СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2019 р. Справа № 905/166/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" (вх. №1163Д/1-43) на рішення господарського суду Донецької області від 14.03.2019 (суддя Левшина Г.В., повний текст складено 14.03.2019) у справі

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", м. Дніпро,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська", м. Селидове, Донецька область,

про стягнення штрафу в сумі 28 470,00 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця") звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська" (далі - ТОВ "ЦЗФ "Селидівська"), в якій просило суд стягнути з відповідача на свою користь штраф у сумі 28 470,00 грн. та судовий збір.

В обґрунтування позову вказує на невірне зазначення відправником у залізничній накладній №51137719 від 09.08.2018 маси вантажу у вагоні №53501052. В якості правових підстав позову посилається на положення ст. 10 Закону України "Про залізничний транспорт", ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України.

Рішенням господарського суду Донецької області від 14.03.2019 у справі №905/166/19 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 14.03.2019 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі; судові витрати просить покласти на відповідача. Крім того, додані до апеляційної скарги документи, просить долучити до матеріалів справи як доказ та розглянути під час судового розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не досліджено об`єктивно та всебічно документи, які б позивачем могли бути надані на захист своїх прав та інтересів у разі надання йому цієї можливості судом, що забезпечило б виконання вимог ст.ст. 74, 76, 78, 79 ГПК України.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.04.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача. Розгляд апеляційної скарги здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - не пізніше 10 днів з моменту вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі.

У встановлений ухвалою суду строк від ТОВ "ЦЗФ "Селидівська" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №4531 від 07.05.2019), в якому відповідач рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду Донецької області залишити без змін.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, в серпні 2018 року ТОВ "ЦЗФ "Селидівська" (відправник) за залізничною накладною №51137719 здійснило відправлення вантажу у вагоні №53501052 зі станції Новогродівка Донецької залізниці на станцію Енергодар Придніпровської залізниці з вантажем - вугілля кам`яне, не пойменоване в алфавіті.

Маса вантажу, зазначена в накладній: нетто - 67200 кг.

По прибутті вантажу на станцію Енергодар Придніпровської залізниці було проведено зважування вагону №53501052, в результаті чого виявлено невідповідність маси вантажу, зазначеної в накладній №51137719, масі вантажу, визначеній на станції Енергодар.

У зв`язку з вищезазначеним складено комерційний акт №476906/1073 від 12.08.2018, згідно якого вага брутто складає 87660 кг, тара 21800 кг бруса вагона, нетто 65860 кг, що менше ваги зазначеної відправником в документі на 1340 кг.

Вказані обставини стали підставою для звернення АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" до господарського суду Донецької області з позовом до ТОВ "ЦЗФ "Селидівська" про стягнення штрафу у сумі 28 470,00 грн. за невірно зазначену у залізничній накладній №51137719 від 09.08.2018 масу вантажу у вагоні №53501052.

Позовні вимоги, зокрема обґрунтовані тим, що згідно з п. 5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів (затверджені наказом Мінтранспорту України від 21.11.2000 за №644), якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. при цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно ст. 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту.

За приписами статті 118 Статуту залізниць України штраф підлягає стягненню у п`ятикратному розмірі плати за користування вагонами.

