ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2019 року Справа № 923/432/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В., при секретарі Горголь О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Херсонської філії ПАТ "Укртелеком", м.Херсон

до Управління соціального захисту населення Олешківської районної державної адміністрації, м.Олешки

про стягнення заборгованості в сумі 95 135,34 грн за договором про надання послуг

за участю представників сторін:

від позивача: Федоренко Є.М., довіреність № 4485 від 08.05.2019;

від відповідача: не прибув;

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Херсонської філії ПАТ "Укртелеком" звернувся до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою № 7-65С000/26 від 28.05.2019 до Управління соціального захисту населення Олешківської районної державної адміністрації про стягнення заборгованості в сумі 95 135,34 грн за договором про надання послуг.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 03.06.2019 порушено провадження у справі № 923/432/19 та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 25.06.2019.

Відповідач в судове засідання не прибув хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

20.06.2019 до Господарського суду Херсонської області надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із зайнятість представника відповідача по іншій справі. Судом залишено дане клопотання без розгляду, оскільки відповідачем не подано доказів на підтвердження зайнятості свого представника в іншому судовому засіданні.

Одночасно з даним клопотанням відповідачем подано відзив на позовну заяву. Управління соцзахисту вважає, що позовні вимоги ПАТ "Укртелеком" не підлягають задоволенню оскільки вони є необґрунтованими з наступних підстав.

Так, частиною 1 ст. 102 Бюджетного кодексу України встановлено, що видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (мається на увазі Порядок - 256) .

Пунктом 1 Порядку - 256 встановлено наступне: цей Порядок визначає відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), управління багатоквартирним будинком, вивезення побутового сміття та рідких нечистот, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу; доставки громадянам повідомлень про призначення субсидії; виплати громадянам частини невикористаної субсидії для відшкодування витрат на оплату природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), послуг з електропостачання для індивідуального опалення; і допомоги сім`ям з дітьми, малозабезпеченим сім`ям, особам з інвалідністю з дитинства, дітям з інвалідністю, тимчасової державної допомоги дітям, допомоги по догляду за особами з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, в тому числі на догляд і (крім державної соціальної допомоги на догляд особам, зазначеним у пунктах 1-3 частини першої статті 7 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", щомісячної компенсаційної виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за особою з інвалідністю І групи, а також за особою, яка досягла 80-річного віку, тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, та поштові витрати за рахунок субвенцій з державного '' бюджету. З наведеного вбачається що відшкодування витрат вартості телекомунікаційних послуг, наданих пільговим категоріям громадян не проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам, а тому не підпадають під дію Порядку - 256, оскільки останнім врегульовано взаємовідносини що виникають виключно при виконанні програм соціального захисту за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Окрім цього відповідач звертає особливу увагу суду та той факт що Постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2017 № 426 "Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256" з 24.06.2017 виключено з п.5, 6 та 8 Порядку - 256 механізм щодо порядку обрахування, надання звітності та відшкодування пільг з послуг зв`язку, тому посилання у позовній заяві на Порядок -256, як на правову підставу, що надає право на відшкодування заборгованості утвореної за 2018, є безпідставним та ще раз підтверджує той факт що відшкодування витрат вартості j телекомунікаційних послуг, наданих пільговим категоріям громадян не проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам.

Управління соціального захисту населення Олешківської районної державної адміністрації не є належним відповідачем, оскільки відповідно до Порядку 256 та п.20/4 ч.1 ст.91 Бюджетного кодексу України не є розпорядником коштів місцевих бюджетів в частині видатків на пільги з послуг зв`язку.

Позивач невірно обрав спосіб захисту дійшовши хибного висновку, всупереч вимогам ч.1 ст. 102 Бюджетного кодексу України та Порядку-256, про відшкодування витрат вартості телекомунікаційних послуг, наданих пільговим категоріям громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету України, в той час як зазначені витрати є видатками місцевих бюджетів.

Окрім цього, відповідач вважає за необхідне також звернути увагу на той факт, що відповідно до ч.3 ст. 1 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Статтею 67 Бюджетного кодексу України визначено особливості формування бюджетів об`єднаних територіальних громад.

Таким чином, об`єднана територіальна громада є окремою адміністративно-територіальною одиницею на яку не розповсюджується юрисдикція відповідної місцевої райдержадміністрації.

У 2016р. на території Олешківського району утворено Великокопанівську об`єднану територіальну громаду до якої увійшли с Великі Копані, с. Добросілля та с. Абрикосівка. Тому включення позивачем до розрахунків мешканців зазначених населених пунктів взагалі є безпідставним оскільки юрисдикція Олешківської райдержадміністрації (структурним підрозділом якої є управління соцзахисту) не поширюється на Великокопанівську ОТГ, а відтак відповідач не може відповідати за зобов`язання чи бути розпорядником коштів бюджету іншого рівня.

Представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог.

Після закінчення розгляду справи в судовому засіданні 25.06.2019, відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, який прибув в судове засідання, суд

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" (далі - Позивач), відокремленим підрозділом якого є Херсонська філія ПАТ "Укртелеком" є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про телекомунікації», Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295, інших законодавчих актів України.

Відповідно до п. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" та п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою КМУ № 295 від 11.04.2012, споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно зі статтею 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" виключно законами оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. Зазначений закон визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Позивач надає телекомунікаційні послуги категоріям споживачів на пільгових умовах відповідно до положень Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Закону України "Про охорону дитинства".

Згідно з п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295 визначено, що встановлені законами пільги з оплати послуг зв`язку надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред`явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Так, з 01.01.2018 року Позивач надавав телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян. Відповідно до актів розрахунків сума заборгованості (січень 2018 року - грудень 2018 року (включно)) становить 95 135,34 грн, які підлягають відшкодуванню відповідно до законодавства.

