ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року

м. Київ

Справа № 922/2178/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. (головуючого), Білоуса В.В., Жукова С.В.

за участю секретаря судового засідання - помічника судді Зуєвої А.О.

за участю представника ПАТ "Дашуківські бентоніти" - адвоката Гамор Н.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дашуківські бентоніти"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2019

та рішення Господарського суду Харківської області від 05.11.2018

у справі № 922/2178/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дашуківські бентоніти"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Інвест Сістемс"

про визнання недійсним договору поставки продукції,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ПАТ "Дашуківські бентоніти" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ "Глобал Інвест Сістемс" про визнання недійсним договору поставки продукції № 199 від 23.11.2015, укладеного між ПАТ "Дашуківські бентоніти" та ТОВ "Глобал Інвест Сістемс", з усіма змінами та доповненнями (додатковими угодами) до нього.

Рішенням господарського суду Харківської області від 05.11.2018 у справі №922/2178/18 (суддя Новікова Н.А.) в позові відмовлено повністю.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 (колегія суддів: Плахов О.В. - головуючий, Здоровко Л.М. , Мартюхіна Н.О.) рішення господарського суду Харківської області від 05.11.2018 у справі №922/2178/18 залишено без змін.

Не погоджуючись з ухваленими у справі судовими рішеннями, ПАТ "Дашуківські бентоніти" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 та рішення господарського суду Харківської області від 05.11.2018 у справі №922/2178/18; ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ПАТ "Дашуківські бентоніти" до ТОВ "Глобал Інвест Сістемс" про визнання недійсним договору поставки продукції № 199 від 23.11.2015.

Підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, заявник касаційної скарги зазначає порушення та неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, позивач посилається на те, що рішення суду про відмову у задоволенні позову було прийнято при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судами висновки не відповідають обставинам справи.

Заявник касаційної скарги наголошує на тому, що суди першої та апеляційної інстанцій вірно встановили, що оспорюваний договір зі сторони ПАТ "Дашуківські бентоніти" підписано неуповноваженою особою, оскільки починаючи з 09.11.2015 єдиним повноважним керівником - головою правління ПАТ "Дашуківські бентоніти", який має право вчиняти юридичні дії від імені останнього без довіреності, у тому числі підписувати договори, є Бесараб В.М.

Водночас, на думку позивача, суди попередніх інстанцій безпідставно застосували положення ст. 241 ЦК України та дійшли помилкового висновку про наявність належних та допустимих доказів щодо подальшого схвалення позивачем оспорюваного договору.

Так, заявник касаційної скарги посилається на те, що місцевий та апеляційний суди при розгляді справи не було враховано, що всі товарно-транспортні документи про поставку продукції підписані неуповноваженою особою ПАТ "Дашуківські бентоніти", продукція уповноваженою особою позивача не отримувалась, часткові розрахунки в особі повноважного керівника ПАТ "Дашуківські бентоніти" - Бесарабом В.М. не здійснювались.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 25.02.2019 для розгляду справи №922/2178/18 за касаційною скаргою ПАТ "Дашуківські бентоніти" визначено склад колегії суддів: Ткаченко Н.Г. - головуючий (доповідач), Жуков С.В., Білоус В.В.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.03.2019 касаційну скаргу ПАТ "Дашуківські бентоніти" на рішення Господарського суду Харківської області від 05.11.2018 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 у справі № 922/2178/18 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.04.2019 у справі № 922/2178/18 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ "Дашуківські бентоніти" на рішення Господарського суду Харківської області від 05.11.2018 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 у справі № 922/2178/18; розгляд справи за касаційною скаргою призначено на 12.06.2019 на 14 год. 30 хв.

Відзив на касаційну скаргу від ТОВ "Глобал Інвест Сістемс" до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., пояснення представника ПАТ "Дашуківські бентоніти", перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалі справи та встановлено судами, предметом даного судового розгляду є вимоги ПАТ "Дашуківські бентоніти" про визнання недійсним договору поставки продукції № 199 від 23.11.2015, укладеного між ПАТ "Дашуківські бентоніти" та ТОВ "Глобал Інвест Сістемс", з усіма змінами та доповненнями (додатковими угодами) до нього.

