РІШЕННЯ

Іменем України

11 червня 2019 року м. Чернігівсправа № 927/373/19
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Дубини О.М.

Позивач: Чернігівська міська рада,

, вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, 14000

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Відродження старого міста»,

, проспект Миру, 194, м. Чернігів, 14037

Предмет спору: про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 566834,51 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Гладченко Н.Л., довіреність № 256/2-08/вих/01 від 28.03.2019, головний спеціаліст;

від відповідача: Плуток О.В. директор; Заматов Р.В. адвокат,

У судовому засіданні на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

Чернігівською міською радою подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження старого міста», у якому позивач просить суд стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти у розмірі 566834,51 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач користується земельною ділянкою площею 1,3627 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за відсутності правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку. Посилаючись на норми ст. 1212 Цивільного кодексу України, позивач вважає, що відповідач, користуючись земельною ділянкою без достатньої на те правової підстави, зберіг у себе кошти, які мав би сплатити за користування нею, а тому просить стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти у розмірі 566834,51 грн за період з 01.09.2014 по 31.07.2017.

Відповідач проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач як на правові підстави користування земельною ділянкою посилається на норми ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України. Відповідач зазначає, що земельна ділянка, на якій знаходяться об`єкти нерухомого майна, що належать відповідачу, є несформованою, її межі не визначені, кадастровий номер не присвоєний, інформація про неї не внесена до Державного земельного кадастру, а отже ця земельна ділянка не є об`єктом цивільних прав. Відповідач стверджує, що неукладення договору оренди землі сталося не з його вини, а нарахування позивачем суми безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою за період з 01.09.2014 по 31.07.2017 відповідач вважає безпідставним та таким, що є припущенням як площі земельної ділянки, так і суми нарахувань.

Як вказує відповідач, ТОВ «Відродження старого міста» неодноразово зверталось до Чернігівської міської ради з проханням надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, проте вважає, що позивач вчиняв протиправні дії в урегулюванні земельних відносин.

Щодо користування земельною ділянкою за адресою: м. Чернігів, проспект Миру, 194, відповідач вказує, що він має законне право користуватись земельною ділянкою, орієнтовною площею 0,4305 га, яка знаходиться під будівлями відповідача та необхідна для їх обслуговування. Стосовно іншої частини спірної земельної ділянки відповідач вважає, що міська рада мала вільний та безперешкодний доступ до цієї земельної ділянки і розпоряджалась нею на власний розсуд.

Відповідач зазначає, що навіть без укладення договору оренди земельної ділянки він протягом 2014-2017 років сплачував плату за користування землею, яка відповідно до норм Податкового та Бюджетного кодексів України зараховувалась до місцевого бюджету міста Чернігова, про що зазначає сам позивач у позовній заяві та підтверджується листом ГУ ДФС у Чернігівській області від 20.07.2017. На думку відповідача, внесення плати за користування землею, не маючи укладеного договору оренди, фактично підтверджує правомірність землекористування відповідача та спростовує твердження позивача щодо неправомірного використання земельної ділянки.

Посилаючись на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 02.10.2013 у справі №6-88цс13, відповідно до якої під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту, відповідач зазначає, що в цій ситуації він не збагатився внаслідок формального розташування земельної ділянки під об`єктами нерухомості, нічого не придбав, а виявився заручником обставин, в той же час позивач не втратив свого майна з вини відповідача, а також став заручником власне ним же створеної ситуації. Таким чином, відповідач вважає, що жодних дій щодо неправомірного заволодіння майном позивача відповідач не здійснював, а отже застосування норм ст. 1212 Цивільного кодексу України є помилковим.

Також у своєму відзиві відповідач посилається на норми ст. 256, 257 Цивільного кодексу України та вважає, що позивачем було порушено строки позовної давності при нарахуванні суми безпідставно збережених коштів. Проте, самої заяви про застосування позовної давності відзив не містить.

Позивач у своїй відповіді на відзив зазначає, що з доданих до відзиву копій документів не вбачається, що відповідачем належним чином оформлено право користування земельною ділянкою площею 1,3627 га за адресою : проспект Миру, 194, м. Чернігів, у період з 01.09.2014 по 31.07.2017, а отже відповідач користується цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

У відповіді на відзив позивач вважає, що звернення Товариства від 08.06.2015 № 5 та від 31.05.2016 №26 не є належними доказами обґрунтування з позиції відповідача зменшення площі земельної ділянки, оскільки заява від 08.06.2015 не визначає до використання загальної площі, а лише зазначено «під будівлями площею 0,5522 га, власність на які підтверджується Свідоцтвами на право власності, та площу необхідну для їх обслуговування»; заявлена у листі від 31.05.2016 №26 площа 0,3689 га є виключно площею приміщення корпусу 1 за адресою по Проспекту Миру, 194, і є складовою як площі дозвільних рішень від 29.11.2013 та 27.04.2015 (площею 3,7622 га), так від 17.08.2017 (площею 1,3627 га).