Згідно із ч. 9 ст. 87 Бюджетного кодексу України видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України. При цьому порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України).

Крім того відповідно до пп. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 (далі - Постанова № 256), якою затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок № 256), встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету. Зокрема, п. 2 Постанови № 256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

При цьому згідно п. 3 Порядку № 256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Пунктом 5 Порядку № 256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення):

до 22 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг з послуг зв`язку, зокрема безпровідного доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів.

Пунктом 6 Порядку № 256 органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі:

до 25 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг з послуг зв`язку, зокрема безпровідного доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів.

На виконання вищенаведених вимог чинного законодавства позивачем щомісячно надсилався розрахунок видатків за формою "2-пільга" (а.с.12-168).

Позивачем направлено на адресу Відповідача претензію № 6-65С000/28 від 19.03.2019 про сплату заборгованості у розмірі 95 135,34 грн у семиденний строк з дня пред`явлення претензії.

Станом на день подання позовної заяви заборгованість відповідачем не сплачена.

Відповідно до п. 8 Порядку № 256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків.

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п`ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг населенню, в тому числі на оплату пільг з послуг зв`язку, зокрема безпровідного доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів.

Таким чином, відповідно до п. 3 Порядку № 256 (Порядку) Головним розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг у Олешківському районі Херсонської області є Управління соціального захисту населення Олешківської райдержадміністрації (далі - Відповідач), а отже на підставі вищезазначених норм законодавства та положень Постанови та Порядку № 256, відшкодування витрат понесених Позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян здійснюється Відповідачем за рахунок державних субвенцій.

Відповідач є юридичною особою, може відкривати рахунки в органах Державного казначейства України, має гербову печатку, штампи та бланки з власною назвою.

Управління в своїй діяльності керується Конституцією України і законами України, Указами і Розпорядженнями Президента України, постановами Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, Положенням про Управління соціального захисту населення та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідач у межах своїх повноважень забезпечує, зокрема, реалізацію державної політики з питань соціального захисту населення, підтримки сім`ї, попередження насильства в сім`ї, протидії торгівлі людьми, виконання програм і здійснення заходів у цій сфері; призначення та виплату соціальних допомог, компенсацій та інших соціальних виплат, встановлених законодавством України, надання пільг та субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива; виконання функцій головного розпорядника коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв`язку та інших передбачених законодавством пільг, в тому числі компенсації втрати частини доходів у зв`язку з відміною податку з власників транспортних засобів та відповідним збільшенням ставок акцизного податку з пального для фізичних осіб (крім пільг на одержання ліків, зубопротезування, оплату електроенергії, природного і скрапленого газу на побутові потреби, твердого та рідкого пічного побутового палива, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати, (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот) та компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Згідно з ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Слід зазначити, що Відповідач не заперечує, що Позивач надавав телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян в період з 01.01.2018 по 01.01.2019.

Проте, всупереч норм чинного законодавства Позивачу не відшкодовані понесені витрати у сумі 95 135,34 грн внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, в період з 01.01.2018 по 01.01.2019, чим, з боку Відповідача, права Позивача порушено.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України встановлено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Крім того відповідно до ч.6 ст.48 Бюджетного кодексу України бюджетні зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, з пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв`язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень, а відтак, обов`язок щодо відшкодування компенсації позивачу витрат за надання послуг зв`язку на пільговій основі має здійснюватися незалежно від того чи були на це, чи ні бюджетні призначення, бюджетні асигнування.

Згідно ч.2 ст. 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Тому недофінансування Відповідача коштами субвенції з державного бюджету не є підставою для його звільнення від виконання зобов`язань перед Позивачем щодо компенсації втрат від надання послуг на пільговій основі.

Аналогічна правова позиція щодо стягнення грошових коштів з бюджетних установ за тотожними обставинами справи викладена в постанові Верховного суду України у справі № 906/621/17 від 17.04.2018, постанові Вищого господарського суду України від 12.06.2017 у справі № 916/3124/16 та постанові Вищого господарського суду України від 11.10.2017 у справі № 923/587/17.

Аналогічну позицію з цього приводу висловив і Європейський Суд з прав людини в рішенні від 18.10.2005 в справі "Терем ЛТД", Чечеткін та Оліус проти України", Верховний Суд України в постанові від 15.05.2012 № 11/446, Вищий господарський суд України в постанові від 23.08.2012, в п.5 оглядового листа від 18.02.2013 № 01-06/374/2013.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 ГПК України мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії".). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Аналогічна правова позиція викладена в постанові від 13.03.2018 Верховного суду по справі № 910/13407/17.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, враховуючи те, що телекомунікаційні послуги на пільгових умовах Позивачем надавались на виконання імперативних законодавчих приписів і те, що Відповідач (як уповноважений державою орган) в силу закону має відшкодувати спірні витрати Позивачу за рахунок бюджетних коштів та заважаючи на те, що Відповідач такого відшкодування не здійснив, позовні вимоги є законними обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судові витрати, на підставі ст. 129 ГПК України, покладаються на Відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 237, 238, 240, п.п. 17.5 п. 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

1.Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2.Стягнути з Управління соціального захисту населення Олешківської районної державної адміністрації (75100, Херсонська область, м.Олешки, вул.Гвардійська, буд.6, , інші реквізити суду не відомі) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м.Київ, бул. Т.Шевченка, 18, , р/р № НОМЕР_1 в ПАТ "АЛЬФА-БАНК" м.Київ, МФО 300346) в особі Херсонської філії ПАТ "Укртелеком" (73000, м.Херсон, пр.Ушакова, 41, ) заборгованість у розмірі 95 135,34 грн та судовий збір у сумі 1 921,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 26.06.2019

Суддя В.В.Литвинова