В обґрунтування позовних вимог позивач, з посиланням на положення ст. ст. 92, 97, 145, 203, 204, 207, 215, 216, 237 ЦК України, зазначив про недійсність договору поставки продукції № 199 від 23.11.2015, зокрема, з тих підстав, що від імені ПАТ "Дашуківські бентоніти" договір поставки було підписано фізичною особою - ОСОБА_2 , яка не мала жодних повноважень на його укладення, вказана особа, яка діяла начебто в якості голови правління ПАТ "Дашуківські бентоніти" на підставі Статуту не мала відповідних повноважень, оскільки з 09.11.2015 єдиним повноважним керівником - головою правління ПАТ "Дашуківські бентоніти", який має право вчиняти юридичні дії від імені останнього без довіреності, у тому числі підписувати договори, є Бесараб В . М ., якого 09.11.2015 було призначено виконуючим обов`язки голови правління, а з 27.02.2016 - головою правління ПАТ "Дашуківські бентоніти", що підтверджується протоколом засідання наглядової ради ПАТ "Дашуківські бентоніти" № 6112015-1 від 09.11.2015, випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців від 11.11.2015, протоколом засідання Наглядової ради ПАТ "Дашуківські бентоніти" № 26022016 від 25.02.2016 та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивач стверджував, що відповідач укладаючи договір з позивачем, був обізнаний як із положеннями статуту ПАТ "Дашуківські бентоніти" так і з інформацією про те, що Бесараб В.М. є керівником ПАТ "Дашуківські бентоніти", що містилася і міститься в загальнодоступному та відкритому Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; крім того, позивач наголошував на тому, що продукція за оспорюваних договором позивачем не отримувалась, видаткові накладні не підписувались, а розрахунки за поставлений товар здійснювались незаконно на підставі рішень не уповноважених осіб.

Місцевий господарський суд під час розгляду даної справи погодився з доводами позивача про те, що починаючи з 09.11.2015 єдиним повноважним керівником - головою правління ПАТ "Дашуківські бентоніти", який має право вчиняти юридичні дії від імені останнього без довіреності, у тому числі підписувати договори є Бесараб В. М . Відтак, дійшов висновку, що оспорюваний договір поставки продукції №199 було укладено фізичною особою ОСОБА_2, який не мав повноважень на його укладення.

Разом з тим, суд першої інстанції встановив, що в матеріалах справи наявні письмові докази, які свідчать про виконання сторонами умов оспорюваного договору, що зумовлює можливість застосування до спірних правовідносин ст. 241 ЦК України, оскільки схвалення правочину особою, яка представляє юридичну особу, свідчить про чинність правочину з моменту його укладення і, відповідно, про поширення на неї усіх прав та обов`язків як сторони за правочином з цього моменту.

Відтак, за висновком місцевого суду, оскільки матеріалами справи підтверджено факт виконання обома сторонами умов оспорюваного договору, прийняття договору до виконання, то договір є укладеним, а підстави вважати його недійсним та таким, що не створює юридичних наслідків для сторін, відсутні.

Апеляційний суд підтримав зазначені висновки суду першої інстанції в повному обсязі.

Однак, колегія суддів Касаційного господарського суду не погоджується із вказаними висновками судів попередніх інстанцій, оскільки вони є передчасними, зробленими без належної оцінки обставин справи та з порушенням вимог чинного законодавства.

Так, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 23.11.2015 між ТОВ "Глобал Інвест Сістемс" в особі директора Лебеденка І.В., що діє на підставі статуту з однієї сторони (постачальник) та ПАТ "Дашуківські бентоніти" в особі Голови правління Фріндт Ю.Л., що діє на підставі статуту з іншої сторони (покупець) було укладено договір поставки продукції №199 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукцію, яка не обтяжена та щодо якої відсутні претензії третіх осіб, а саме: контейнер МКПП у кількості та за ціною згідно рахунку та/або видаткової накладної, а покупець в порядку та на умовах, що визначені договором, зобов`язався прийняти та оплатити продукцію (пункти 1.1. та 1.2. Договору).

Відповідно до п. 5.1. Договору, на кожну партію поставки продукції постачальник надає покупцеві рахунок на оплату.

Згідно з п. 5.2. Договору, оплата продукції здійснюється на умовах 100% оплати протягом 14-ти календарних днів після отримання продукції, у спосіб відповідно до пункту 5.4. Договору, яким визначено, що оплата продукції покупцем за цим договором здійснюється шляхом перерахування необхідної суми грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, а саме: р/р НОМЕР_1 , БАНК ПАТ "ПроКредітБанк", МФО320984.

Матеріалами справи підтверджується, що Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками (пункт 9.1. Договору).

Зі змісту Договору вбачається, що з боку відповідача його підписано директором Лебеденко І.В. та з боку позивача - головою правління Фріндт Ю.Л.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 ст.203 ЦК України).

Згідно зі ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зазначена норма кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 207 ГК України, згідно з якою господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦК України, юридична особа є учасником цивільних відносин.

Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (ч. 2 ст. 80 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Статтею 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Правочини юридична особа вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи ст. 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Частиною 3 ст. 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Договір може бути визнаний недійсним у тому разі, якщо буде встановлено, що орган або особа, яка виступає від імені юридичної особи, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто орган або особа, яка виступає від імені юридичної особи знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження в повноваженнях виконавчого органу товариства.

