ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2019 р. м. Київ Справа № 911/873/19

Суддя О.В. Конюх, при секретарі судового засідання Бойко О.Ю., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради, м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області,

про стягнення 3 040 680,90 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Поліщук В.О., адвокат, довіреність від 16.01.2019 №14-16

від відповідача: Нурищенко С.В., адвокат, ордер КС №578502 від 22.05.2019

СУТЬ СПОРУ:

позивач акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ (далі по тексту НАК «Нафтогаз України») звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 18.03.2019 № 14/4-424 до відповідача комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради, м. Боярка Києво-Святошинського району (далі по тексту КП «Києво-Святошинська тепломережа»), в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 3 040 680,90 грн., за неналежне виконання умов Договору №2125/1718-ТЕ-41 постачання природного газу від 18.09.2017, з яких: 2 881 266,46 грн основного боргу (за зобов`язаннями січня та лютого 2018), 92 727,08 грн. пеня, 24037,23 грн. 3% річних, 42650,13 грн. інфляційні втрати, нараховані за прострочення оплати за газ, отриманий в жовтні 2017 лютому 2018, та покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 45610,21 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.09.2017 між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та КП «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради укладено Договір №2125/1718-ТЕ-41 постачання природного газу, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві з 01.10.2017 по 31.03.2018 природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 6 789 086,33 грн. за актами приймання-передачі природного газу. Однак, відповідач оплату за переданий газ здійснив частково, залишок заборгованості за природний газ, отриманий в січні та лютому 2018 року становить 2 881 266,46 грн., який позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Крім того, відповідач розрахунок здійснював несвоєчасно, з порушенням строків, встановлених договором, у зв`язку з чим, позивач нарахував до стягнення з відповідача передбачену договором пеню у розмірі 92 727,08 грн. загалом за період з 26.12.2017 по 23.05.2018, 3% річних у сумі 24 037,23 грн. загалом за період з 28.11.2017 по 23.05.2018 та інфляційних втрат у сумі 42650,13 грн. за період січень - квітень 2018 року.

Ухвалою суду від 04.04.2019 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №911/873/19; постановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 06.05.2019, встановлено відповідачу строк для подання відзиву до 26.04.2019.

25.04.2019 від КП «Києво-Святошинська тепломережа» до суду надійшов відзив на позовну заяву №177 від 23.04.2019, у якому, відповідач, керуючись ст. 233 ГК України, просить суд зменшити розмір штрафних санкцій, про які заявляє позивач, а саме просить зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 90%, та просить суд врахувати наступні обставини:

- відповідач є збитковим підприємством. За результатами роботи в 2018 збиток підприємства становить 12 832 тис. грн.;

- відповідач у зв`язку зі специфікою своєї діяльності не є кінцевим споживачем товару, наданого позивачем по договору 2125/1718-ТЕ-41 від 11.11.2017. Відповідач, купуючи газ у позивача, надає послуги з теплопостачання. І саме від вчасності та повноти розрахунку споживачів з відповідачем і залежить вчасність виконання зобов`язань по договору. Дебіторська заборгованість становить 8394,1 тис. грн.;

- відповідач надає послуги з теплопостачання по регульованим тарифам, що встановлюються органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Встановлені тарифи не відповідають дійсним затратам підприємства і тому, відповідач наголошує, що тарифи не покривають витрати, а держава не вчасно відшкодовує різницю в тарифах. Так, різниця в тарифах на послуги з теплопостачання за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 становить 40 380,3 тис. грн.

06.05.2019 від НАК «Нафтогаз України» до господарського суду Київської області надійшла відповідь на відзив від 03.05.2019 №14/4-1350В.

У відповіді на відзив позивач вказує, що невиконання відповідачем договору щодо повної оплати відповідачем не заперечується, а пунктом 8.2 Договору відповідач зобов`язався у безспірному порядку сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. Нарахування пені не здійснювалось на суми оплат, проведених споживачем відповідно до Постанов КМУ від 04.03.2002 №256 та від 11.01.2005 №20. При цьому умови договору щодо вчасної належної оплати не поставлені у залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб.

