунки за поставлений природний газ проводились несвоєчасно з порушенням п. 6.1. договору, а отже є підстави для нарахування та стягнення інфляційних втрат, 3% річних і пені, що передбачено умовами договору та приписами законодавства. У підтвердження наявності заборгованості позивачем була надана довідка по операціях за договором №2390/1617-ТЕ-32, сальдо по КП «Чугуївтепло» та спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України.

Заперечуючи проти позовних вимог щодо стягнення інфляційних, річних та пені, відповідачем зазначено, що заборгованість погашена в межах процедури організації взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок фонду Державного бюджету України на підставі постанови КМУ від 11.01.2005 №20 та постанови КМУ від 04.02.2002 №256 та шляхом перерахування коштів з рахунку зі спеціальним режимом використання, тому змінений порядок та строки виконання зобов`язань, у зв`язку з чим відсутні підстави для нарахування заявлених позивачем сум інфляційних, річних та пені.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачає, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України, договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами статті 654 цього ж Кодексу, зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Пункт 1 статті 653 Цивільного кодексу України визначає, що у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто - неналежне виконання.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами: Головним управління Державної казначейської служби України у Харківській області (сторона №1), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона №2), Фінансовим управлінням Чугуївської міської ради Харківської області (сторона №3), Управлінням соціального захисту Чугуївської міської ради Харківської області (сторона №4), Комунальним підприємством «Чугуївтепло» (сторона №5) та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (сторона остання) з метою погашення заборгованості за спожитий природний газ на підставі договору №2390/1617-ТЕ-32 від 12.09.2016 року було укладено спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України.

Спільне протокольне рішення №2754 від 16.11.2016 року відповідно до якого сторона 5 перераховує стороні 6 кошти в сумі 1969113, 65 грн., у т.ч. ПДВ 328185, 61 грн. за газ 2016 року (арк. справи 106-107);

СПР № 3314 від 19.12.2016 відповідно до якого сторона 5 перераховує стороні 6 кошти в сумі 226597, 38 грн., у т.ч. ПДВ 37766, 23 грн. за природній газ 2016 року (арк. справи 110-111);

Спільне протокольне рішення №239 від 18.01.2017 року відповідно до якого сторона 5 перераховує стороні 6 кошти в сумі 11406483,31 грн., у т.ч. ПДВ 1901080, 55 грн. за природній газ 2016 року (арк. справи 113-114);

Спільне протокольне рішення №1036 від 16.02.2017 року відповідно до якого сторона 5 перераховує стороні 6 кошти в сумі 7270288,81 грн., у т.ч. ПДВ 1211714, 80 грн. за природній газ 2016-2017 року (арк. справи 116-117);

Спільне протокольне рішення №3287 від 17.08.2017 року відповідно до якого сторона 5 перераховує стороні 6 кошти в сумі 500000,00 грн., у т.ч. ПДВ 83333, 33 грн. за природній газ 2017 року (арк. справи 119-120);

Спільне протокольне рішення №3369 від 19.08.2017 року відповідно до якого сторона 5 перераховує стороні 6 кошти в сумі 8500000,00 грн., у т.ч. ПДВ 1416666, 67 грн. за природній газ 2017 року (арк. справи 122-123);

Спільне протокольне рішення №3661 від 18.10.2017 року відповідно до якого сторона 5 перераховує стороні 6 кошти в сумі 1151385,63 грн., у т.ч. ПДВ 191897, 61 грн. за природній газ 2017 року (арк. справи 125-126);

Спільне протокольне рішення №4030 від 20.11.2017 року відповідно до якого сторона 5 перераховує стороні 6 кошти в сумі 1147546,99 грн., у т.ч. ПДВ 191257, 83 грн. за природній газ 2017 року (арк. справи 128-129);