Також позивач вважає, що площа земельної ділянки у розмірі 1,3627 га, в тому числі під будівлями 0,5567 га та 0,8060 га під проїздами та проходами, відповідає фактичній площі земельної ділянки по проспекту Миру, 194 у м. Чернігові, яка використовується ТОВ «Відродження старого міста».

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач вказує, що позивач своїми діями та бездіяльністю ухиляється від укладання договорів оренди земельних ділянок, а відповідач, не дивлячись на відсутність укладених договорів оренди землі, сплачує до бюджету орендну плату за землю.

Ухвалою суду від 07.05.2019 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 30.05.2019 та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами.

Відповідно до поштового повідомлення про вручення ухвала суду від 07.05.2019 отримана відповідачем 08.05.2019.

Отже, останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 23.05.2019.

22.05.2019, тобто у встановлений судом строк, відповідачем направлено суду відзив на позовну заяву з доданими до нього документами.

У підготовчому засіданні 30.05.2019 суд долучив до матеріалів справи наданий відповідачем відзив на позовну заяву з доданими до нього документами, оскільки він поданий у порядку та строк, встановлені Господарським процесуальним кодексом України та судом, а тому спір вирішується з їх урахуванням.

Ухвалою суду від 30.05.2019 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 11.06.2019 та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, а саме: позивачу - триденний строк з моменту оголошення ухвали для подання до суду та відповідачу відповіді на відзив з доданими до неї документами та відповідачу - триденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду та позивачу заперечень з доданими до них документами.

03.06.2019, тобто у встановлений судом строк, позивачем подано суду відповідь на відзив з доданими до неї документами, у тому числі доказами направлення їх на адресу відповідача.

06.06.2019, тобто у встановлений судом строк, відповідачем направлено суду та позивачу заперечення на відповідь на відзив з доданими до них документами.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 11.06.2019 суд долучив до матеріалів справи подану позивачем відповідь на відзив та подані відповідачем заперечення на відповідь на відзив з доданими до них документами, оскільки вони подані у порядку та строк, встановлені Господарським процесуальним кодексом України та судом, а тому спір вирішується з їх урахуванням.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 11.06.2019 представником відповідача заявлено усне клопотання про застосування позовної давності, оскільки позивачем здійснено нарахування суми безпідставно збережених коштів після спливу трирічного строку, встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України для звернення до суду за захистом своїх прав.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Статтею 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, заява про застосування позовної давності є письмовою заявою по суті справи, направленою на відмову у позові з підстав, визначених нормами матеріального права, і має бути надана у строк встановлений для подання відзиву або міститись у ньому.

У судовому засіданні представник відповідача зазначила, що поважних причин неподання заяви про застосування позовної давності у строк, встановлений для подання відзиву, не було.

Разом з тим, представник відповідача пояснив, що хоча заява про застосування позовної давності окремо у відзиві викладена не була, проте у ньому є посилання на порушення позивачем строків позовної давності при здійсненні нарахування суми безпідставно збережених коштів, а отже він просить вважати такі посилання заявою про застосування позовної давності.

Суд вважає, що зазначення відповідачем у відзиві на позовну заяву норм ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, які визначають поняття і строки загальної позовної давності, та посилання відповідача про порушення позивачем строків позовної давності не можуть вважатися заявою про застосування строків позовної давності у розумінні ст. 267 Цивільного кодексу України та ст. 161 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки відповідачем не наведено поважних причин пропуску строку на подання заяви про застосування строків позовної давності, суд у судовому засіданні з розгляду справи по суті 11.06.2019 постановив ухвалу про залишення вказаної заяви без розгляду.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши надані докази, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як встановлено судом, відповідно до свідоцтв про право власності та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за Товариством з обмеженою відповідальністю «Відродження старого міста» у 2013, 2016 роках зареєстровано право власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: проспект Миру, 194, АДРЕСА_2 . Чернігів, а саме: корпус 1, загальною площею 4082,3 кв. м, розмір частки 57/100 (свідоцтво про право власності №10809543 від 14.10.2013, дата державної реєстрації 16.09.2013), корпус 3, загальною площею 1120,9 кв. м (дата державної реєстрації 16.06.2016), корпус 9, загальною площею 919,6 кв. м (свідоцтво про право власності №10482876 від 08.10.2013, дата державної реєстрації 16.09.2013), корпус 10, загальною площею 897,2 кв. м (свідоцтво про право власності №10477821 від 08.10.2013, дата державної реєстрації 16.09.2013), корпус 12, загальною площею 453,5 кв. м (свідоцтво про право власності № 10490613 від 08.10.2013, дата державної реєстрації 16.09.2013), корпус 13, загальною площею 165,1 кв. м (свідоцтво про право власності № 10491741 від 08.10.2013, дата державної реєстрації 16.09.2013) (а.с. 25-36, 126-136).