Позивач просить суд врахувати, що відповідач порушив умови договору щодо строків оплати, та той факт, що даний випадок не є винятковим (в провадженні господарського суду Київської області знаходиться понад 20 справ по даному відповідачу). Позивач наголошує, що відповідач не надав належних та допустимих доказів поважності порушення умов договору, то підстави для задоволення клопотання про зменшення пені, на думку позивача, відсутні.

У підготовче удове засідання, призначене судом на 06.05.2019, представник відповідача не з`явився. Ухвалою суду від 06.05.2019 підготовче судове засідання відкладено на 20.05.2019. В судове засідання 20.05.2019 представник відповідача повторно не з`явився.

Ухвалою від 20.05.2019 підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 10.06.2019.

05.06.2019 від відповідача до суду надійшло клопотання №218 від 04.06.2019 про зменшення стягуваної пені на 90 відсотків. 07.06.2019 до суду від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення №232 від 06.06.2019, у яких відповідач додатково вказує на те, що за спірним договором отримує газ від позивача виключно для постачання гарячої води та опалення для потреб населення, при цьому не маючи повноважень відключати теплопостачання у випадку наявності заборгованості. Відтак відповідач твердить, що порушення зобов`язань з оплати відбулося не з його вини, та просить суд зменшити стягувану пеню на 90 відсотків.

В судове засідання 10.06.2019 з`явились представники позивача та відпвідача.

Розглянувши позов НАК «Нафтогаз України» до КП «Києво-Святошинська тепломережа» про стягнення 3 040 680,90 грн., дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, перевіривши розрахунки, суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

18.09.2017 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та КП «Києво-Святошинська тепломережа» (споживач) укладено договір №2125/1718-ТЕ-41 постачання природного газу, відповідно до умов якого:

- постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (пункт 1.1 договору);

- природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (пункт 1.2 договору);

- постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 по 31 березня 2018 року природний газ обсягом до 1715,316 тис. куб. метрів, у тому числі за місяцями (тис. куб метрів): жовтень 2017 120,547; листопад 2017 - 276,387, грудень 2017 - 325,252, січень 2018 435,259, лютий 2018 328,099, березень 2018 229,772. (пункт 2.1 договору);

- обсяги природного газу, які плануються поставити згідно з цим договором (далі планований обсяг), повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у п.1.2 цього договору (пункт 2.2 договору);

- приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (пункт 3.7 договору);

- ціна за 1000 куб.м.газу на дату укладення становить 5 930,40 грн. з ПДВ (п.5.2 договору);

- оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1 договору);

- у разі невиконання споживачем пунктів 6.1 та 6.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, пеню у розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (пункт 8.2 договору);

- строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (пункт 10.3 договору);

- договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 року до 31 березня 2018 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (пункт 12.1 договору).

Додатковою угодою №1 від 11.01.2018 сторони виклали в новій редакції пункти 3.4, 6.1, 8.2, 8.3, 11.3, зокрема пунктом 8.2 передбачили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 6 789 086,33 грн. До матеріалів справи подано копії підписаних та скріплених печатками обох сторін актів приймання-передачі природного газу, які в порядку пунктів 3.7, 6.1 договору є підставою для остаточних розрахунків між сторонами до 25 числа включно місяця, наступного за місяцем поставки, а саме:

- акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2017 на суму 451 285,64 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2017 на суму 1 310 072,81 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2017 на суму 1 527 593,94 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2018 на суму 1 802 135,88 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2018 на суму 1 697 998,06 грн.

Згідно умов договору №2125/1718-ТЕ-41, остаточний розрахунок по кожному з актів мав бути здійснений не пізніше 25 числа наступного місяця, а у випадку прострочення оплати у продавця було наявне право на нарахування пені (пункт 8.2 договору), процентів річних та інфляційних втрат (ст. 625 ЦК України).

Відтак, за природний газ, отриманий у жовтні 2017, відповідач мав розрахуватися до 27.11.2017 включно, оскільки 25.11.2017 припадає на вихідний, то останнім днем виконання зобов`язання є наступний за ним робочий день 27.11.2017 (частина 5 ст. 254 ЦК України).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач за зобов`язаннями жовтня 2017 розрахувався:

01.12.2017 (221 500,00 грн. згідно Спільного протокольного рішення від 20.11.2017 в порядку постанови КМУ від 11.01.2005 №20 «Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету», яка втратила чинність з 01.01.2018) та

22.12.2017 (229 785,64 грн. згідно Спільного протокольного рішення від 18.12.2017 в порядку постанови КМУ від 11.01.2005 №20).

