ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

25.06.2019 р. справа № 914/1184/19

Суддя Господарського суду Львівської області Гоменюк З.П., розглянувши матеріали

за позовом Першого заступника керівника Стрийської місцевої прокуратури Львівської області, Львівська область, м.Стрий в інтересах держави в особі Стрийської міської ради, Львівська область, м.Стрий

до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Будівельно-монтажна фірма «Стрийбуд», Львівська область, м.Стрий

про стягнення 560159,55 грн

ВСТАНОВИВ

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Першого заступника керівника Стрийської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Стрийської міської ради до Товариства з додатковою відповідальністю «Будівельно-монтажна фірма «Стрийбуд» про стягнення 560159,55 грн.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї документи, господарський суд дійшов висновку про необхідність залишити її без руху з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.164 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Як передбачено частиною п`ятою цієї ж статті, у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Згідно з ч.4 ст.53 Господарського процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Слід зазначити, що відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Як передбачено ч. 4 ст. 23 Закону, наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

В свою чергу інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором. Звертаючись до суду, прокурор повинен обґрунтувати та довести наявність підстав для здійснення представництва. Саме лише посилання в позовній заяві прокурора на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, не достатньо для встановлення судом правових підстав для представництва.

Доведення цих підстав здійснюється у загальному порядку відповідно до вимог ст. 74, 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

у разі відсутності такого органу.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічної позиції дотримується і Верховний Суд, зокрема в постанові Касаційного господарського суду від 20.09.2018 р. у справі №924/1237/17.

В позовній заяві прокурор зазначає, що підставою для представництва інтересів держави в особі Стрийської міської ради шляхом подання позову є те, що несвоєчасне та в неповному обсязі надходження до місцевого бюджету від відповідача орендної плати за оренду нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м.Стрий порушує інтереси держави, а Стрийська міська рада не зверталася в суд з позовом про стягнення заборгованості, обмежившись скеруванням на адресу відповідача листа про сплату заборгованості. Крім того, належних заходів не було вжито Стрийською міською радою незважаючи на звіт Західного офісу Держаудитслужби про результати державного фінансового аудити виконання бюджету м.Стрия Львівської області, у якому зафіксовані вказані порушення та запропоновано вжити заходи щодо погашення заборгованості з орендної плати за комунальне майно. Як стверджує в позовній заяві прокурор, з інформації, наданої Виконавчим комітетом Стрийської міської ради, вбачається, що Стрийська міська рада не зверталася з позовом про стягнення заборгованості з ТзДВ «Будівельно-монтажна фірма «Стрийбуд» у зв`язку з відсутністю коштів для сплати судового збору. Така бездіяльність Стрийської міської ради стала підставою для звернення прокурора з позовом.

На переконання суду, сама лише вказівка в позовній заяві на те, що Стрийська міська рада не здійснює відповідні повноваження щодо стягнення заборгованості з орендної плати без наведення відповідних доказів є недостатньою. Прокурором не надано належних доказів неможливості самостійного представлення Стрийською міською радою інтересів територіальної громади м.Стрий, а також належних та допустимих в розумінні положень Господарського процесуального кодексу доказів відсутності коштів в місцевому бюджеті на сплату судового збору.

Таким чином, прокурором не дотримано вимог законодавства, оскільки не доведено підставність звернення з позовом в інтересах держави в особі Стрийської міської ради.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.174 ГПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на вищенаведене, відповідно до вказаних норм ГПК України позовну заяву слід залишити без руху, встановивши позивачеві спосіб і строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 53, 164, 172, 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Встановити позивачу десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали на усунення допущених недоліків шляхом належного обгрунтування підстав звернення прокурора з позовом в інтересах держави.

У випадку невиконання цієї ухвали у встановлений судом строк, позовна заява вважається неподаною і підлягає поверненню позивачу зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та оскарженню не підлягає

Суддя Гоменюк З.П.