Як вбачається з Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 -314 від 30.06.1994 п. 42 рішення виконкому міської ради від 22.06.99 № 165 у зв`язку з уточненням матеріалів інвентаризації Відкритому акціонерному товариству «Чернігівський ремонтно-механічний завод «Жовтневий молот» надано земельну ділянку в постійне користування площею 0,10 га по вул. АДРЕСА_3 194 для обслуговування житлового фонду. Пунктом 65 рішення виконкому міської ради від 21.02.2000 № 31 Відкритому акціонерному товариству «Чернігівський ремонтно-механічний завод «Жовтневий молот» надано земельну ділянку в постійне користування площею 0,06 га по вул.. АДРЕСА_3 , для обслуговування житлового приміщення. Пунктом 52 рішення виконкому міської ради від 21.08.2000 № 205 на виконання протокольного доручення десятої сесії міської ради 23 скликання від 14.02.2000 «Про функціональне використання наданих земельних ділянок» згідно з проведеною інвентаризацією земель, затверджено площі земельних ділянок, наданих в постійне користування: п. 52-5. Відкритому акціонерному товариству «Чернігівський ремонтно-механічний завод «Жовтневий молот» площею 7,5891 га по вул. Леніна, 194, в тому числі: під спорудами промисловості - 2,2366 га; під спорудами громадського призначення - 0,099 га; - під проїздами, проходами та площадками - 1,88 га; - під зеленими насадженнями - 2,8450 га; під об`єктами технічної інфраструктури - 0,20022 га; інші відкриті землі - 0,3263 га. Пунктом 44 рішення міської ради від 03.06.2004 (12 сесія 24 скликання) ВАТ «Чернігівський ремонтно-механічний завод «Жовтневий молот» припинили право постійного користування земельними ділянками за згодою землекористувача по: - проспект Миру, 194 - 6,96 га (землі промисловості); - проспект Миру, 194 - 0,19 га (землі житлового фонду); - проспект Миру, 194 -0,12 га (їдальня-землі комерційного використання); - проспект Миру, 201 0,11 га (землі житлового фонду).

На підставі договору оренди земельної ділянки №314 від 03.06.2004 укладеного між Чернігівською міською радою та ВАТ «Чернігівський ремонтно-механічний завод «Жовтневий молот» земельна ділянка за адресою: м. Чернігів, проспект Миру, 194, площею 6,96 га, на якій знаходяться, у тому числі вказані вище об`єкти нерухомого майна, перебувала в оренді строком на 5 років у ВАТ «Чернігівський ремонтно-механічний завод «Жовтневий молот» (а.с. 37-38).

У 2012 році до Господарського суду Чернігівської області заступником прокурора м. Чернігова в інтересах держави в особі Чернігівської міської ради подано позов до Публічного акціонерного товариства Чернігівський ремонтно-механічний завод Жовтневий молот про визнання зазначеного договору оренди земельної ділянки, загальною площею 6,9307 га, розташованої по проспекту Миру, 194 у м. Чернігові, укладеним у редакції, викладеній у позовній заяві.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 15.03.2012 у справі №5028/5/6/2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2012 та постановою Вищого господарського суду України від 25.12.2012, з посиланням, зокрема, на нікчемність договору оренди від 03.06.2004, у вищевказаному позові відмовлено повністю (а. с. 199-202).

Відповідно до п. 8 витягу з рішення Чернігівської міської ради від 29.11.2013 (35 сесія 6 скликання) «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою юридичним та фізичним особам» ТОВ «Відродження старого міста» з урахуванням свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 08.10.2013 та від 14.10.2013 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення на земельну ділянку орієнтовною площею 3,7622 га по проспекту Миру, 194 для обслуговування торгівельно-розважальних та адміністративних приміщень (комерційне використання) з подальшою передачею ділянки в оренду за умови розроблення та затвердження в установленому порядку землевпорядної документації протягом року (а.с. 39).

Листом №16 від 18.07.2014 відповідач проінформував позивача про розроблення за власною ініціативою інвестиційного проекту «Виставково-торгівельного комплексу з відкритою демонстраційною площадкою» та просив позивача не передавати земельні ділянки у користування іншим суб`єктам (а.с. 40-44).

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «Відродження старого міста» зверталось на адресу позивача з листом №19 від 26.12.2014, до якого була додана землевпорядна документація, підготовлена відповідно до «дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення на земельну ділянку, орієнтовною площею 3,7622 га, по проспекту АДРЕСА_1 », наданого сесією міської ради від 29.11.2013. Землевпорядна документація була розроблена для подання для розгляду відповідними структурами міськвиконкому та затвердження їх «з подальшою передачею ділянки в оренду» (а.с. 46-49).

