РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.05.2019Справа № 910/2847/19

За позовом філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл НК"

про стягнення 739 005,22 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники сторін: без виклику.

Обставини справи:

Філія «Головний інформаційно-обчислювальний центр» акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл НК" про стягнення 739 005,22 грн. штрафних санкцій за договором поставки №29/0718/т від 25.07.2018, з яких: 106 052,26 грн. пеня на підставі п. 10.3 договору, 72 780,96 грн. штраф на підставі п. 10.3 договору, 560 172,00 грн. штраф на підставі п. 10.4 договору.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань відповідно до умов Договору поставки №29/0718/т від 25.07.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/2847/19 та призначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання). Визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив.

Судом встановлено, що відповідач належним чином повідомлявся про здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Так, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 07.03.2019 була відправлена за адресою місцезнаходження відповідача, визначена в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 01030, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 5-В.

Проте, за зазначеною адресою відповідача не було розшукано, а тому конверт з вказаною ухвалою суду було повернуто назад до суду, із відповідною відміткою про це органу поштового зв`язку (інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення).

Відповідно до п. 3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з`явилися у засідання. Зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Правом на подання відзиву відповідач у визначений судом, п`ятнадцятиденний з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для надання суду відзиву на позов з доданням доказів, строк не скористався та заперечення на позов не подав.

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов до висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного то обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст.ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

18.06.2018 Філією «Головний інформаційно-обчислювальний центр» ПАТ «Укрзалізниця» на підставі Закону України «Про публічні закупівлі» № 922-VII від 25.12.2015 було оприлюднено оголошення про проведення відкритих торгів UA-2018-06-18-002353-a із закупівлі бензину А-92 та А-95 з очікуваною вартістю предмета закупівлі в розмірі 1 120 344,00 грн.

В свою чергу, 03.07.2018 ТОВ «Техойл НК» надало пропозицію вих. 3370-07/18 від 03.07.2018 стосовно участі у відкритих торгах з ціновою пропозицією в розмірі 1 039 728,00 грн., при цьому, погодилося з проектом Договору поставки та взяло на себе зобов`язання з його виконання.

За результатами розгляду тендерних пропозицій учасників, 11.07.2018 ТОВ «Техойл НК» було визнано переможцем торгів на закупівлю, а 25.07.2018 між філією «Головний інформаційно-обчислювальний центр» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі - Покупець) та ТОВ «Техойл НК» (надалі - Постачальник, Товариство) укладено Договір поставки № 29/0718/т (надалі - Договір № 29/0718/т) бензину А-92 та А-95 на загальну суму 1 039 728.00 грн.

Відповідно до п.п. 1.1-1.7. Договору, відповідно до умов цього Договору ПОСТАЧАЛЬНИК зобов`язується поставити ПОКУПЦЮ у власність Бензин (надалі - Товар) по бланкам внутрішнього обігу (надалі - Талони) ПОСТАЧАЛЬНИКА, за найменуваннями та за цінами, що вказуються у Специфікації, яка додається до цього Договору і є його невід`ємною частиною, а ПОКУПЕЦЬ зобов`язується прийняти Товар та своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов Договору.

1.2. ПОСТАЧАЛЬНИК разом з Товаром надає ПОКУПЦЮ наступні документи:

- сертифікат відповідності, паспорт заводу-виробника (за наявності);

- рахунок-фактуру;

- видаткову накладну;

- гарантійний талон(за наявності);

- оформлений належним чином Акт прийому-передачі Товару.

Одиниця виміру Товару - літр.

Право власності на Товар переходить від ПОСТАЧАЛЬНИКА до ПОКУПЦЯ з моменту підписання накладної. Ризик випадкової загибелі Товару переходить до ПОКУПЦЯ з моменту одержання Товару на АЗС по Талонам.

Строк дії Талона - не менше 2 років. Передача Товару по цьому Договору здійснюється партіями: асортимент, кількість них зазначена в Талоні. Обсяги закупівлі товарів можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.

Специфікацією (додаток №1 до Договору) сторони погодили асортимент, кількість та ціни на товар, відповідно до якої загальна сума поставки складає 1 039 728,00 грн.

Згідно з п. 2.2 Договору якість продукції, яка постачається, повинна відповідати стандарту Евро 5, державним стандартам (ДСТУ 7687-2015).

Пунктом п. 5.1 Договору сторони погодили, що Замовник оплачує поставлений Постачальником товар за ціною, вказаною у специфікації (додаток №1 до договору).

Спір виник в зв`язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором поставку товару не здійснив, в зв`язку з чим на думку Позивача, Відповідач має сплатити штрафні санкції в розмірі 739 005,22 грн., з яких 106 052,26 грн. пені та 72 780,96 грн. штрафу за пунктом 10.3 договору та 560 172,00 грн. штраф на підставі п. 10.4 договору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 13.1 Договору, він набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представникам сторін та скріплення його печатками сторін і діє до 31.12.2018, а в частині фінансових зобов`язань - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п.п. 4.1.-4.4. Договору, Товар повинен бути поставлений постачальником протягом 14 робочих днів, з моменту отримання Постачальником письмової заявки від покупця. Місце постачання Товару та одержувач Товару: вул. Івана Франка, 21, м. Київ. Датою поставки Товару вважається дата підписання відповідної накладної на приймання Товару і підписання Акту прийому-передачі Товару обома Сторонами Договору. Перехід права власності на Товар до ПОКУПЦЯ відбувається з моменту передачі йому Товару, підписання накладних та Акту прийому-передачі Товару. Підтвердженням про одержання Товару ПОКУПЦЕМ є накладна та Акт прийому-передачі Товару, підписаний уповноваженими представниками Сторін.

