ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"13" червня 2019 р. Справа № 911/858/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн", 01011, місто Київ, Печерський район, вулиця Рибальська, 13

до Приватного підприємства "Автосервіс", 08300, Київська область, місто Бориспіль, вулиця Київський Шлях, 2-К

про визнання договору №90173 від 07.10.2013 недійсним з моменту укладення

суддя Н.Г. Шевчук

секретар судового засідання Н.С. Матраєва

за участю представників:

від позивача: Клименко Е.Н. (посв. № 1732/10 від 30.03.2000; дог. б/н від 24.01.2019);

від відповідача: Котенко Р.В. (свідоцтво №3991 від 13.07.2011, ордер АА №068012 від 13.06.2019).

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" звернулось до господарського суду з позовом до Приватного підприємства "Автосервіс" про визнання договору №90173 від 07.10.2013 недійсним з моменту укладення.

В обгрунтування позовної заяви позивач зазначає, що спірний правочин вчинений проти його справжньої волі внаслідок застосування фізичного та психічного тиску з боку одного із засновників Приватного підприємства "Автосервіс".

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.04.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

18 квітня 2019 року Приватне підприємство "Автосервіс" подало відзив на позовну заяву №34 від 17.04.2019, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав їх необґрунтованості щодо підтвердження фактів погроз та насильства, направлених на примушення укласти договір, оскільки позивачем не було надано жодних доказів того, що умовами оспорюваного договору було порушено права та законні інтереси ТОВ "Фрам-Лайн".

Відповідач також заявив про застосування позовної давності.

Ухвалою суду від 02.05.2019 клопотання позивача про призначення судової експертизи в даній справі судом залишено без задоволення у зв`язку з відсутність всіх умов, визначених частиною першою статті 99 Господарського процесуального кодексу України. Цією ж ухвалою, судом закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 13.06.2019 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи та наявні докази, заслухавши пояснення представників сторін суд

встановив:

07 жовтня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" (далі - Підрядник) та Приватним підприємством "Автосервіс" (далі - Замовник) було укладено договір на виконання робіт № 90173, відповідно до пункту 1.1 якого замовник доручає і оплачує, а підрядник приймає на себе зобов`язання по виготовленню та встановленню конструкцій із профілю ПВХ із матеріалів і за технологією фірми Rehau, Німеччина. Система REHAU EURO70, ламінація ззовні - ANTRAZITGRAU із термокомпенсаторами. Склопакет 4Т-10-4-10-4і (перше скло тоноване в масі темно сіре, внутрішнє скло - низько емісійне) (пункти 1.1.1, 1.1.2 договору).

Згідно з пункту 1.3 договору роботи виконуються з матеріалів підрядника. Підрядник несе відповідальність за якість своїх матеріалів.

Замовник зобов`язується прийняти виконані роботи згідно з актами здачі-приймання виконаних робіт і оплатити згідно умов даного договору (пункт 1.4 договору).

Положеннями пункту 2.1 договору встановлено, що вартість робіт за даним договором складає 652 580,55 грн. Загальна площа засклення - 807 кв. м. (пункт 2.2 договору).

Відповідно до пункту 2.3 договору загальна вартість робіт включає: вартість всіх матеріалів і робіт, включаючи монтаж нових конструкцій та їх доставку на об`єкт; вартість необхідних вимірів на об`єкті і розробка креслень.

У пункті 2.5 договору сторони погодили, що оплата робіт підрядника за цим договором передбачає: 300 000,00 грн. - протягом 3 банківських днів з моменту підписання цього договору, 300 000,00 грн. - сплачуються поетапно відповідно до фактично поставленої та встановленої продукції, 52 580,55 грн. - протягом 3 банківських днів з моменту підписання акту здачі-приймання виконаних робіт.

Пуктами 6.1, 6.2 договору сторони встановили, що при завершенні робіт підрядник надає замовнику акт здачі-приймання робіт. Замовник протягом 3 календарних днів зобов`язаний підписати акт здачі-приймання робіт або направити підряднику письмову мотивовану відмову в його підписанні.

На продукцію та виконані роботи підрядник надає замовнику гарантію строком на 5 років з дня підписання акту здачі-приймання виконаних робіт в експлуатацію за умови дотримання замовником правил експлуатації (пункт 7.1 договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання і припиняє свою дію після виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору між сторонами підписані видаткові накладні № РН-000036 від 24.12.2013 на суму 338 456,54грн та № РН-0000002 від 20.01.2015 на суму 240 843,43грн, а також акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000022 від 24.12.2013 на суму 41 543,46грн та № ОУ-0000001 від 20.01.2015 на суму 31 737,12грн (арк. с. 13-16).

За твердженням позивача договір № 90173 від 07.10.2013 є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України та має бути визнаний судом недійсним з моменту його укладення, оскільки спірний правочин вчинений проти внутрішньої волі позивача внаслідок застосування фізичного та психічного тиску до нього з боку одного із засновників Приватного підприємства "Автосервіс" ОСОБА_2, що порушує вимоги частин третьої статті 203 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено перелік умов дійсності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до частини першої статті 231 Цивільного кодексу України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Під насильством у коментованій статті розуміється фізичний або психічний тиск на особу з метою примушення її до вчинення правочину. Насильство може мати будь-які прояви: фізичне насильство (катування, биття, заподіяння болі); психічне насильство (залякування, загроза вбивством, заподіяння тілесних ушкоджень); насильство дією (пошкодження майна особи)

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (аналогічна правова позиція викладена в постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Згідно із роз`ясненнями, наведеними в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Отже, в кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.