Також відповідач звертався до позивача із клопотанням про продовження дії дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки, про що зазначено у листі Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради №164 від 13.01.2015. У цьому листі вказано, що клопотання буде включено до проекту рішення чергової сесії із земельних питань (а.с. 50).

В додаток до листа від 13.01.2015 №164 Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради направило відповідачу лист №881 від 10.02.2015, у якому повідомляється, що для розгляду питання про передачу в оренду земельної ділянки по проспекту Миру, 194 на сесії міської ради необхідно звернутись із заявою до управління адміністративних послуг міської ради, надавши один екземпляр проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що буде містити оригінал витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 50).

Листом №3 від 20.02.2015 відповідач просив позивача продовжити термін дії дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки по проспект Миру, 194, на 2015 рік у зв`язку з необхідністю підготовки пакету документів, про який стало відомо з листа №881 від 10.02.2015 (а.с. 53).

У відповідь на лист відповідача №3 від 20.02.2015 позивач повідомив, що клопотання ТОВ «Відродження старого міста» про продовження терміну дії дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки буде включено до проекту рішення чергової сесії із земельних питань (лист №1246 від 25.02.2015, а.с. 54).

Рішенням Чернігівської міської ради від 27.04.2015 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою юридичним та фізичним особам» у зв`язку з закінченням терміну дії дозволів, з урахуванням свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.10.2013 та від 14.10.2013, Товариству з обмеженою відповідальністю «Відродження старого міста» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення, за умови розроблення та затвердження в установленому порядку землевпорядної документації протягом року на земельну ділянку, орієнтовною площею 3,7622 га, по проспекту Миру, 194, для обслуговування торгівельно-розважальних та адміністративних приміщень (комерційне використання) з подальшою передачею ділянки в оренду (а.с. 55).

Листом №5 від 08.06.2015 відповідач звернувся до позивача про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду під будівлями площею 0,5522 га, власність на які підтверджується свідоцтвами про право власності, та площу, необхідну для їх обслуговування (а.с. 162).

Доказів направлення позивачу листа №5 від 08.06.2015 відповідачем суду не надано, про що також зазначає позивач.

Також відповідач звертався до позивача з клопотанням №26 від 31.05.2016, у якому, у зв`язку з відчуженням 19/100 частин об`єкта нерухомого майна корп. 1 по проспекту Миру, 194, та набуттям права власності на це нерухоме майно ТОВ «АТБ-Інвест», просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для експлуатації магазину продовольчих та непродовольчих товарів, орієнтовною площею 0,3689 га. Вказане клопотання отримано позивачем 31.05.2016, що підтверджується відміткою загального відділу Чернігівської міської ради, зробленої на цьому клопотанні (а.с. 164).

У відповідь на клопотання відповідача №26 від 31.05.2016 Управлінням земельних ресурсів Чернігівської міської ради надало відповіді №3646 від 03.06.2016 та №4066 від 05.07.2016 щодо включення цього питання на розгляд наступної сесії міської ради (а.с. 165-166).

09.09.2016 відповідач повторно звернувся до позивача з клопотанням №35, що є аналогічним за змістом клопотанню №26 від 31.05.2016 (а.с. 167), та на яке Управлінням земельних ресурсів Чернігівської міської ради надано відповідь №5702 від 15.09.2016 про включення цього питання до проекту рішення наступної сесії (а.с. 168).

Рішенням Чернігівської міської ради від 29.09.2016 №11/VII-22 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою юридичним та фізичним особам» Товариству з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ», Товариству з обмеженою відповідальністю «Відродження старого міста» та Товариству з обмеженою відповідальністю «Світла садиба» надано дозвіл на розробку проектів землеустрою на земельну ділянку, орієнтовною площею 0,3689 га, по проспекту Миру, 194, корп. 1, для експлуатації магазину продовольчих та непродовольчих товарів з подальшою передачею земельної ділянки в оренду (а.с. 169).

14.02.2017 відповідач звернувся до позивача з клопотанням №7 про внесення змін у рішення Чернігівської міської ради від 29.09.2016 щодо площі земельної ділянки, а саме замінити орієнтовну площу на 0,4436 га (а.с. 170).

Листом від 31.03.2017 №2443 Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради повідомило відповідача, що питання стосовно внесення змін до рішення Чернігівської міської ради від 29.09.2016 щодо площі земельної ділянки не набрало необхідної кількості голосів і було знято з розгляду (а. с. 172).

Відповідач звернувся на адресу позивача із заявою №9 від 03.03.2017 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, орієнтовною площею 0,1202 га, за адресою: м. Чернігів, проспект Миру, 194, для будівництва та обслуговування нерухомості. До листа додавалися копії правовстановлюючих документів на нерухоме майно, схема розміщення земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки. Відповідно до схеми розташування земельної ділянки, доданої до заяви, її площа становить 1,1202 га (а.с. 56-58).

