ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2019 р. м. Київ Справа№ 915/1868/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Чорної Л.В.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засідання: Кондратенко Н.О.
за участю представників учасників процесу: згідно протоколу судового засідання від 19.06.19
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кворум-Нафта"
на рішенняГосподарського суду міста Києва
від03.04.2019
суддя Курдельчук І.Д., м. Київ
повний текст складений16.04.2019
за позовомДержавного підприємства "Херсонський морський торговельний порт", м. Херсон
дотовариства з обмеженою відповідальністю "Кворум-Нафта", м. Миколаїв
провизнання недійсним додаткових угод до договору та застосування наслідків недійсності шляхом стягнення 371763,36 грн.,

За результатами розгляду апеляційної скарги Північного апеляційного господарського суду

ВСТАНОВИВ:

Державний підприємство "Херсонський морський торговельний порт" (далі-позивач, ДП "Херсонський морський торговельний порт") звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "КВОРУМ-НАФТА" (далі - відповідач, ТОВ "КВОРУМ-НАФТА"), в якій просило суд:

- визнати недійсною додаткову угоду від 10.02.2017 № 1 до договору поставки від 02.02.2017 № 1Т, укладеним позивачем та відповідачем;

- визнати недійсною додаткову угоду від 14.02.2017 № 2 до договору;

- визнати недійсною додаткову угоду від 16.02.2017 № 3 до договору;

- застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з ТОВ "КВОРУМ-НАФТА" 371 763,36 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що укладені між позивачем та відповідачем додаткові угоди № 1 від 10.02.2017, № 2 від 14.02.2017 № 3 від 16.02.2017 до договору поставки № 1 Т від 02.02.2017 суперечать вимогам п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки сума за продовженим договором перевищує 20%, тобто встановлений законом допустимий обсяг, з одночасним зменшенням об`єму поставок. Відтак, додаткові угоди № 1 від 10.02.2017, № 2 від 14.02.2017 № 3 від 16.02.2017 до договору поставки № 1 Т від 02.02.2017 мають бути визнані недійсними на підставі ч. 1 ст. 215 та ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України , як такі, що суперечать вимогам чинного законодавства. Також позивач, в порядку ст. 216 Цивільного кодексу України просив застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з ТОВ "КВОРУМ-НАФТА" 371 763,36 грн.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.01.2019 № 915/1868/18 було постановлено передати позовну заяву за підсудністю до Господарського суду міста Києва в порядку ст.ст. 30, 31 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду; відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 у справі № 915/1868/18 позов ДП "Херсонський морський торговельний порт" до товариства з обмеженою відповідальністю "Кворум-Нафта" про визнання недійсним додаткових угод до договору та застосування наслідків недійсності шляхом стягнення 371 763,36 грн. задоволено частково; визнано недійсними додаткову угоду від 10.02.2017 № 1 до договору поставки від 02.02.2017 № 1Т, додаткову угоду від 14.02.2017 № 2 до договору поставки від 02.02.2017 № 1Т; додаткову угоду від 16.02.2017 № 3 до договору поставки від 02.02.2017 № 1Т, які укладені державним підприємством "Херсонський морський торговельний порт" та товариством з обмеженою відповідальністю "Кворум-Нафта"; відмовлено у позові в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Кворум-Нафта" на користь державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" 371 763 грн. 36 коп. як застосування наслідків недійсності правочинів.

Рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсними додаткових угод до договору поставки від 02.02.2017 № 1Т, з посиланням на ч. 4 ст. 36 Закону України «Про державні закупівлі» та ст.215 Цивільного кодексу України, мотивовано доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку проте, що шляхом укладання протягом семи днів додаткових угод сторони збільшили ціну товару з 19198,00грн/тона до 24300,00грн/тона, тобто на 26,5%, що є більшим ніж на 10 % (за додатковою угодою від 10.02.2017 № 1 на 10 %; за додатковою угодою від 14.02.2017 № 2 на 10 %; за додатковою угодою від 16.02.2017 № 3 на 4,7 %) , що суперечить п. 2 ч. 4 ст. ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі".

В частині застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з ТОВ "КВОРУМ-НАФТА" 371 763,36 грн. відмовив, з посиланням на ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України.

Не погодившись із вказаним рішенням, ТОВ "Кворум-Нафта" (надалі-скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати частково оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ДП "Херсонський морський торговельний порт" до ТОВ "Кворум-Нафта" про визнання недійсними додаткової угоди № 1 від 10.02.2017 до договору поставки № 1Т від 02.02.2017, додаткової угоди № 2 від 14.02.2017 до договору поставки № 1Т від 02.02.2017, додаткової угоди № 3 від 16.02.2017 до договору поставки № 1Т від 02.02.2017 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права, а саме-ст.ст. 215, 627, 628, 653 655 Цивільного кодексу, ч. 1, п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» та порушенням норм процесуального права, що полягає у неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; не наданні оцінки наданих позивачем доказів.