Враховуючи, що провізна плата за перевезення вантажу у спірному вагоні складала 5694,00 грн., позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 28470,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, дослідивши наявний в матеріалах справи комерційний акт №476906/1073 від 12.08.2018, який є підставою для матеріальної відповідальності відповідача в розглядуваному випадку, встановив невідповідність його оформлення вимогам п. 10 Правил складання актів (ст. 129 Статуту залізниць України), а саме: акт не містить підписів начальника вантажного району (завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) та працівника станції, який особисто здійснював перевірку та має право на підписання комерційних актів. Суд зазначив, що позивач не надав жодних доказів, що вказаних посад також не передбачено штатним розкладом, або виконання їх обов`язків покладено на інших осіб чи на приймальника поїздів. З урахуванням наведеного, місцевий господарський суд не прийняв комерційний акт №476906/1073 від 12.08.2018 в якості належного доказу на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній, та фактичної маси вантажу, та дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування штрафних санкцій за невірно зазначену масу вантажу у вагоні №53501052.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Предметом спору у даній справі є правовідносини, що виникли між сторонами на підставі договору перевезення.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремим видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них (ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Перевезення, що здійснюються юридичною особою, вважається перевезенням транспортом загального користування, якщо із закону, інших нормативно-правових актів або ліцензії, виданої цій організації, випливає, що вона має здійснювати перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти за зверненням будь-якої особи.

Підставою виникнення спірних правовідносин є домовленість між сторонами щодо перевезення вантажу залізничним транспортом загального користування.

Частиною першою статті третьої Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Статтею 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 за №457 (далі - Статут), встановлено, що Статут визначає обов`язки, права та відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України; г) інші нормативні документи. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України (ст. 5 Статуту).

Згідно із ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положенням ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

За приписом ст. 6 Статуту накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення господарського суду Донецької області, суд апеляційної інстанції встановив, що в серпні 2018 року ТОВ "ЦЗФ "Селидівська" (відправник) за залізничною накладною №51137719 від 09.08.2018 (а.с. 12) здійснило відправлення вантажу у вагоні №53501052 зі станції Новогродівка Донецької залізниці на станцію Енергодар Придніпровської залізниці з вантажем - вугілля кам`яне, не пойменоване в алфавіті.

Одержувач вантажу - ДТЕК "Запорізька ТЕС" (п. 4 накладної).

Доставка у власність АТ "ДТЕК Дніпроенерго" згідно договору №1-1-2016/060 від 20.04.2016 УДК №414 від 09.08.2018 (п. 15 накладної).

Відповідно до відомості вагонів (п. 54 накладної) маса вантажу становить 67200 кг.

Спосіб визначення маси - на вагонних вагах (150 т) заводський №706 (п. 26 накладної).

У пункті 55 накладної правильність внесених відомостей підтвердив своїм електронно-цифровим підписом прийомоздавальник ОСОБА_1 .

Таким чином, оскільки вищенаведені норми законодавства вказують на можливість підтвердження укладення договору перевезення вантажу фактом складання провізного документу, у тому числі накладної, наявна в матеріалах залізнична накладна №№51137719 від 09.08.2018, оформлена відповідно до вимог, що ставляться до перевізних документів, є належним підтвердженням виникнення договірних правовідносин з перевезення вантажу (вугілля кам`яне, не пойменоване в алфавіті) у вагоні №53501052 вагою 67200 кг.

При надходженні вагону на станцію Енергодар Придніпровської залізниці (станція призначення) відповідальними особами станції здійснено огляд вагону №53501052 та складено акт загальної форми №1146 від 12.08.2018, яким зафіксовано: вантаж - вугілля, насипом вище бортів 10-15 см, промаркований поперечними борознами по всьому вагону, нанесені катком; маркування не порушене; без виїмок та поглиблень; двері люка закриті; течі вантажу немає; в технічному відношенні справний; подається на перевесну (а.с. 26).

За заявкою вантажоодержувача на підставі статті 52 Статуту залізниць України (прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача) проведено контрольну перевірку маси вантажу шляхом переважування на вагонних вагах, під час якої виявлено, що маса вантажу у вагоні №53501052 не відповідає масі, вказаній відправником у накладній (а.с. 26).

За результатами контрольної перевірки станцією Енергодар Придніпровської залізниці складено комерційний акт № 476906/1073 від 12.08.2018, в розділі "Д" якого, зокрема зазначено, що фактично після зважування виявилось: брутто - 87660 кг, тара - 21800 кг з бруса вагона, нетто 68860 кг, що менше документа на 1340 кг. Акт № 476906/1073 підписаний: в.о. начальника станції - ОСОБА_8, прийомоздавальником - ОСОБА_10, прийомоздавальником - ОСОБА_4, прийомоздавальником - ОСОБА_5 (а.с. 13).