Спільне протокольне рішення №4312 від 14.12.2017 року відповідно до якого сторона 5 перераховує стороні 6 кошти в сумі 3268787, 37 грн., у т.ч. ПДВ 544797, 90 грн. за природній газ 2017 року (арк. справи 131-132);

При прийнятті вищевказаних рішень, сторони керувались, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 року, якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Відповідно до платіжних доручень: №7 від 18.11.2016 року на суму 1969113,65 грн., №8 від 27.12.2016 року на суму 226597,38 грн., №1 від 20.01.2017 року на суму 11406483,31 грн., №2 від 21.02.2017 року на суму 7270288,81 грн., №5 від 21.08.2017 року на суму 500000,00 грн., №6 від 21.08.2017 року на суму 8500000,00 грн., №8 від 21.12.2017 року на суму 1151385,63 грн., №10 від 21.12.2017 року на суму 1147546,99 грн., №12 від 18.12.2017 року на суму 3268787,37 грн., відповідач здійснив оплату на поставлений природний газ на загальну суму 35440203,14 грн.

У пункті 1.1 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженому наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», Державного казначейства України від 03 лютого 2009 року №55/57/43, розрахунки проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1, спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2. Схеми розрахунків узгоджують відповідні головні фінансові управління спільно з постачальниками та транспортувальниками ресурсів (надавачами товарів, послуг) та контролюють відповідні органи Державної казначейської служби України.

Постачальники та транспортувальники ресурсів (надавачі товарів, послуг), які виявили бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 (із змінами), складають щомісяця до 10-го числа з розпорядниками коштів акти звіряння, а у разі проведення відповідних розрахунків з попередньої оплати ресурсів (товарів, послуг) на строк не більше одного місяця постачальники та транспортувальники ресурсів (надавачі товарів, послуг) визначають договірну величину споживання ресурсів (товарів, послуг), про що укладають відповідний договір з розпорядниками коштів. Один примірник акта звіряння або договору надається місцевому фінансовому органу для складання зведеного реєстру актів звіряння або договорів. Зведені реєстри актів звіряння або договорів підписуються керівниками місцевих фінансових органів і постачальників та транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг) та надаються Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, відповідним головним фінансовим управлінням. Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, відповідні фінансові управління узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20-го числа у формі узгоджених з постачальниками та транспортувальниками ресурсів (надавачами товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними реєстрами актів звіряння або договорами за підписами керівників Міністерства фінансів Автономної Республіки Крим, відповідних головних фінансових управлінь та постачальників і транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг) Державній казначейській службі України та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - головні управління Державної казначейської служби України). Такі документи подаються окремо щодо кожного постачальника та транспортувальника ресурсів (надавача товарів, послуг), який братиме участь у розрахунках (п.п.2.1-2.3 вказаного вище Порядку).

У пункті 2.7 Порядку визначено, що розпорядники коштів за рахунок отриманих субвенцій із загального фонду Державного бюджету України здійснюють розрахунки за природний газ, теплопостачання та електроенергію шляхом перерахування коштів на рахунки постачальників та транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг), відкриті в органах Державної казначейської служби України, а у разі проведення розрахунків за природний газ - на поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергопостачальників, відкриті в уповноваженому банку.

З огляду на це, запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій (Постанова КМУ №20 від 11 січня 2005 року), держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних з постачанням природного газу населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу.

Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави, шляхом прийняття, зокрема, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону про державний бюджет на відповідний рік, нормами яких передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, та інших законодавчих актів, на виконання яких, у свою чергу, було прийнято підзаконні нормативні акти і, зокрема, згадану вище Постанову КМУ №20 від 11 січня 2005 року.

Підписання сторонами спільних протокольних рішень і виконання їх положень, а також положень Постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року, наказу Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», Державного казначейства України від 03 лютого 2009 року №55/57/43, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03 серпня 2015 року №493/688 свідчить про те, що сторони фактично погодились, що часткова оплата наданих послуг з постачання природного газу за спірним договором підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі спільних протокольних рішень.

