РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.06.2019Справа № 910/4656/19
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

про відшкодування шкоди 12237,94 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення з Відповідача заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, оскільки Відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував Позивачу шкоду, завдану страхувальником Відповідача внаслідок ДТП.

Також, у зв`язку з невиконанням Відповідачем грошового зобов`язання з виплати страхового відшкодування, Позивач просить на підставі ст. 625 ЦК України стягнути з Відповідача втрати від інфляції та 3% річних.

Відповідач подав відзив на позов, у якому вимоги позову відхилив з посиланням, що ним від Позивача було отримано заяву про страхове відшкодування без додатків, і вимогу про їх надання Позивач не виконав, тому Відповідач обгрунтвоано відмовив у виплаті страхового відшкодування.

У відповіді на відзив Позивач доводи Відповідача відхиляє, оскільки на його думку пакет документів разом з заявою було надано повністю, і відмова Відповідача є безпідставною. Також, у відповіді Позивач зазначає, що поданий Відповідачем відзив не відповідає ст. 165 ГПК України, але судом доводи Позивача у цій частині досліджені та визнані необґрунтованим, тому відзив прийнято та залучено до справи.

У запереченні на відповідь на відзив Відповідач знову наголошує на недобросовісному виконанні Позивачем своїх обов`язків - ненаданні додатків до заяви, та окремо наголошує - що його рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування не оскаржено та є чинним.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

22.06.2018 по вул. Б. Хмельницького, в с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, була скоєна ДТП. Причинами стало те, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ВАЗ», д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом не переконався у безпечності руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем «ЗАЗ», д.р.н. НОМЕР_2 , чим порушила ПДР України. Дані обставини підтверджуються відомостями Національної поліції про ДТП та постановою суду, копії яких містяться у справі.

Так, унаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль «ЗАЗ», д.р.н. НОМЕР_2 (Застрахований автомобіль), який відповідно до залученої до матеріалів справи копії реєстраційного талону належить ОСОБА_2 на праві власності, та який був застрахований Позивачем на підставі Договору добровільного страхування, копія якого залучена до справи (далі - Договір добровільного страхування). Вигодонабувачем за вказаним договором є ТОВ «Авто Просто». Докази, що Договір не був діючим на час ДТП, у справі відсутні.

На підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування та враховуючи, зокрема, звіт про оцінку № 02-20/07 від 20.07.2018 (вартість відновлювального ремонту без зносу - 17019,37 грн., розмір матеріального збитку, завданого власнику, з урахуванням зносу - 15461,13 грн., коефіцієнт зносу 0,3214), калькуляцію ремонтного СТО Застрахованого автомобіля (30229,64 грн.), Позивачем було складено страховий акт, відповідно до якого Позивач розрахував та виплатив страхове відшкодування в розмірі 12855,09 грн. на підставі заяви про здійснення виплати за страховим випадком.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як убачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм ОСОБА_1 , автомобіля «ВАЗ», д.р.н. НОМЕР_1 , під час експлуатації останнього, і її вину у вчиненні ДТП та скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП встановлено залученою до матеріалів справи постановою суду.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 , як особи, яка експлуатувала автомобіль «ВАЗ», д.р.н. НОМЕР_1 , на законних підставах, була застрахована Відповідачем на підставі договору (полісу) №АК/3885823 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності по майну - 100000 грн., франшиза - 1000 грн.).

Отже, на Відповідача вказаним полісом покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації водієм ОСОБА_1 , автомобіля «ВАЗ», д.р.н. НОМЕР_1 .

Спір у справі виник у зв`язку з відмовою Відповідача виплатити страхове відшкодування. Також, відхиляючи заперечення Відповідача, що його рішення, як страховика винної у ДТП особи, Позивачем не оскаржено, суд зазначає, що саме поданням даного позову Позивач і оскаржує відмову Відповідача у страховій виплаті.