За зобов`язаннями жовтня 2017 позивач штрафні санкції (пеню) не нараховував, однак нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 28.11.2017 по 21.12.2017 в сумі 507,90 грн.

Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК.

За природний газ, отриманий у листопаді 2017, відповідач мав розрахуватися до 25.12.2017 включно. Матеріали справи свідчать про те, що відповідач за зобов`язаннями листопада 2017 розрахувався

22.12.2017 (726 916,36 грн. згідно Спільного протокольного рішення від 18.12.2017 в порядку постанови КМУ від 11.01.2005 №20),

18.01.2018 (340 000,00 грн. власними коштами);

01.02.2018 (243 158,45 грн. в порядку Постанови КМУ від 04.03.2002 №256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету»).

Відтак позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 26.12.2017 по 31.01.2018 в сумі 1382,21 грн. та інфляційні втрати за січень 2018 в сумі 3 647,38 грн.

Крім того, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню на заборгованість, погашену власними коштами (340 000,00 грн.) за період з 26.12.2017 по 17.01.2018 в сумі 3 339,45 грн.

Пунктом 8.2 Договору (в редакції додаткової угоди №1 від 11.01.2018) визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Суд звертає увагу на те, що твердження позивача про угоду сторін про безспірну сплату пені матеріалами справи не підтверджується.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 ЦК України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно до частини 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку, отже нарахування пені має здійснюватись з наступного дня після спливу строку виконання грошового зобов`язання та припинитися або в переддень виконання грошового зобов`язання (оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені або у відповідне число через шість місяців після дати початку нарахування пені.

За природний газ, отриманий у грудні 2017, відповідач мав розрахуватися до 25.01.2018 включно. Матеріали справи свідчать про те, що відповідач за зобов`язаннями грудня 2017 розрахувався:

- в порядку Постанови КМУ від 04.03.2002 №256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» на загальну суму 1 027 593,94 грн.(01.02.2018 88 355,57 грн., 06.02.2018 24 511,89 грн., 27.02.2018 600 000,00 грн., 27.03.2018 314 726,48 грн.

- 21.02.2018 власними коштами в сумі 500 000,00 грн.

Відтак позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 26.01.2018 по 26.03.2018 в сумі 4 264,38 грн. та інфляційні втрати за лютий 2018 в сумі 2 832,54 грн.

Крім того, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню на заборгованість, погашену власними коштами (500000,00 грн.) за період з 26.01.2018 по 20.02.2018 в сумі 5 449,32 грн.

За природний газ, отриманий у січні 2018, відповідач мав розрахуватися до 26.02.2018 включно, оскільки 25.02.2018 припадає на вихідний, то останнім днем виконання зобов`язання є наступний за ним робочий день 26.02.2018 (частина 5 ст. 254 ЦК України). Матеріали справи свідчать про те, що відповідач за зобов`язаннями січня 2018 розрахувався частково в сумі 618 867,48 грн. 27.03.2018 в порядку Постанови КМУ від 04.03.2002 №256.

Непогашений залишок боргу за зобов`язаннями січня 2018 становить 1 183 268,40 грн., що відповідачем не заперечується.

Відтак позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 27.02.2018 по 23.05.2018 в сумі 9 788,17 грн. та інфляційні втрати за березень-квітень 2018 в сумі 22 586,23 грн.

Крім того, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню на непогашену частину заборгованості (1 183 268,40 грн.) за період з 27.02.2018 по 23.05.2018 в сумі 42 656,02 грн.

За природний газ, отриманий у лютому 2018, відповідач мав розрахуватися до 26.03.2018 включно, оскільки 25.03.2018 припадає на вихідний, то останнім днем виконання зобов`язання є наступний за ним робочий день 26.03.2018 (частина 5 ст. 254 ЦК України). Матеріали справи свідчать про те, що відповідач за зобов`язаннями лютого 2018 з позивачем не розрахувався, відтак непогашена заборгованість за зобов`язаннями лютого 2018 становить 1 697 998,06 грн., що відповідачем не заперечується.