08.11.2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України», згідно якої з 01.01.2018 року втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 року про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, з одночасним внесенням змін до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ від 04.02.2002 року №256.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» від 04.03.2002 року №256 визначається механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в томі числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), послуг тепло-, водопостачання і водовідведення.

Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Також, відповідно до зазначеного порядку для проведення розрахунків відповідно до встановленого порядку всі учасники відкривають поточні рахунки із спеціальним режимом використання в органах Казначейства.

Відповідно до умов договору №2390/1617-ТЕ-32 від 12.09.2016 року оплата за природний газ здійснюється споживачем на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання постачальника.

Постановою Кабінету Міністрів України №217 від18.06.2014 року затверджений «Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки».

У відповідності до пункту 3 Порядку теплопостачальні організації, що здійснюють продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, для виробництва яких повністю або частково використовується природний газ, куплений у постачальника природного газу із спеціальними обов`язками такими теплопостачальними організаціями або теплогенеруючими організаціями, в яких теплопостачальні організації купують теплову енергію, та їх структурні підрозділи відкривають у місячний строк з дня набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за категоріями споживачів "населення", "релігійні організації"", "бюджетні установи", "інші споживачі" (далі - спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними організаціями).

У відповідності до пункту 7 Порядку теплопостачальні і теплогенеруючі організації та їх структурні підрозділи інформують споживачів про відкриті в уповноваженому банку спеціальні рахунки для оплати спожитої теплової енергії та наданих комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

У відповідності до пункту 8 Порядку усі категорії споживачів, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, сплачують їх вартість шляхом перерахування коштів виключно на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів. У разі коли у платіжному дорученні (касовому документі) споживача теплової енергії або комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води реквізити рахунка одержувача коштів за теплову енергію та/або комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води не відповідають реквізитам спеціального рахунка, відкритого теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, банк (підприємство поштового зв`язку або орган Казначейства), що приймає платіжний документ, повертає його без виконання з надісланням відповідного повідомлення споживачеві.

У відповідності до пункту 9 Порядку уповноважений банк здійснює перерахування коштів, що надходять на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями, згідно з реєстром нормативів перерахування коштів, що надходять як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію (далі - реєстр нормативів), що затверджується Комісією.

У відповідності до пункту 12 Порядку Національна комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (далі комісія або НКРЕКП) на підставі даних, визначених у пунктах 10 і 11 цього Порядку, щомісяця:

1) розраховує для кожної категорії споживачів теплопостачальної і теплогенеруючої організації нормативи перерахування коштів: на поточний рахунок теплопостачальної і теплогенеруючої організації; на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками, зазначений у договорі купівлі-продажу (постачання) природного газу (далі - рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками); на рахунок оператора газотранспортної системи, зазначений у договорі на транспортування природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на транспортування природного газу з оператором газотранспортної системи) (далі - рахунок оператора газотранспортної системи); на рахунок оператора газорозподільної системи, зазначений у договорі на розподіл природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на розподіл природного газу з оператором газорозподільної системи) (далі - рахунок оператора газорозподільної системи);на спеціальні рахунки, відкриті теплогенеруючими організаціями;

2) затверджує реєстр нормативів;

3) доводить реєстр нормативів до відома уповноваженого банку для виконання не пізніше ніж за один робочий день до початку місяця, в якому застосовуватимуться нормативи;

4) розміщує реєстр нормативів на своєму офіційному веб-сайті.

На підставі пункту 13 Порядку уповноважений банк згідно з умовами договору банківського рахунка здійснює перерахування коштів за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води із спеціальних рахунків, відкритих структурними підрозділами теплопостачальних і теплогенеруючих організацій, на спеціальні рахунки теплопостачальних і теплогенеруючих організацій двічі на день, а саме: до 10-ї години - залишок коштів на початок операційного дня; до 17-ї години - кошти, що надійшли протягом операційного дня на спеціальні рахунки, відкриті структурними підрозділами теплопостачальних і теплогенеруючих організацій. Уповноважений банк до 12-ї години операційного дня здійснює відповідно до реєстру нормативів розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та споживачів, і перерахування коштів на рахунки з урахуванням вимог пунктів 14-26 цього Порядку.