Закон не встановлює виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій органу або особи, яка виступає від імені юридичної особи, тому з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (ст. 12 ЦК України), висновок про добросовісність поведінки органу або особи, яка виступає від імені юридичної особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала особа реального настання правових наслідків, що обумовлені договором, і чи настали такі наслідки насправді.

Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка органу або особи, яка виступає від імені юридичної особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення, зокрема чи виконала орган або особа, яка виступає від імені юридичної особи свої обов`язки за договором, у який спосіб, як у подальшому розпорядилася одержаним за оспорюваним договором, чи не було залучення особи до участі в укладенні договору формальною дією, спрямованою на подальше відчуження предмета договору з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно.

Як вбачається з матеріалів справи, протоколом засідання Наглядової ради ПАТ "Дашуківські бентоніти" від 30.10.2015 підтверджується, що на час проведення аудиторської перевірки відкликано повноваження голови правління ПАТ "Дашуківські бентоніти" Фріндта Ю.Л. Виконуючим обов`язки голови правління ПАТ "Дашуківські бентоніти" обрано заступника голови правління ПАТ "Дашуківські бентоніти" із адміністративних питань Шліхту М.І.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що відповідно до протоколу засідання Наглядової ради ПАТ "Дашуківські бентоніти" від 09.11.2015. №6112015-1, виконуючим обов`язки Голови правління ПАТ "Дашуківські бентоніти" було призначено Бесараба В.М.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно наданої позивачем до позовної заяви виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 11.11.2015 виконуючим обов`язки голови правління ПАТ "Дашуківські бентоніти" з 09.11.2015 є Бесараб В. М .

Відповідно до протоколу засідання Наглядової ради № 26022016 від 25.02.2016 відкликано та достроково припинено повноваження Фріндта Ю.Л. як голови правління ПАТ "Дашуківські бентоніти" із звільненням його з 26 лютого 2016 року із займаної посади на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України. Обрано Бесараба В.М. головою правління ПАТ "Дашуківські бентоніти" з 27.02.2016.

Отже, встановивши, що починаючи з 09.11.2015 єдиним повноважним керівником - головою правління ПАТ "Дашуківські бентоніти", який має право вчиняти юридичні дії від імені останнього без довіреності, у тому числі підписувати договори є Бесараб В.М. , суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку, що оспорюваний договір поставки продукції №199 було укладено фізичною особою Фріндтом Ю.Л., який не мав повноважень на його укладення.

Відповідно до приписів ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини.

Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т.ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

При розгляді спору у даній справі місцевий господарський суд, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що схвалення ПАТ "Дашуківські бентоніти" договору поставки продукції №199 від 23.11.2015 підтверджується наявними у справі доказами.

Однак, зі змісту судового рішення не вбачається надання судом належної оцінки наявним у справі доказам.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому, подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості.

Господарський суд, відповідно до ст. 86 ГПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов`язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору.

Згідно норм ч. ч. 2, 3 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, колегія суддів Касаційного господарського суду зазначає, що при розгляді справи господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження та оцінки судом, адже жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Однак, при розгляді даної справи суд першої інстанції не надав належної правової оцінки всім обставинам справи, чим порушив приписи наведених вище норм та, зокрема, ст. 86 ГПК України щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів.

Так, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, місцевий господарський суд вказав, що на виконання укладеного між сторонами Договору відповідачем було виставлено позивачу 4 рахунки на оплату товару, а саме за контейнери МКПП: рахунок на оплату №531 від 23.11.2015 на загальну суму 26049,60 грн., рахунок на оплату №231 від 09.06.2017 на загальну суму 138480,00 грн., рахунок на оплату №411 від 06.09.2017 на загальну суму 135720,00 грн., рахунок на оплату №27 від 26.01.2018 на загальну суму 145920,00 грн. Позивачем на підставі наданих рахунків на оплату, було проведено часткову оплату за поставлений товар по видатковим накладним №99 від 15.02.2018, №50 від 31.01.2018, №580 від 28.09.2017, №334 від 04.07.2017, №580 від 30.11.2015, що підтверджується платіжним дорученням №700 від 21.12.2015, №918 від 24.07.2017, №932 від 26.07.2017, №951 від 27.07.2017, №979 від 09.08.2017, №1049 від 14.08.2017, №1267 від 18.10.2017, №1298 від 23.10.2017, №1320 від 20.10.2017, №425 від 15.03.2018 на загальну суму 31 1169,60 грн.

У даному випадку, як вбачається зі змісту прийнятого рішення, дійшовши висновку про вчинення позивачем дій, направлених на виконання Договору, суд першої інстанції взагалі не досліджував та не надавав оцінки зазначеним вище доказам, які були додані відповідачем до відзиву на позовну заяву. При цьому, з оскаржуваного рішення не вбачається також, чи оглядав суд оригінали названих доказів.