У спорах про визнання договорів недійсними позивач (незалежно від того, чи є він стороною правочину або ж іншою заінтересованою особою) повинен довести, а суд встановити наявність факту порушення суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

При цьому інтерес такої особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам, а також відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надане в резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України від 01.12.04 № 18-рп/2004 (справа № 1-10/2004).

У відповідності до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтями 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що оспорюваний договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до частини другої статті 317 Господарського кодексу України загальні умови договорів підряду визначаються відповідно до положень Цивільного кодексу України про договір підряду.

Частиною першою статті 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 839 Цивільного кодексу).

Відповідно до частини першої статті 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Згідно частин першої та шостої статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо ухилення замовника від прийняття виконаної роботи спричинило зміну строку здачі роботи, вважається, що право власності на виготовлену (перероблену) річ перейшло до замовника у момент, коли мало відбутися її передання.

Згідно зі статтею 857 Цивільного кодексу України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру; виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові; результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

Судом встановлено, що договір на виконання робіт № 90173 від 07.10.2013 виконувався сторонами, що між ними з приводу виконання цього договору є спір, який розглядається Господарським судом міста Києва у справі №910/17995/16 за позовом Приватного підприємства "Автосервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" про розірвання договору № 90173 від 10.07.2013 та стягнення збитків у розмірі 2 140 417, 00грн, що підтверджують лист-відповідь ТОВ "Фрам-Лайн" № 2908/9 від 29.08.2016 в якому останній зазначає, що всі перераховані у повідомленні від 23.08.2016 недоліки продукції та виконаних підрядником робіт не мають ознак неякісної продукції (неякісних робіт) і повідомив ПП "Автосервіс", що відсутні підстави для безоплатного усунення недоліків, про які зазначено у повідомленні про виявлення недоліків від 23.08.2016; претензія ТОВ "Фрам-Лайн" № 3708/6 від 31.08.2016 про сплату заборгованості за договором у сумі 20 000,00 грн, яка була надіслана ПП "Автосервіс"; лист-відповідь ТОВ "Фрам-Лайн" № 2209 від 22.09.2016 про відмову у розірванні договору № 90173 від 07.10.2013 на вимогу ПП "Автосервіс" та копія відзиву ТОВ "Фрам-Лайн" на позовну заяву б/н від 09.11.2016 по справі № 910/17995/16, в якому останній не погоджується з вимогами про розірвання оспорюваного договору та стягнення збитків, заперечуючи проти наявності неякісного виконання робіт, недоведенням наявності істотних порушень умов договору та відсутність повного складу цивільного правопорушення для відшкодування збитків.

Позивач зазначає, що тиск на нього чинився у період з моменту укладення оспорюваного договору, тобто з 2013 року, по момент звернення позивача із заявою про вчинення кримінального правопорушення до Печерського УП ГУ НП у м. Києві, тобто, до 08.02.2019; насильство по відношенню до керівника ТОВ "Фрам-Лайн" полягало в погрозах фізичною розправою та відібранням трьох нових ліній по виготовленню металопластикових профілів.

Позивачем в якості обґрунтування своєї позиції та підтвердження фактів погроз та насильства при укладенні оспорюваного договору з боку ПП "Автосервіс" до матеріалів позовної заяви додано заяву про вчинене кримінальне правопорушення від 05.02.2019, зареєстровану канцелярією Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві за номером 280-57-89 від 08.02.2019 та ухвалу Печерського районного суду міста Києва по справі № 757/8287/19-к від 12.03.2019 про зобов`язання компетентних посадових осіб Печерського УП ГУ НП у м. Києві внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ТОВ "Фрам-Лайн" від 08.02.2019 про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування.

В той же час, вказані факти тиску не встановлені правоохоронними органами, наявність в матеріалах справи ухвали Печерського районного суду міста Києва про зобов`язання компетентних посадових осіб Печерського УП ГУ НП у м. Києві розпочати досудове розслідування за заявою ТОВ "Фрам-Лайн" від 08.02.2019 про вчинене кримінальне правопорушення не підтверджує цього факту. Жодних інших належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтвердили факт вчинення психологічного тиску, який мав наслідок підписання спірного договору позивачем суду не надано.

Відтак, доводи позивача щодо вчинення будь-яких дій з боку одного із засновників Приватного підприємства "Автосервіс" ОСОБА_2 щодо висловлення погроз керівнику ТОВ "Фрам-Лайн" фізичною розправою та примусу його до укладення оспорюваного договору № 90173 від 07.10.2013 належним чином не підтверджені, позивачем не надано жодних доказів у підтвердження факту вчинення вказаною особою психічного примусу, тиску, тощо, та таких доказів у їх підтвердження у суду відсутні.

У матеріалах справи відсутні докази притягнення вказаної особи до відповідальності у встановленому законом порядку, визнання її винною у вчиненні вищевказаного кримінального караного діяння, яке інкримінується позивачем, відтак вказані доводи позивача не можуть братись господарським судом до уваги з підстав їх недоведеності.

За таких обставин, зважаючи на положення статей 6, 627 - 628, 638 Цивільного кодексу України, статей 42, 180 Господарського кодексу України, в яких закріплено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства, суд дійшов до висновку, що передбачені законом підстави для визнання договору № 90173 від 07.10.2013 на виконання робіт недійсним, відсутні.

Заявою № 40 від 17.05.2019 відповідач ПП "Автосервіс" заявив про попередній розрахунок понесених судових витрат, які очікує понести товариство у зв`язку із наданням професійної правничої допомоги адвоката. Докази та розмір понесених судових витрат буде подано протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

Частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У зв`язку з викладеним питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу при винесенні даного судового рішення не вирішувалось.

Судовий збір відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу

України покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

У позові відмовити повністю.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Дата підписання повного рішення: 24.06.2019.