За твердженням скаржника, місцевим господарським судом не було надано оцінки експертним висновкам Миколаївського РТПП від 120-154 від 07.02.2017, № 120-181 від 10.02.2017 та № 120-197 від 15.02.2017, а також не було враховано роз`яснення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.2016 № 3302-06/34307-06 « Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю», відповідно до якого визначено, що згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. При цьому норма пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" поширюється на договори про закупівлю, у разі якщо предметом закупівлі є товар. Згідно частини першої статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов. Таким чином, у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін, а отже при кожному внесенні змін до договору про закупівлю у вищезазначеному випадку шляхом укладання додаткової угоди до договору, сторони договору зобов`язані належним чином виконувати умови такого договору з урахуванням змінених його умов кожного разу.

На думку заявника апеляційної скарги, позивач та відповідач мали право вносити зміни до договору декілька разів при цьому збільшувати ціну товару не більше ніж на 10 % кожного разу з урахуванням попередніх змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 915/1868/18; розгляд апеляційної скарги призначено на 19.06.2019.

14.06.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суд від позивача надійшов відзив на позовну заяву, в якій останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт -без змін.

В судовому засіданні адвокат скаржника вимоги апеляційної скарги підтримав, щ викладених у ній підстав та просив апеляційну скаргу задовольнити. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 у справі № 915/1868/18 скасувати в частині визнання недійсними додаткової угоди від 10.02.2017 № 1 до договору поставки від 02.02.2017 № 1Т, додаткової угоди від 14.02.2017 № 2 до договору поставки від 02.02.2017 № 1Т; додаткової угоди від 16.02.2017 № 3 до договору поставки від 02.02.2017 № 1Т, які укладені державним підприємством "Херсонський морський торговельний порт" та товариством з обмеженою відповідальністю "Кворум-Нафта» та в цій частині прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 у справі № 915/1868/18 залишити без змін.

Адвокат позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечував, з наведених у відзиві на неї підстав та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт-без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення учасників процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, а також не заперечувалось сторонами, що за результатами процедури відкритих торгів 02.02.2017 між ДП "Херсонський морський торговельний порт", як покупцем та ТОВ "Кворум-Нафта" як постачальником було укладено договір поставки № 1 Г ( надалі-договір).

У п. 1.1. договору визначено, що постачальник зобов`язується у 2017 році поставити і передати у власність покупця товари (код ДК 016:2010-19.20.2 "Паливо рідинне та газ; оливи мастильні"; код CPV Д 021:2015 - 09134000-7 - "Газойлі" (паливо дизельне ДТ-З-К5, сорт F), а покупець - прийняти та оплатити на умовах договору такі товари.

Відповідно до п. 3.1. ціна за 1 (одну) тонну товару становить 19 198 грн. з ПДВ.

Ціна (загальна вартість) договору становить 1 919 800 грн., у тому числі ПДВ - 319 966,67 грн. (пункт 3.2. договору).

Ціна договору може бути зменшена за взаємною письмовою згодою сторін (пункт 3.3. договору).

У п. 10.1. договору сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до 31.12.2017, а в частині гарантійних термінів та взаєморозрахунків - до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

За умовами п. 12.1. договору істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі".

Якщо інше прямо не передбачено договором або чинним в Україні законодавством, зміни у договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін та оформлюються додатковими угодами до договору (п. 12.2. договору).

Договір підписано уповноваженими представниками сторін і скріплено печатками.

В подальшому сторонами було укладено такі додаткові угоди:

- від 10.02.2017 № 1 до договору, за умовами якої сторони виклали пункт 3.1 договору у такій редакції: "Ціна за 1 (одну) тонну товару становить 21 110 грн. (двадцять одна тисяча сто десять грн. 00 коп.)";

- від 14.02.2017 № 2 до договору, за умовами якої сторони виклали пункт 3.1 договору у такій редакції: "Ціна за 1 (одну) тонну товару становить 23 200 грн. (двадцять три тисячі двісті грн. 00 коп.)";

- від 16.02.2017 № 3 до договору, за умовами якої сторони виклали пункт 3.1 Договору у такій редакції: "Ціна за 1 (одну) тонну товару становить 24 300 грн. (двадцять чотири тисячі триста грн. 00 коп.)".

Як вказує ДП "Херсонський морський торговельний порт" підставою для внесення таких змін було обґрунтування відповідача щодо необхідності збільшення ціни договору з посиланням на експертні висновки торгово-промислової палати Миколаївської області (від 07.02.2017 № 120-154; від 10.02.2017 № 120-181; від 15.02.2017 № 120-197).