Листом №2197 від 20.03.2017 Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради повідомило відповідача про те, що вищезазначене питання буде включено до проекту рішення квітневої сесії із земельних питань (а.с. 59).

Проте, враховуючи розбіжності в площі земельної ділянки, вказаної в заяві №9 від 03.03.2017, та у наданих додатках, позивач листом №1/24/1-57/156 від 12.05.2017 вказав на необхідність зазначити точну площу земельної ділянки, запропонованої до відведення, та проінформував відповідача про те, що після уточнення площі земельної ділянки питання щодо надання дозволу буде включено до проекту рішення чергової сесії міської ради (а.с. 62).

Як вбачається з поданих матеріалів у заяві № 9 від 03.03.2017 відповідачем лише допущено технічну описку у зазначенні площі 0,1202 га замість 1,1202 га.

У подальшому відповідач неодноразово звертався до позивача з заявами про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою проспект Миру, 194, а саме №24 від 02.06.2017 (орієнтовна площа земельної ділянки 1,3843 га), №26 від 03.07.2017 (орієнтовна площа земельної ділянки 1,3627 га), №27 від 07.07.2017 (лист щодо надання проекту землеустрою), №28 від 07.07.2017 (орієнтовна площа земельної ділянки 1,3627 га), на які Управлінням земельних ресурсів Чернігівської міської ради листами №4144 від 29.06.2017, №4420 від 11.07.2017, №4844 від 07.08.2017 було повідомлено, що питання про надання дозволу будуть включені до проекту рішення чергової сесії із земельних питань (а.с. 63-77).

Рішенням Чернігівської міської ради від 17.08.2017 № 22/VII-27 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою юридичним та фізичним особам» Товариству з обмеженою відповідальністю «Відродження старого міста» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення на земельну ділянку, орієнтовною площею 1,3627 га, по проспекту Миру, 194, для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови з подальшою передачею земельної ділянки в оренду. ТОВ «Відродження старого міста» до 01.03.2018 було зобов`язано подати на затвердження сесії міської ради розроблений та погоджений у встановленому законом порядку проект землеустрою (а.с. 76).

Витяг з рішення Чернігівської міської ради від 17.08.2017 № 22/VII-27 направлено відповідачу разом з супровідним листом №5167 від 18.08.2017 та вручено 23.08.2017, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення № 698 від 22.08.2018 (а.с. 77).

Позивач зазначає, що у визначений Чернігівською міською радою термін (до 01.03.2018) документація по земельній ділянці на розгляд міської ради не була надана, натомість приміщення корпусу 13 передано у власність ТОВ «ЛОФТ.БИЗ» за актом-приймання-передачі нерухомого майна від 24.05.2018 (а.с. 35).

30.08.2017 комісією з визначення розміру збитків, заподіяних порушниками земельного законодавства власникам землі та землекористувачам складено акт №8, у якому визначено розмір збитків, завданих ТОВ «Відродження старого міста» у зв`язку з використанням земельної ділянки, площею 1,3627 га, по проспекту АДРЕСА_1 , з порушенням земельного законодавства за період з 01.09.2014 по 31.07.2017 на загальну суму 566834,51 грн (а.с. 88). Вказаний акт затверджений рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 14.09.2017 №403 (а.с. 87).

Обґрунтовуючи заявлену суму у розмірі 566834,51 грн, позивач зазначає наступне.

Головним управлінням ДФС у Чернігівській області листом №3301/10/25-01-12-03-03 від 20.07.2017 повідомлено Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради, що ТОВ «Відродження старого міста» задекларовано зобов`язання зі сплати орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності на території міста Чернігова без зазначення кадастрових номерів земельних ділянок:

- податкова декларація з плати за землю за 2015 рік площа земельної ділянки 2411,75 кв. м, задеклароване зобов`язання 35742,14 грн.;

- податкова декларація з плати за землю за 2016 рік площа земельної ділянки 788 кв. м, задеклароване зобов`язання 3238,58 грн;

- податкова декларація з плати за землю за 2016 рік площа земельної ділянки 3789 кв. м, задеклароване зобов`язання 80469,12 грн;

- податкова декларація з плати за землю за 2017 рік площа земельної ділянки 3560 кв. м, задеклароване зобов`язання 80073,15 грн;

- податкова декларація з плати за землю за 2017 рік площа земельної ділянки 1454 кв. м, задеклароване зобов`язання 6540,81 грн.

У довідці ДФС також зазначено, що податковий борг у ТОВ Відродження старого міста з орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності по м. Чернігову станом на 01.07.2017 відсутній; ТОВ Відродження старого міста не звітувало за земельну ділянку площею 13627 кв. м (а.с. 95).

