ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"19" червня 2019 р. м. ХарківСправа № 922/3065/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Слановій М.Ю.

розглянувши скаргу (вх. № 13775) ФОП Скринник О.О. на дії заступника начальника Міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області по справі

за позовом Фізичної особи-підприємця Гупало Людмили Василівни, м. Луцьк
до Фізичної особи-підприємця Скринник Олександра Олександровича, м. Харків
про за участю: стягнення 117493,44 грн.
представника скаржника (боржник) - ФОП Скринник О.О., на підставі витягу з ЄДР та паспорту;

представника стягувача - не з`явився;

представника МВ ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області - Звєздін В.В., за довіреністю № 6054 від 19.02.2019 року.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Харківської області знаходилась справа за позовом Фізичної особи-підприємця Гупало Людмили Василівни до Фізичної особи-підприємця Скринник Олександра Олександровича про стягнення 117493,44 грн. заборгованості за перевезення вантажу.

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.02.2019 року, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 року, позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Скринник Олександра Олександровича на користь Фізичної особи-підприємця Гупало Людмили Василівни 117493,44 грн. заборгованості та 1762,00 грн. судового збору.

11.05.2019 року на виконання вищезазначеного рішення видано відповідний наказ.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 05.06.2019 року від боржника надійшла скарга (вх. № 13775) на дії заступника начальника Міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.06.2019 року скаргу боржника було залишено без руху та надано строку на усунення недоліків поданої скарги - п`ять днів з дня вручення відповідної ухвали.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 13.06.2019 року скаржник надав клопотання (вх. № 14538), в якому були усунуті недоліки скарги.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.06.2019 року скаргу боржника прийнято до розгляду та призначено її розгляд у судовому засіданні на 19.06.2019 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 19.06.2019 року представник стягувача надав письмові пояснення (14953) стосовно скарги боржника, в яких стягувач заперечує проти її задоволення.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 19.06.2019 року представник Міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області надав письмові пояснення стосовно скарги боржника.

Представник боржника в судовому засіданні 19.06.2019 року підтримав скаргу, просив суд її задовольнити.

Представник Міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області в судовому засіданні 19.06.2019 року проти скарги боржника заперечував, зазначив, що оскаржувана останнім постанова про накладення арешту відповідає вимогам чинного законодавства та ЗУ "Про виконавче провадження" не містить заборони щодо накладення арешту на майно боржника, яке перебуває у заставі.

Представник стягувача в судове засідання 19.06.2019 року не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма, яка наявна в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 242 ГПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи те, що стягувача було належним чином повідомлено про розгляд скарги, суд дійшов висновку, що його неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду скарги боржника.

Розглянувши скаргу боржника на дії заступника начальника Міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.05.2019 року заступником начальника Міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 10.05.2019 року по справі № 922/3065/18.

В рамках вищезазначеного виконавчого провадження, заступником начальника Міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області було здійснено запит до електронної бази ДАІ пошук ТЗ та з наданої відповіді встановлено, що за боржником на праві власності зареєстровано транспортний засіб TOYOTA CAMRY, ДНЗ НОМЕР_1 , 2018 р.в., колір - білий, № кут. НОМЕР_2 .

У зв`язку з встановленням майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, заступником начальника Міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області було винесено постанову про арешт майна боржника у відповідності до ст. 56 ЗУ "Про виконавче провадження" та накладено арешт на майно, що належить боржнику - TOYOTA CAMRY, ДНЗ НОМЕР_1 , 2018 р.в., колір - білий, № кут. НОМЕР_2 .

Боржник у своїй скарзі наголошує на тому, що вищезазначені дії заступника начальника Міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області щодо накладення арешту на майно боржника є незаконними, з огляду на наступне.

Як зазначає боржник, 10.10.2018 року останнім було укладено кредитний договір з ПАТ "Креді Агріколь Банк", відповідно до п. 1.2.1 якого, боржнику надано кредит у розмірі 320193,00 грн. на купівлю транспортного засобу для особистих потреб: марка TOYOTA, модель CAMRY, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , рік випуску 2018.

Крім того, як зазначає боржник, на виконання п. 1.3 кредитного договору між божником та банком було укладено договір застави, предметом якого є транспортний засіб TOYOTA CAMRY, ДНЗ НОМЕР_1 , 2018 р.в., колір - білий, № кут. НОМЕР_2.