Позивач вважає, що укладені сторонами додаткові угоди мають бути визнані недійсними, оскільки їх укладення не відповідає приписам чинного законодавства.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог місцевий господарський суд встановив, що шляхом укладання протягом семи днів додаткових угод сторони збільшили ціну товару з 19198,00грн/тона до 24300,00грн/тона, тобто на 26,5%, що є більшим ніж на 10 % (за додатковою угодою від 10.02.2017 № 1 на 10 %; за додатковою угодою від 14.02.2017 № 2 на 10 %; за додатковою угодою від 16.02.2017 № 3 на 4,7 %) , що суперечить п. 2 ч. 4 ст. ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі".

Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України (надалі-ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 6 т. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Слід зазначити, що однією з істотних умов договору поставки є ціна товару.

Як вже зазначалось вище, сторонами було укладено такі додаткові угоди:

- від 10.02.2017 № 1 до договору, за умовами якої сторони виклали пункт 3.1 договору у такій редакції: "Ціна за 1 (одну) тонну товару становить 21 110 грн. (двадцять одна тисяча сто десять грн. 00 коп.)";

- від 14.02.2017 № 2 до договору, за умовами якої сторони виклали пункт 3.1 договору у такій редакції: "Ціна за 1 (одну) тонну товару становить 23 200 грн. (двадцять три тисячі двісті грн. 00 коп.)";

- від 16.02.2017 № 3 до договору, за умовами якої сторони виклали пункт 3.1 Договору у такій редакції: "Ціна за 1 (одну) тонну товару становить 24 300 грн. (двадцять чотири тисячі триста грн. 00 коп.)".

Статтею 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

За приписами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Нормою ст. 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Як вірно було зазначено місцевим господарським судом, що сторони уклали договір за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України "Про публічні закупівлі", який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Положеннями ст. 3 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі;

3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі;

4) продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі;

5) узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг);

6) зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;

8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини п`ятої цієї статті.

У листі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.16 № 3302-06/34307-06 "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю" роз`яснено, що згідно з п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. При цьому, норма п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону поширюється на договори про закупівлю, у разі якщо предметом закупівлі є товар. Разом з тим, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов. Таким чином, у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін. Ураховуючи викладене, при кожному внесенні змін до договору про закупівлю у вищезазначеному випадку шляхом укладання додаткової угоди до договору, сторони договору зобов`язані належним чином виконувати умови такого договору з урахуванням змінених його умов кожного разу. Водночас, внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що договір було укладено 02.02.2017, а вже 10.02.2017 сторони почали збільшувати ціну товару, що не відповідає принципам Закону України "Про публічні закупівлі".

Так, в процесі розгляду справи місцевим господарським судом було встановлено, що внаслідок послідовного укладення протягом семи днів додаткових угод сторони збільшили ціну товару з 19 198,00грн./тона до 24 300,00 грн./тона, тобто на 26,5%, що є більшим ніж на 10 % (за додатковою угодою від 10.02.2017 № 1 на 10 %; за додатковою угодою від 14.02.2017 № 2 на 10 %; за додатковою угодою від 16.02.2017 № 3 на 4,7 %).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що для прийняття рішення про збільшення у замовника повинні бути обґрунтовані підстави, зокрема, надані постачальником підтвердження (довідка, експертний висновок) компетентних органів (установ, організацій) про підвищення цін на ринку відповідної продукції.

Відповідно до Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 459, основним із завдань Міністерства економічного розвитку і торгівлі України є забезпечення і формування державної політики у сфері державних та публічних закупівель, а тому роз`яснення саме вказаного органу має важливе значення для розуміння та правильної інтерпретації вказаної статті закону.

Так, згідно з роз`ясненням Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.2016 № 3302-06/34307-06 внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим. Перелік органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни товару на ринку, не є вичерпним.

Одним із таких органів є Державна служба статистики України (надалі - Держстат), яку відповідно до Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2014 № 481, визначено як спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади в галузі статистики, одним з основних завдань якого є реалізація державної політики у сфері статистики. Держстат організовує і проводить статистичні спостереження за соціально-економічними та демографічними явищами і процесами в Україні та її регіонах шляхом збирання форм державної статистичної звітності та проведення спеціально організованих статистичних спостережень.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для внесення змін до договору та укладення додаткових угод від 10.02.2017 № 1, від 14.02.2017 № 2, від 16.02.2017 № 3 стали надані відповідачем експертні висновки Миколаївської торгово-промислової палати № 120-154 від 07.02.2017, № 120-181 від 10.02.2017 та № 120-197 від 15.02.2017 щодо визначення діапазону дрібнооптових ринкових цін на дизельне паливо.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до висновків Миколаївської торгово-промислової палати № 120-154 від 07.02.2017, № 120-181 від 10.02.2017 та № 120-197 від 15.02.2017 щодо визначення діапазону дрібнооптових ринкових цін на дизельне паливо в період з 07.02.2017 по 15.02.2017 відбулося зростання цін в межах від 0,6 до 1,7 відсотків.