На заяву Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради № 4424 від 11.07.2017 про надання витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 01.01.2014-01.01.2017 по проспекту Миру, 194, категорія земель землі промисловості; цільове призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, площа земельної ділянки - 1,3627 га, відділом у м. Чернігові Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області листом №205/409-17-0.36 від 28.07.2017 надано інформацію щодо віднесення зазначеної земельної ділянки до 12-ї економіко-планувальної зони м. Чернігова, коефіцієнт Км2 для якої становить 1,94.

Згідно інформації, викладеної у цьому листі, для земельної ділянки площею 1,3627 га по проспекту Миру, 194, нормативна грошова оцінка становить:

на 01.01.2014 - 5483777,34 грн (402,42 грн кв.м * 13627 без індексації);

на 01.01.2015 - 6849202,74 грн (402,42 грн кв.м * 1,249 =502,62 * 13627);

на 01.01.2016 - 9814846,75 грн (502,62 грн кв.м * 1,433=720,25 * 13627);

на 01.01.2017 - 10402851,80 грн (763,40 грн кв.м * 13627).

Рішенням Чернігівської міської ради від 31.03.2011 «По затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Чернігова за станом на 01.01.2010» (7 сесія б скликання), яке набрало чинності з 06.04.2011, встановлено, що розрахунок розміру податку на землю та орендної плати проводиться відповідно до грошової оцінки земель різного функціонального призначення у розрізі економіко-планувальних зон (а.с. 78).

Позивач вказує, що рішення Чернігівської міської ради від 31.03.2011 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Чернігова за станом на 01.01.2010» втратило чинність з 1 січня 2018 року у зв`язку з набуттям чинності рішення Чернігівської міської ради від 26 січня 2017 року №15/УН-18 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Чернігова», проте рішення Чернігівської міської ради від 26.01.2017 суду не надано.

Як зазначає позивач, при розрахунку суми коштів враховано вимоги рішення Чернігівської міської ради від 29 липня 2011 року «Про затвердження ставок земельного податку та встановлення розмірів орендної плати в м. Чернігові» (11 сесія 6 скликання) та вимоги рішення Чернігівської міської ради від 30 січня 2015 року «Про місцеві податки» (47 сесія 6 скликання) зі змінами та доповненнями, яким визначено відсоткові ставки орендної плати, в тому числі у розмірі 3 відсотків нормативної грошової оцінки для земель промисловості.

Управлінням земельних ресурсів Чернігівської міської ради направлено ТОВ «Відродження старого міста» лист від 15.02.2019 року № 202/2-08/2019 щодо сплати безпідставно збережених коштів у розмірі 566834,51 грн, який згідно з поштовим повідомленням про вручення вручено адресату 18.02.2019 (а.с. 105-107).

Відповідач кошти у розмірі 566834,51 грн позивачу не сплатив.

Оскільки відповідач, користуючись земельною ділянкою площею 1,3627 га без достатньої на те правової підстави, зберіг у себе кошти, які мав би сплатити за користування нею, позивач просить стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти у розмірі 566834,51 грн за період з 01.09.2014 по 31.07.2017.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права є предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина 2 статті 120 Земельного кодексу України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 цього Кодексу).

Відповідно до частини 1 статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини 1 статті 96 Земельного кодексу України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).

Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Не вважається порушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розміщене це нерухоме майно.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладення договору оренди та недотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Аналогічна правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17.

Як встановлено судом, у 2013 та 2016 роках Товариство з обмеженою відповідальністю «Відродження старого міста» набуло право власності на об`єкти нерухомості, розташовані за адресою: проспект Миру, 194, м. Чернігів, а саме: корпус 1, загальною площею 4082,3 кв. м, корпус 3, загальною площею 1120,9 кв. м, корпус 9, загальною площею 919,6 кв. м, корпус 10, загальною площею 897,2 кв. м, корпус 12, загальною площею 453,5 кв. м, корпус 13, загальною площею 165,1 кв. м.

При цьому судом встановлено, що земельна ділянка, на якій знаходяться вказані об`єкти нерухомості не перебувала в оренді у попереднього власника, а отже при набутті ТОВ «Відродження старого міста» права власності на об`єкти нерухомості по проспекту Миру, 194, право оренди земельної ділянки, на якій вони знаходяться, до набувача не перейшло.

Після набуття права власності на об`єкти нерухомості відповідачем вживались заходи щодо розроблення проектів землеустрою на земельну ділянку, яка знаходиться під об`єктами нерухомості, та яка необхідна для їх обслуговування, з метою отримання її в оренду, що підтверджується неодноразовими зверненнями відповідача до міської ради, а також рішеннями Чернігівської міської ради.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, ТОВ «Відродження старого міста» не було оформлено права користування земельною ділянкою, зокрема не укладено відповідного договору оренди з Чернігівською міською радою та не здійснено державної реєстрації такого права.