Таким чином, боржник вказує на те, що заступником начальника Міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області було накладено арешт на майно боржника, яке перебуває в заставі у Банку, що в свою чергу є неправомірним.

Крім того, божник вказує на те, що вказаний автомобіль останній використовує у підприємницькій діяльності, у зв`язку з чим останній вважає що дії начальника Міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області неправомірними в частині накладання арешту на майно, у звернувся з чим останній звернувся до суду з відповідною скаргою.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Згідно із ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах. У разі прийняття державним виконавцем постанови про арешт майна боржника арешт поширюється на усі поточні рахунки боржника, у тому числі ті, що будуть відкриті боржником після винесення державним виконавцем постанови про арешт майна.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, ще спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), як провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч.1 ст.6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною першою статті 6 Закону визначено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Тобто статтею 57 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено заборони накладення арешту на майно боржника, яке перебуває у заставі.

Боржником у своїй скарзі також відсутні посилання на будь-які норми чинного законодавства, що були б підставою для заборони накладення арешту виконавцем на майно боржника.

Посилання боржника на використання майна, на яке накладено арешт, а саме автомобіля, у своїй підприємницькій діяльності, як на підставу скасування арешту на вказане майно є безпідставними, оскільки також не регламентовані будь-якими нормами законодавства.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження», божник зобов`язаний за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Тобто на боржника покладено обов`язок надання виконавцю відомостей зокрема про заставне майно.

Доказів того, що боржником були подані відповідні відомості в матеріалах справи не міститься.

Також, статтею 51 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено порядок звернення стягнення на заставлене майно, а саме для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо:

1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю;

3) наявна письмова згода заставодержателя.

Тобто вимогами чинного законодавства, а саме ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено можливість звернення стягнення на заставлене майно з визначеним порядком такого стягнення.

Щодо посилань боржника на те, що заступником начальника Міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області порушено вимоги щодо визначення виду, вартості та особливості майна заявника при винесені спірної постанови, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1,2 ст. 57 ЗУ "Про виконавче провадження", визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

Тобто відповідний звіт про оцінку майна складається у десятиденний термін (в разі не досягнення згоди сторін) з дня винесення постанови про арешт майна.

Таким чином, визначення вартості майна боржника здійснюється не разом із винесенням постанови про арешт майна боржника, а після її винесення, у зв`язку з чим посилання у скарзі на відповідні обставини, як на підставу скасування постанови про арешт майна боржника є безпідставними.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Чинне господарське процесуальне законодавство ґрунтується на принципі змагальності сторін, а у ч. 2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ст. 326 ГПК України установлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч. 1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Щодо вимог скаржника щодо зобов`язання Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області скасувати постанову про арешт майна боржника від 29.05.2019 року, суд зазначає наступне.

Розглянувши вимоги скаржника про зобов`язання державного виконавця скасувати постанову, господарський суд зазначає, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 18, ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» суд може за наявності достатніх правових підстав визнати неправомірними дії державного виконавця або визнати неправомірним необґрунтоване зволікання з вчиненням відповідних дій, однак не може перебирати на себе функцію органу державної виконавчої служби, яка не покладена на суд законом.

Відтак, зобов`язання державного виконавця вчинити дії, які визначені в п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» є по суті перебиранням господарським судом функцій органу державної виконавчої служби і не свідчить про поновлення порушеного права стягувача на задоволення своїх вимог у виконавчому провадженні.

Аналогічні висновки викладено Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду в постанові від 25.07.2018 у справі № 04/01/5026/1089/2011.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що постанова заступника начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області Звєздіна В.В. про накладення арешту на майно боржника від 29.05.2019 року є правомірною, винесеною у відповідності до вимог ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» та не підлягає скасуванню, у зв`язку з чим вимоги скарги Скринник О.О. про визнання протиправними дій заступника начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області Звєздіна В.В. щодо винесення постанови від 29.05.2019 року про арешт майна громадянина Скринник О.О. у межах виконавчого провадження винесену при примусовому виконанні наказу № 922/3065/18 від 29.05.2019 року та скасування вказаної постанови є безпідставними, а скарга такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 343 ГПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись статтями 233-235, 341-343 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги (вх. № 13775) ФОП Скринник О.О. на дії заступника начальника Міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області по справі № 922/3065/18 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею.

Ухвала підлягає оскарженню, в порядку, передбаченому ст.ст. 255-256 ГПК України.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Ухвалу підписано 20.06.2019 року.

Суддя Н.С. Добреля