Згідно з ч.1 п.1 ст.11 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислові палати мають право проводити за дорученням державних органів незалежну експертизу проектів нормативно-правових актів з питань економіки, зовнішньоекономічних зв`язків, а також з інших питань, що стосуються прав та інтересів підприємців.

Відповідно до п. 2 ст. 11 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України.

Разом з тим, висновок Миколаївської торгово-промислової палати свідчить про середній рівень ринкової вартості продуктів дизельного палива, а тому ніяким чином на свідчить про коливання (збільшення чи зменшення ціни за одиницю товару на ринку) за період з дати укладення договору поставки від № 1Т до відповідної дати укладання додаткових угод до поставки від № 1Т від 02.02.2017.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що дані, які викладені у висновках Миколаївської торгово-промислової палати № 120-154 від 07.02.2017, № 120-181 від 10.02.2017 та № 120-197 від 15.02.2017 не можуть підтверджувати вартість продукції станом дату укладення додаткових угод, а тим більше підтверджувати факт наявності коливання ціни на відповідні дати укладення додаткових угод.

Таким чином, жодного належного обґрунтованого документального підтвердження щодо підвищення ціни на паливо дизельне на час укладення сторонами від 10.02.2017 № 1, від 14.02.2017 № 2, від 16.02.2017 № 3 додаткових угод до договору поставки від 02.02.2017 № 1Т, ані суду першої інстанції, ані під час апеляційного провадження у справі відповідачем не надано.

Оскільки укладання протягом семи днів додаткових угод, якими одночасно збільшили ціни за одиницю товару більше ніж на 10 відсотків (на 26,5 %), є порушення п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", а тому місцевий господарський суд дійшов обгрунтовного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсними додаткових угод.

Відтак правові підстави для збільшення ціни товару за договором у відповідності до укладених додаткових угод відсутні, місцевий господарський суд, з яким і погоджується суд апеляційної інстанції, дійшов правомірного визначився щодо визнання таких угод такими, що суперечать наведеним приписам законодавства, а тому обґрунтовано визнав їх недійсними на підставі положень ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Крім того, як вбачається із позовної заяви ДП "Херсонський морський торговельний порт" також було заявлено позовну вимогу про застосування наслідків недійсності правочину шляхом стягнення з ТОВ "КВОРУМ-НАФТА" 371 763,36 грн.

З даного приводу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 208 Господарського кодексу України передбачено, що у разі визнання недійсним зобов`язання, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 208 ГК України та ст.ст. 215 та 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, може бути заявлена як самостійно, так і бути об`єднана з вимогою повернути одержане за цим правочином у натурі або про відшкодування його вартості (якщо повернення у натурі неможливе).

Правовими наслідками недійсності правочину є двостороння реституція - у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за умовами, дійсними на момент відшкодування. Одностороння реституція чинним законодавством не передбачена.

Судом апеляційної інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачем було сплачено 1 752 658, 00 грн. за договором поставки від 02.02.2017 № 1Т з урахуванням додаткових угод від 10.02.2017 № 1, від 14.02.2017 № 2, від 16.02.2017 № 3, а відповідачем було поставлено товар на вказану суму.

У п. 3.2. договору поставки від 02.02.2017 № 1Т визначено, що ціна (загальна вартість) цього договору становить 1 919 800,00 грн., у тому числі з ПДВ -319 966,67 грн.

Відтак, виходячи з умов договору поставки від 02.02.2017 (П. 3.2. цього договору), який залишається чинним, без урахування додаткових угод (оскільки додаткові угоди визнані недійсними), позивач має сплатити 1 919 800,00 грн., а відповідач, в свою чергу має поставити 100 тон пального.

З огляду на те, що позивач сплатив меншу суму ніж визначено договором поставки від 02.02.2017 № 1Т, а відповідач поставив меншу кількість товару (дизельного палива) визначену договором, вбачається неналежне виконання сторонами своїх обов`язків та не свідчить про наявність підстав для застосування реституції.

Отже суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для відмови у задоволенні позову в частині застосування наслідків недійсності правочину шляхом стягнення з ТОВ "КВОРУМ-НАФТА" 371 763,36 грн., проте з підстав викладених вище.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В ст. ст. 78, 79 ГПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні є частково обґрунтованими та документально підтвердженими, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України та ст.ст. 11, 74, 129,-240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кворум-Нафта" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 у справі № 915/1868/18 залишити без змін.

3. Справу № 915/1868/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано судом-26.06.2019.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Л.В. Чорна

Ю.Б.Михальська