Таким чином, відповідач користується земельною ділянкою, яка знаходиться під об`єктами нерухомості, та яка необхідна для їх обслуговування, без достатньої правової підстави.

За наведених обставин суд доходить висновку, що відповідач, який без достатньої правової підстави за рахунок власника землі зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти Чернігівській міській раді на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача про правомірність користування земельної ділянкою у зв`язку зі сплатою протягом 2014-2017 років орендної плати за земельну ділянку без укладення договору оренди, оскільки відповідачем не надано суду доказів, які підтверджують, за яку саме земельну ділянку (розмір) сплачувались кошти.

Крім того, підставою для застосування ст. 1212 Цивільного кодексу України є саме факт безпідставного зберігання майна, тобто плати за землю, і повернення такого майна не залежить від поведінки сторін щодо оформлення відповідних правовідносин.

Тому суд відхиляє доводи обох учасників справи про неправомірну поведінку іншої сторони в оформленні орендних відносин, а відтак і впливу такої поведінки на спірні відносини.

Водночас, у справах за вимогами про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою, відповідне право на яку не оформлено у встановленому порядку, тобто відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України, необхідним є встановлення розміру та меж цієї ділянки.

Про необхідність встановлення таких обставин зазначено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц., постановах Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №916/2948/17, від 29.05.2019 у справі №922/955/18.

Відповідно до частини першої статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно з вимогами частин першої, третьої, четвертої, дев`ятої статті 79-1 79 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Тобто об`єктом оренди може бути земельна ділянка, яка є сформованою як об`єкт цивільних прав.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка, за користування якою заявлені до стягнення суми, не є сформованою.

Визначаючи розмір земельної ділянки, якою відповідач користується без достатньої правової підстави, - 1,3627 га, позивач виходив з того, що ТОВ «Відродження старого міста» самостійно просило надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,3627 га, який було надано рішенням Чернігівської міської ради від 17.08.2017. Крім того, за твердженнями позивача, розмір земельної ділянки площею 1,3627 га, є найменшим розміром землі, якою користувався відповідач у спірний період на підставі ст. 120 Земельного кодексу України і на розробку проекту землеустрою щодо якої відповідач просив надати дозвіл.

У свою чергу, відповідач заперечує проти того, що він користується земельною ділянкою площею 1,3627 га та зазначає, що товариство має право на користування земельною ділянкою під будівлями орієнтовною площею 0,4305 га, при цьому належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження цього суду також не надано.

Судом встановлено, що відповідач неодноразово звертався до позивача з клопотаннями про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, враховуючи набуття ним права власності на об`єкти нерухомості по проспекту Миру, 194.

Так, рішеннями Чернігівської міської ради від 29.11.2013 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою юридичним та фізичним особам», від 27.04.2015 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою юридичним та фізичним особам» відповідачу надано дозволи на розробку проектів землеустрою земельної ділянки площею 3,7622 га; рішенням Чернігівської міської ради від 17.08.2017 № 22/VII-27 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою юридичним та фізичним особам» Товариству з обмеженою відповідальністю Відродження старого міста надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення на земельну ділянку, орієнтовною площею 1,3627 га, по проспекту Миру, 194; у листах відповідача, зокрема, від 03.03.2017 (заява № 9) йшлося вже про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 0,1202 га (проте, фактично мова йшла про 1,1202 га, як це вже було встановлено судом); у заяві №24 від 02.06.2017 зазначена площа земельної ділянки 1,3843 га; у заяві від 03.07.2017 №26 1,3627 га.

Крім того, в матеріалах справи наявні два проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки по проспекту Миру, АДРЕСА_1 , розроблені ФОП ОСОБА_1 , та надані відповідачем позивачу, а саме щодо земельної ділянки площею 1,1202 га (а.с. 65) та щодо земельної ділянки площею 1,3627 га (а.с. 73).

Отже, відповідач неодноразово змінював площу земельної ділянки, використання якої планував та на розроблення проекту землеустрою щодо відведення якої просив надати дозвіл.

Також, як вбачається з планів земельної ділянки (а.с. 48, 58, 64, 65, 69, 73, 93), на спірній земельній ділянці знаходяться два об`єкти нерухомості площею 0,0289 га - бомбосховище та площею 0,0134 га ТП-112.

Відповідач зазначив, що вказані об`єкти нерухомості не належать йому на праві власності чи користування, а позивачем доказів на підтвердження протилежного суду не надано, так само як і жодних пояснень, що це за об`єкти нерухомості і кому вони належать.

Таким чином, суд вважає, що земельна ділянка, яка знаходиться під прилеглою територією та безпосередньо під об`єктами нерухомості площею 0,0289 га та площею 0,0134 га, та включена до загальної площі 1,3627 га, не може бути надана відповідачу в оренду або перебувати у його користуванні відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України.