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, згідно робочої інструкції №25/ДС прийомоздавальника вантажу та багажу ІІІ розділу ОСОБА_9 ПАТ "Укрзалізниця" РФ "Придніпровська залізниця" СП "Запорізька дирекція залізничних перевезень станції Енергодар", затвердженої начальником дирекції залізничних перевезень ОСОБА_11 від 26.02.2016, у ОСОБА_10 відсутні повноваження на підписання комерційних актів (форма ГУ 22), а є право на складання актів загальної форми СМГС та форми ГУ 23.

За змістом робочої інструкції №6/ДС прийомоздавальника вантажу та багажу ІІІ розділу Васильченко Тетяни Миколаївни ПАТ "Укрзалізниця" РФ "Придніпровська залізниця" СП "Запорізька дирекція залізничних перевезень станції Енергодар", затвердженої начальником дирекції залізничних перевезень ОСОБА_11 від 26.02.2016р., у ОСОБА_4 також відсутні повноваження на підписання комерційних актів (форма ГУ 22), а є право на складання актів загальної форми СМГС та форми ГУ 23.

Одночасно, як вбачається зі змісту довіреності №274 Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" від 26.2017, виданої ОСОБА_5 - прийомоздавальнику вантажу та багажу паливно-транспортного цеху відокремленого підрозділу "Запорізька теплова електрична станція" ПАТ "ДТЕК Дніпроенерго", останній надано право на підписання комерційного акта.

Таким чином, у даному випадку, лише в.о начальника станції - ОСОБА_12 та прийомоздавальник - ОСОБА_5 були уповноваженими особами на складання та підписання комерційного акту, інші особи не мали такого права.

Доводи скаржника про те, що комерційний акт № 476906/1073 від 12.08.2018 складено з дотриманням усіх вимог чинного законодавства України визнаються колегією суддів безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами складання актів, які зареєстровані в Міністерстві юстиції України 08.08.2002 за № 567/6855 та затверджені Наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334.

Відповідно до пункту 10 Правил складання актів комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Таким чином, пункт 10 Правил складання актів чітко передбачає посади трьох осіб, які мають право підписувати комерційні акти. Однак, право на підписання комерційного акту № 476906/1073 від 12.08.2018 мали тільки дві особи - в.о начальника станції ОСОБА_8 та прийомоздавальник ОСОБА_5 ..

Позивачем не надано доказів того, що обов`язки начальника вантажного району (завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, сортувальної платформи) покладено на інших осіб чи прийомоздавальника ОСОБА_9, чи прийомоздавальника ОСОБА_4

Пункт 10 Правил складання актів передбачає, що у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці. Але залучені вони можуть бути поряд з трьома підписантами, що обов`язково повинні засвідчити акт, а не замість них, як стверджує позивач.

Колегія суддів погоджується з таким застосуванням судом першої інстанції приписів пункту 10 Правил складання актів на виконання статті 129 Статуту залізниць та зазначає про імперативність визначеного пунктом 10 цих Правил суб`єктного складу працівників залізниці, які є уповноваженими особами на підписання комерційних актів, однак, зазначена норма не виключає можливості залучення до складення комерційного акта й інших працівників залізниці, поряд з особами, підписи яких є обов`язковим реквізитами комерційного акта.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що комерційний акт № 476906/1073 від 12.08.2018 підписано не уповноваженими особами, є законним та обґрунтованим.