Так, до матеріалів справи залучено заяву №6706 від 29.08.2018 про страхову виплату, яку Відповідачем було отримано 05.09.2018.

Твердження Позивача, що разом з заявою Відповідачу було направлено і усі перелічені у заяві додатки судом відхиляється, як необґрунтоване, з наступних причин: зворотне рекомендоване повідомлення пошти про вручення поштового відправлення не підтверджує ані зміст листа, ані перелік документів, які вкладено у лист; Відповідач не заперечує отримання заяви, але заперечує отримання перелічених у заяві додатків; актом від 05.09.2018 (день отримання відповідачем листа з заявою) Відповідач підтверджує відсутність у листі додатків до заяви.

Залученим до справи листом Відповідача від 07.11.2018 № 12/3114 підтверджується, що Відповідач розглянув вказану заяву Позивача без додатків та відмовив у страховій виплаті на підставі п. 37.1.3 ч. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), з посиланням на невиконання Позивачем положень ч. 33.1.1 ст. 33-1 вказаного Закону.

Так, відповідно до ч. 33.1.1 ст. 33-1 Закону, страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Натомість, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) згідно з п. 37.1.3 ч. 37.1 ст. 37 Закону, є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Отже, з сукупного аналізу наведених вище норм та враховуючи розподіл обов`язку доказування між сторонами, встановлений ст. 77 ГПК України, саме Відповідач, як особа, яка відмовила Позивачу у виплаті страхового відшкодування, і повинна довести обгрунтованість причин відмови, а саме, що зі сторони Позивача мало місце не тільки невиконання ним встановлених Законом обов`язків, а і що саме це невиконання призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Проте Відповідачем суду не обґрунтував та не довів, невиконання Позивачем яких саме обов`язків призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди, зокрема, враховуючи, що Відповідачем було отримано заяву, яка містила відомості про дату і місце скоєння ДТП, його учасників, номери транспортних засобів, номер полісу Відповідача, номер договору добровільного страхування Відповідача, розмір виплаченого Позивачем відшкодування, реквізити для перерахування коштів, номери зв`язку з виконавцем.

Дійсно, п. 35.2 ст. 35 Закону визначає перелік документів, які повинні бути додані до заяви, разом з цим саме по собі недодання якогось з документів до заяви не має наслідком автоматичну відмову у страховій виплаті, Відповідач мав довести, що таке ненадання, але за наявності всіх вказаних у заяві відомостей, призвело до неможливості встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Довести, що не міг витребувати у осіб, які мали у своєму розпорядженні відповідні документи та відомості, зокрема: документальне підтвердження права заявника на отримання страхового відшкодування; документальне підтвердження права власності на пошкоджений у ДТП Застрахований автомобіль на день скоєння ДТП; відомості про банківські реквізити заявника (останні були і так наведені у заяві).

Заяву Відповідача № 5543 від 14.09.2018, адресовану Позивачу, суд не визнає за вчинення Відповідачем всіх належних та можливих дій для отримання вищесказаних відомостей та переліку документів, які повинні бути додані до заяви, оскільки зворотне рекомендоване повідомлення пошти про вручення поштового відправлення не підтверджує ані зміст листа, ані реквізити самого документу, який було вкладено у лист.

При цьому, судом враховано, що Закон надавав право Відповідачу, якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, він не зміг оцінити її загальний розмір, то - виплатити страхове відшкодування у розмірі шкоди, оціненої Відповідачем самостійно (ст. 36.2 Закону).

Також, якщо Відповідач би обгрунтовано вважав (і довів перед судом), що документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, подані йому Позивачем з порушенням строку, встановленого Законом (наприклад, він ознайомився з ними тільки коли отримав разом з позовом), збільшити строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату на кількість днів такого прострочення (ст. 36.2 Закону).

Разом з цим, Відповідач вказаних дій не вчинив, натомість відмовив у виплаті страхового відшкодування з підстав, обгрунтованість яких перед судом не довів.