З матеріалів справи вбачається що, відповідачем були відкриті рахунки із спеціальним режимом використання, про що свідчить додатковий договір №1 від 23.09.2014 року до договору банківського рахунку. Розрахунки між сторонами договору від 12.09.2016 №2390/1617-ТЕ-32 здійснювались двома способами: за рахунок коштів державного бюджету та коштів, які перераховувались відповідачем на користь позивача виключно з рахунку з спеціальним режимом використання у відповідності умов договору.

Отже, проводячи розрахунок за надані послуги у визначений у Порядку спосіб, сторонами було змінено порядок і строки виконання відповідачем грошових зобов`язань, які зазначені у договорі №2390/1617-ТЕ-32 від 12.09.2016 року з постачання природного газу.

Враховуючи, що відповідачем кошти були перераховані постачальнику на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання та з посиланням у призначенні платежу на постанову КМУ №20, відповідач не міг самостійно впливати на порядок оплати послуг з постачання природного газу, що надавались йому позивачем на підставі договору №2390/1617-ТЕ-32 від 12.09.2016 року, оскільки такі послуги погашались виключно за рахунок бюджетних коштів у вигляді субвенцій з державного бюджету на оплату пільг, субсидій та компенсацій населенню, які мають цільовий характер використання та окремий порядок перерахування, встановлений Порядками №20 (діючого до 01 січня 2018 року).

Тому, для застосування наслідків порушення грошових зобов`язань, встановлених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених Порядками №20 та №217.

Доказів, які підтверджують, що перерахування коштів у зазначений вище період було здійснено з порушенням строків, встановлених Порядками №20 та №217 суду не надано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що строки виконання зобов`язання відповідачем за договором не були порушені, у зв`язку з чим підстави для нарахування відповідачу пені, інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з порушенням п.6.1. договору відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 року у справі №913/89/18, від 01.10.2018 року у справі №904/9145/17, від 04.12.2018 року у справі №927/276/18.

Щодо посилань позивача на п. 6.1 договору, а саме, що підписання сторонами відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 року №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не змінює строків та умов за цим договором, колегія суддів зазначає наступне.

Правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регульованого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належить і Порядок від 11.01.2005 року №20.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у справах № 906/790/16, №905/1100/18 та Об`єднана палата Верховного Суду по справі №924/296/18 від 31.05.2019 року.

Колегія суддів також відхиляє посилання суду першої інстанції на постанови Верховного суду від 17.04.2018 року у справі №918/1395/18 та від 21.02.2018 року у справі №910/16072/16, оскільки правовідносини, які склалися між сторонами у вказаних справах не є тотожними у даній справі.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів вважає, що твердження відповідача щодо суті спору, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, доведені належними, допустимими та достатніми доказами, тоді як господарським судом першої інстанції при прийнятті рішення неправильно застосовано норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені у рішенні не відповідають обставинам справи і це призвело до прийняття невірного рішення.

Приймаючи до уваги вищевикладене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Комунального підприємства «Чугуївтепло» підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду від 08.04.2019 року у справі №922/83/19 скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо судових витрат, які складаються з судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, то колегія суддів дійшла висновку про їх розподіл у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, п.2, ч.1 ст.275, п.1, 4 ст. 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Чугуївтепло» задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 08.04.2019 року у справі №922/83/19 скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким у позові відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) на користь Комунального підприємства «Чугуївтепло» (63503, Харківська область, м. Чугуїв, вул. Гагаріна, 15, ) 28015,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 27 червня 2019 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Н.М. Дучал

Суддя В.В. Россолов