Оскаржуючи рішення Донецького господарського суду, позивач в апеляційній скарзі, зокрема просить долучити до матеріалів справи як доказ та розглянути під час судового розгляду наступні документи:

- наказ начальника дирекції залізничних перевезень структурного підрозділу "Запорізька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" від 29.12.2017 за №96 щодо призначення відповідальних працівників бути уповноваженими особами на підписання від імені залізниці комерційних актів (належним чином засвідчена копія);

- наказ начальника дирекції залізничних перевезень структурного підрозділу "Запорізька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" від 13.07.2018 за №399/ос призначення в.о. начальника станції Енергодар (належним чином засвідчена копія);

- довідка структурного підрозділу "Запорізька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" від 25.03.2019 за №ДН-3-12/150 про відсутність в штатному розписі виробничо-технологічного підрозділу станції Енергодар структурного підрозділу "Запорізька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" посад начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) - оригінал.

В обґрунтування клопотання зазначає, що вказані документи не були надані ним до суду першої інстанції з тих підстав, що під час розгляду справи судом не ставилось під сумнів питання підписання комерційного акту працівниками станції та додаткового надання документів на підтвердження їх повноважень не потребувало. Зазначене питання відповідачем було висвітлене лише в запереченнях на відповідь на відзив ТОВ "ЦЗФ "Селидівська" від 05.03.2019 за №02-110, які отримані АТ "Укрзалізниця" лише 18.03.2019, про що свідчить відбиток вхідного штемпелю на першому аркуші, тоді як оскаржуване судове рішення було ухвалене 14.03.2019, в зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості спростувати аргументи відповідача додатковими доказами.

Вирішуючи питання про прийняття судом апеляційної інстанції доказів, які не були подані до суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Статтею 80 Господарського процесуального кодексу України чітко врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи. Так, за частиною 2 вказаної статті позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частини 4, 5 вказаної статті).

Отже, за змістом вказаних норм всі докази, які підтверджують заявлені вимоги (у тому числі клопотання про огляд доказів за їх місцезнаходженням), мають бути подані позивачем одночасно з позовною заявою, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем до суду та належним чином обґрунтована.

Відповідно до приписів ч.ч. 1-3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз статей 80, 269 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у т.ч. апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у даному випадку - позивача).

Позивач не заперечує, що додані до апеляційної скарги докази існували на момент звернення з позовом і він мав можливість їх подати до суду першої інстанції. Тобто, у випадку апелянта відсутні об`єктивні обставини, які унеможливили своєчасне вчинення такої процесуальної дії.

Крім того, в прохальній частині позовної заяви позивач просив суд здійснити розгляд даної справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами у справі.

Положення п. 4 ст. 74 ГПК України чітко вказує на те, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками процесу їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Вищевказані обставини виключають можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України не залежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів також відхиляє як безпідставні доводи апелянта щодо недотримання судом першої інстанції вимог статтей 165, 167 74 ГПК України, та одночасно зазначає, що недотримання норм процесуального права мало місце саме з боку позивача, який не виконав покладеного на нього пунктом 2 частини 1 статті 42 ГПК України обов`язку з подання доказів у встановленому процесуальним законодавством порядку та доведення таким чином підставності заявленого позову в суді першої інстанції, а в апеляційній скарзі за допомогою маніпулювання процесуальними нормами намагається перекласти відповідальність за наслідки невчинення ним процесуальних дій на суд першої інстанції.

У відповідності до ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи тощо.

Переглядаючи, в межах свої повноважень, судове рішення у даній справі, судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких порушень балансу прийняття доводів сторін.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Колегія суддів зазначає, що доводи АК "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", викладені в апеляційній скарзі, спростовуються наявними в матеріалах справи документами. Апеляційні вимоги не підтверджені належними доказами, тому у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для їх задоволення.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення господарського суду Донецької області від 14.03.2019 у справі №905/166/19 без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 14.03.2019 у справі №905/166/19 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду в порядку, передбаченому статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України, через Харківський апеляційний господарський суд або безпосередньо до Верховного суду.

Головуючий суддя Тихий П.В.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Хачатрян В.С.