Враховуючи все вищенаведене, суд визнає відмову Відповідача у виплаті страхового відшкодування необґрунтованою, та встановлює наявність у Відповідача виплатити страхове відшкодування за страховим випадком (ДТП).

Відповідачем не надано суду доказів на спростування встановленої Позивачем вартості відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля, внаслідок його пошкодження в ДТП, і також Відповідач не спростував розраховану Позивачем суму страхового відшкодування.

Судом встановлено, що наведені у рахунку СТО та у звіті оцінювача матеріли, деталі та роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з завданими Застрахованому автомобілю пошкодженнями внаслідок ДТП, що відображені в довідці ДАІ та акті огляду автомобіля аварійним комісаром, і Відповідачем не надано доказів протилежного.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічну позицію викладено в ст. 9 Закону України «Про страхування».

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу №АК/3885823 та положення статей 12, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 9, 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1192 ЦК України, у Відповідача в зв`язку з настанням ДТП виник обов`язок відшкодувати Позивачу шкоду, виходячи з вартості відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля (30229,64 грн.), але не більше встановленої оцінювачем вартості відновлювального ремонту (розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля), з урахуванням зносу деталей автомобіля (15461,13 грн.), і не більше суми, право на вимогу якої перейшло до Позивача в зв`язку з виплатою страхового відшкодування (12855,09 грн.), але в межах ліміту відповідальності Відповідача, як страховика, за спірним страховим випадком (100000 грн.), і за мінусом франшизи (1000 грн.), і отже в сумі 11855,09 грн.

З огляду на все наведене, позовні вимоги про стягнення 11855,09 грн. підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення втрат від інфляції та 3% річних за ст. 625 ЦК України, нарахованих на суму виплаченого Позивачем в зв`язку з ДТП страхового відшкодування, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, ст. 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням.

Судом враховано викладене Верховним Судом обґрунтування своєї позиції у постанові від 07.02.2018 по справі № 910/18319/16, що оскільки, правовідносини, в яких страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, і правовідносини з відшкодування шкоди, які склалися між сторонами у справі, також є грошовим зобов`язанням, то несплата відповідачем суми страхового відшкодування у встановлений строк є підставою для стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на суму відшкодування шкоди.

Судом встановлено, що вимогу Позивача про відшкодування шкоди Відповідачем було отримано 05.09.2018, відтак за Законом граничний строк для виплати був - 05.12.2018, однак Відповідач вимогу не задовольнив, хоча судом встановлено що виплата повинна була бути здійснена, так як підстави відмови є необґрунтованими.

Наведене порушення Відповідачем грошового зобов`язання зі своєчасної та повної виплати страхового відшкодування є підставою для нарахування та стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за ст. 625 ЦК України.

Розрахунок втрат від інфляції та 3% річних судом перевірено та визнано обґрунтованим і арифметично правильним (зокрема, оскільки розраховані Позивачем санкції не перевищують дозволені до стягнення згідно з законом за заявлений у позові період нарахування), а їх розмір є доведеним залученими Позивачем до справи вищеописаними доказами, а також відсутністю їх спростування з боку Відповідача.

З огляду на наведене позовні вимоги про стягнення 274,69 грн. втрат від інфляції та 108,16 грн. 3% річних визнаються судом обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Судові витрати, у які Позивачем включено лише витрати по оплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на Відповідача.

Керуючись статтями ст.ст. 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26; ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (м. Київ, вул. Саксаганського, 70-А; ідентифікаційний код 20033533) 11855 (одинадцять тисяч вісімсот п`ятдесят п`ять) грн. 09 коп. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), 274 (двісті сімдесят чотири) грн. 69 коп. втрат від інфляції, 108 (сто вісім) грн. 16 коп. 3% річних, а також 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені розділом IV ГПК України.

Суддя Сташків Р.Б.