Відповідно до частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Серед способів захисту права частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає примусове виконання обов`язку в натурі.

Враховуючи викладене, дослідивши первинні документи, подані сторонами, суд встановив, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 2 881 266,46 грн. (1 183 268,40 грн. за січень 2018 плюс 1 697 998,06 грн. за лютий 2018) є обґрунтованою, законною, належно документально підтвердженою та такою, яку належить задовольнити.

Перевіривши розрахунки 3% річних, інфляційних втрат та пені, суд встановив, що розрахунки виконані у відповідності до умов договору, відповідають закону та виконані арифметично вірно.

Клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90 % від заявленої позивачем, суд задовольняє частково, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зазначена норма кореспондується з положеннями ст. 233 ГК України, відповідно до якої у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зменшення суми пені є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 910/2158/17.

Відповідно до ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися виконання зобов`язань між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Враховуючи, що:

- відповідач є збитковим підприємством. За результатами роботи в 2018 збиток підприємства становить 12 832 тис. грн., що підтверджується залученою до матеріалів справи копією Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2018 рік.

- відповідач у зв`язку зі специфікою своєї діяльності не є кінцевим споживачем товару, наданого позивачем по договору №2125/1718-ТЕ-41 від 18.09.2017. Відповідач, купуючи газ у позивача, надає послуги з теплопостачання населенню. І саме від вчасності та повноти розрахунку споживачів з відповідачем і залежить вчасність виконання зобов`язань по договору. Дебіторська заборгованість становить 8394,1 тис. грн., що підтверджується копією Звіту про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємств від надання послуг теплопостачання за січень-грудень 2018 року;

- відповідач надає послуги з теплопостачання по регульованим тарифам, що встановлюються органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Встановлені тарифи не відповідають дійсним затратам підприємства і тому, відповідач наголошує, що тарифи не покривають витрати, а держава не вчасно відшкодовує різницю в тарифах. Так, різниця в тарифах на послуги з теплопостачання за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 становить 40 380,3 тис. грн., що підтверджується копією Звіту про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємств від надання послуг теплопостачання за січень-грудень 2018 року;

- позивачем не надано суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану підприємства саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору постачання природного газу №2125/1718-ТЕ-41 від 18.09.2017;

- відповідач, не маючи повноважень здійснити відключення теплопостачання для населення у разі наявності заборгованості, вживає всіх доступних та можливих заходів для виконання своїх зобов`язань перед НАК «Нафтогаз України» ,

- при зменшенні розміру пені позивач не зазнає значних негативних наслідків для свого фінансового стану,

- наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Вищого господарського суду України у справі №904/5926/13,

суд відповідно до свого права, передбаченого ст. 233 ГК України, зменшує розмір пені до 40 000,00 грн.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, надані позивачем, суд задовольняє позов акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" частково, приймає рішення про стягнення з комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради 2 881 266,46 грн. основного боргу, 42650,13 грн. інфляційних втрат, 40 000,00 грн. пені та 24 037,23 грн. 3% річних.

У зв`язку тим, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, що призвело до необхідності позивачу звертатися з позовом до суду та здійснювати додаткові витрати на сплату судового збору, суд, відповідно до свого права, передбаченого частиною 9 ст.129 ГПК України, покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору у в повному обсязі, в тому числі і в частині, що пропорційна сумі зменшення пені.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 73-92, 129, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради (08150, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Незалежності, буд. 9, код 23576122)

на користь акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, Шевченківський район, вул. Богдана Хмельницького, буд.6, код 20077720)

2 881 266,46 грн. (два мільйони вісімсот вісімдесят одну тисячу двісті шістдесят шість гривень сорок шість копійок) основного боргу;

42650,13 грн. (сорок дві тисячі шістсот п`ятдесят гривень тринадцять копійок) інфляційних втрат;

24 037,23 грн. (двадцять чотири тисячі тридцять сім гривень двадцять три копійки) 3% річних;

40 000,00 грн. (сорок тисяч гривень нуль копійок) пені;

45610,21 грн. (сорок п`ять тисяч шістсот десять гривень двадцять одну копійку) судового збору;

Наказ видати після набрання рішенням законної сили

3. У задоволенні решти вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України .

Повний текст рішення підписано 19.06.2019.

Суддя О.В. Конюх