Разом з тим, позивачем не обґрунтовано та не надано доказів визначення меж земельної ділянки під корпусом № 1, якою користується безпосередньо відповідач, з урахуванням того, що частина цього корпусу, як вбачається з матеріалів справи та визнається сторонами, належить іншим юридичним особам ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» та ТОВ «Світла садиба».

Так, рішенням Чернігівської міської ради від 29.09.2016 №11/VII-22 Товариству з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ», Товариству з обмеженою відповідальністю «Відродження старого міста» та Товариству з обмеженою відповідальністю «Світла садиба» було надано дозвіл на розробку проектів землеустрою на земельну ділянку, орієнтовною площею 0,3689 га, по проспекту Миру, 194, корп. 1, для експлуатації магазину продовольчих та непродовольчих товарів з подальшою передачею земельної ділянки в оренду.

Також з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що державну реєстрацію права власності на корп. 3 по проспекту АДРЕСА_1 , за ТОВ «Відродження старого міста» проведено 16.06.2016, проте у розрахунку, наданому позивачем, безпідставно збережені кошти розраховані, з урахуванням землі, ні якій розміщений цей корпус, починаючи з 01.09.2014.

Таким чином, право на земельну ділянку під цим об`єктом нерухомості відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, а відтак і підстави для стягнення орендної плати у розрізі ст. 1212 ЦК України, виникають лише з 16.06.2016, що свідчить про безпідставність стягнення коштів з відповідача за таку землю з 01.09.2014 по 15.06.2016.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд доходить висновку, що позивачем не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які підтверджують користування відповідачем за увесь спірний період земельною ділянкою площею саме 1,3627 га.

Поряд з цим за змістом пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України і частини 1 статті 13 Закону України "Про оцінку земель" для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності обов`язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими і затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України "Про оцінку земель").

Відповідно до частин 1-2 статті 15, частини другої статті 18 Закону України "Про оцінку земель" підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок може проводитися також на підставі договору, який укладається заінтересованими особами в порядку, встановленому законом. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше ніж один раз на 5 - 7 років.

Отже, нормативна грошова оцінка є основою визначення розміру орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Згідно з частинами 1, 2 статті 20, частини першої статті 23 Закону України «Про оцінку земель» за результатами, зокрема нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Технічна документація з, зокрема нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Протягом місяця з дня надходження технічної документації з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель, нормативної грошової оцінки відповідна сільська, селищна, міська рада розглядає та приймає рішення про затвердження або відмову в затвердженні такої технічної документації.

Таким чином, належним доказом, що підтверджує дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки, є лише витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, а не довідки, листи тощо, надані відповідним органом.

Як вбачається із розрахунку безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою без достатніх на те правових підстав, наданого позивачем на підтвердження позовних вимог, вихідними даними для розрахунку нормативної грошової оцінки визначено лише лист відділу у м. Чернігові Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області листом №205/409-17-0.36 від 28.07.2017.

Витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 01.01.2014-01.01.2017 не надано.

У листі відділу у м. Чернігові Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області листом №205/409-17-0.36 від 28.07.2017 зазначено, що в 2012 році в Господарському суді Чернігівської області розглядався позов заступника прокурора в інтересах держави в особі Чернігівської міської ради до Публічного акціонерного товариства «Чернігівський ремонтно-механічний завод «Жовтневий молот» про визнання договору оренди земельної ділянки. Під час розгляду справи 14.02.2012 представником позивача було подано письмове клопотання від 14.02.2012 про залучення до матеріалів справи копії витягу від 02.06.2011 вих. №02-07/1305 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 06.04.2011, а тому Управлінню земельних ресурсів у листі було запропоновано використати дану оцінку.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частини 4, 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України вказують на факти, які містяться у винесених раніше судових рішеннях. Ці факти мають для суду преюдиціальний характер.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Позивачем не надано суду рішення Господарського суду Чернігівської області, у якому встановлено обставини щодо даних про нормативну грошову оцінку земельної ділянки на підставі витягу з технічної документації, про який йдеться мова у листі відділу у м. Чернігові Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області листом №205/409-17-0.36 від 28.07.2017.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивачем не доведено правомірність визначення розміру орендної плати без надання доказів затвердженої у встановленому законом порядку нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що, у свою чергу, є необхідним для визначення розміру безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою.

За наведених обставин у їх сукупності, суд доходить висновку, що наданий позивачем розрахунок безпідставно збережених коштів за користування відповідачем земельною ділянкою без достатніх на те правових підстав площею саме 1,3627 га та за період саме з 01.09.2014 по 31.07.2017 у розмірі 566834,51 грн є необґрунтованим та не підтвердженим належними та допустимими доказами, а отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

Оскільки у позові відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 129, 165, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 19.06.2019.

Суддя В.В. Шморгун