Згідно з Специфікацією, загальна сума Договору складає 1 039 728,00 грн., в тому числі ПДВ 20% в розмірі 173 288,00 грн. Товар повинен бути поставлений протягом 14 робочих днів з дня отримання ПОСТАЧАЛЬНИКОМ письмової Заявки від ПОКУПЦЯ, за рахунок ПОСТАЧАЛЬНИКА, за адресою: вул. І. Франка 21, м. Київ, на умовах DDP згідно зІНКОТЕРМС-2010.

Матеріалами справи доведено, що на виконання вимог Договору, замовником було надіслано на адресу відповідача супровідним листом № ГІОЦ-32/564 заявку на постачання бензину.

У відповідь на яку, відповідачем листом від 04.09.2018 №3741-09/18 запропоновано розглянути можливість приведення цін у відповідність до ринкових, шляхом їх встановлення на наступному рівні: А 92 - 28,776 грн./І літр, А 95 - 29,832 грн./l літр.

Позивач листом від 10.09.2018 №36/2834 повідомив, що враховуючи, що збільшення ціни за одиницю товару по Договору призведе до збільшення суми, визначеної в Договорі, отже, правових та норматавно-обгрунтованих підстав для внесення змін у договір поставки № 29/0718/т від 25.06.2018, укладений за результатами проведення процедури публічної закупівлі, немає.

У відповідь, відповідач листом від 26.09.2018 №3904-09/18 повідомив, що постачання за цінами, що діяли на момент укладення договору призведе до збитковості та банкрутства.

03.01.2019 позивач звернувся до відповідача з претензією щодо оплати штрафних санкцій, згідно п.п. 10.3-10.4 договору поставки від 25.07.2018 №29/0718/т в розмірі 739 005,22 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 9.3.1 договору постачальник зобов`язаний забезпечити своєчасну та в повному обсязі поставку товару у відповідності до умов даного договору.

Проте, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором товар позивачу не поставив.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки товар не поставив, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з пунктом 10.3 Договору №29/0718/т, за несвоєчасну поставку Товару, Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості простроченого зобов`язання за кожен день прострочення; крім того, за прострочення поставки Товару понад 30 (тридцять) днів Постачальник додатково сплачує Покупцю штраф у розмірі 7% вказаної вартості Товару.

Пунктом 10.4 Договору №29/0718/т передбачено, що у разі відмови Постачальника від постачання Товару у повному обсязі відповідно до умов та у строки визначені Договором та/або за прострочення постачання Товару понад 60 (шістдесят) календарних днів, Постачальник сплачує Покупцю 50% від очікуваної вартості даної закупівлі зазначеної на Web- порталі PROZORRO.

Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги не поставку відповідачем товару взагалі у строки, передбачені в специфікації до договору, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість нарахування позивачем штрафу, передбаченого саме п. 10.4 договору, у розмірі 50% від очікуваної вартості даної закупівлі зазначеної на Web- порталі PROZORRO.

Так, на офіційному сайті Web-порталі PROZORRO очікувана вартість закупівлі бензину складала 1 120 344 (один мільйон сто двадцять тисяч триста сорок чотири) грн. 00 коп., у зв`язку із чим, відповідно, 50% складатиме 560 172 (п`ятсот шістдесят тисяч сто сімдесят дві) грн., у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача пені в сумі 106 052,26 грн., суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено вище, сторони передбачили відповідальність відповідача за порушення строків (несвоєчасну поставку товару) пеню в розмірі 0,1% від вартості простроченого зобов`язання за кожен день прострочення.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, нарахування пені передбачено за порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання з повернення грошових коштів. Вказане відповідає положенням Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", згідно з яким платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Отже, стягнення пені на підставі пункту 10.3 договору поставки, тобто за порушення строку поставки, суперечить положенням ч. 3 статті 549 Цивільного кодексу України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", оскільки стягнення пені можливо лише за порушення грошових зобов`язань.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 106 052, 26 грн. (0,1% від вартості простроченого зобов`язання за кожен день прострочення).

Стягнення 72 780,96 грн. додатково штрафу у розмірі 7% від вартості простроченої суми поставки понад 30 днів, також не підлягає задоволенню, оскільки матеріалами справи доведено, що Відповідач відмовився поставляти товар, за що передбачена відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 50% від очікуваної вартості даної закупівлі зазначеної на Web- порталі PROZORRO. Вимога про стягнення штрафу у розмірі 50% від очікуваної вартості даної закупівлі зазначеної на Web-порталі PROZORRO була заявлена позивачем у сумі 560 172,00 грн. та задоволена судом.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги або заперечення.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що відповідач фактично відмовився від поставки товару за договором позивачу, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення штрафу 50% від очікуваної вартості даної закупівлі зазначеної на Web- порталі PROZORRO розмірі 560 172,00 грн. підлягають задоволенню, в іншій частині позову, а саме 0,1% пені в розмірі 106 052,26 грн. та штрафу 7% в розмірі 72 780,96 грн. суд відмовляє, за необґрунтованістю та недоведеністю.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд позову, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов Філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл НК» (01030, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 5-В, ідентифікаційний код 41486736) на користь Філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» акціонерного товариства «Українська залізниця» (01030, м. Київ, вул. Івана Франка. буд.21, ідентифікаційний код 40081258) 560 172 (п`ятсот шістдесят тисяч сто сімдесят дві) грн. 00 коп. штрафу, 8 402 (вісім тисяч чотириста дві) грн. 58 коп. судового збору.

У решті в задоволенні позову відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 19.06.2019

Суддя І.І. Борисенко