На вказані недоліки рішення суду першої інстанції апеляційний суд уваги не звернув та їх не усунув. При цьому, суд апеляційної інстанції припустився аналогічних порушень, не звернув уваги на приписи наведених вище норм, не дослідив всі обставини, які входять до предмету доказування у даній справі, що є порушенням вимог ст. 269 ГПК України, на яку між тим, апеляційний суд послався в оскаржуваній постанові.

Згідно з ч. 1 ст. 282 ГПК України у постанові апеляційної інстанції мають бути зазначені, зокрема, мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Таким чином, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суд апеляційної інстанції повинен у мотивувальній частині постанови навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

Суд апеляційної інстанції в порушення приписів ч. 1 ст. 282 ГПК України, підтримавши висновки місцевого суду, залишив без належної правової оцінки, зокрема, доводи і заперечення позивача, викладені в апеляційній скарзі, відтак, прийняв постанову при неповному з`ясуванні обставин, на які посилаються учасники провадження у справі.

Згідно зі ст. ст. 7, 13 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх фізичних та юридичних осіб перед законом і судом, змагальності сторін та відповідно до принципу пропорційності.

У порушення наведених норм процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції не звернув уваги та не надав жодної оцінки аргументам позивача про те, що всі товарно-транспортні документи про поставку продукції за оспорюваним правочином були підписані неуповноваженою особою ПАТ "Дашуківські бентоніти"; вся продукція отримана неуповноваженою на це особою ПАТ "Дашуківські бентоніти"; часткові розрахунки в особі повноважного керівника ПАТ "Дашуківські бентоніти" - Бесарабом В.М. не здійснювались

Так, як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "Дашуківські бентоніти" в апеляційній скарзі посилалося на те, що відповідно до названих вище товарно-транспортних документів, всю продукцію отримував Сікало О.О. як представник ПАТ "Дашуківські бентоніти" за довіреностями від 27.11.2015, від 03.07.2017, від 28.09.2017, від 29.01.2018, виданими Пустільнік В.О. як керівником підприємства. При цьому, в контексті зазначеного позивач наголошував, що доказами схвалення правочину можуть бути лише дії уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи.

Враховуючи, що судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що починаючи з 09.11.2015 єдиним повноважним керівником - головою правління ПАТ "Дашуківські бентоніти" є Бесараб В.М., надання оцінки зазначеним доводам позивача є обов`язковим.

Отже, апеляційний господарський суд, які і суд першої інстанції не надав належної правової оцінки всім обставинам справи, які мають значення при застосуванні судом ст. 241 ЦК України.

Водночас, на думку колегії суддів, дослідження та надання оцінки всім наявним у справі доказам та доводам всіх учасників справи в їх сукупності є обов`язковим при розгляді спору у даній справі.

Статтею 236 ГПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи викладене, ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають.

Крім того, право на справедливий суд, передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає право особи на обґрунтоване рішення. У справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" від 27.09.2001 ЄСПЛ зазначив, що лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя.

У Рішенні ЄСПЛ "Мала проти України" від 17.11.2014 суд погодився з доводами заявниці про наявність порушення статті 6 Конвенції у випадку ненадання судом оцінок аргументові заявниці, що мав ключове значення для результатів провадження.

Ненадання судом у справі № 922/2178/18 належної оцінки всім обставинам справи, колегія суддів вважає таким процесуальним порушенням, яке виключає справедливість постановленого судового рішення в розумінні статті 6 Конвенції.

У зв`язку з зазначеним, колегія суддів дійшла висновку, що недоліки у вирішенні спору, яких припустились місцевий та апеляційний господарські суди, свідчать про передчасність висновків суду у даній справі про визнання недійсним договору поставки продукції № 199 від 23.11.2015.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, а лише на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (ст. 300 ГПК України).

Встановивши зазначені порушення, з огляду на межі розгляду справи судом касаційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що постанова Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 та рішення Господарського суду Харківської області від 05.11.2018 у справі № 922/2178/18 підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд до Господарського суду Харківської області.

При новому розгляді справи суду першої інстанції слід врахувати вище викладене, повно та всебічно перевірити фактичні обставини справи, дати належну оцінку наявним у справі доказам, доводам та запереченням сторін і в залежності від встановленого та вимог закону прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Згідно ч. 1 ст. 316 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Оскільки Касаційний господарський суд дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення у справі № 922/2178/18 підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, то розподіл судових витрат, відповідно до ст.129 ГПК України судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 314, 315, 317 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дашуківські бентоніти" задовольнити частково.

Постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 та рішення Господарського суду Харківської області від 05.11.2018 у справі № 922/2178/18 скасувати.

Справу № 922/2178/18 направити на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя - Ткаченко Н.Г.

Судді - Білоус В.В.

Жуков С.В.