ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2019 р. Справа№ 910/14575/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 04.06.2019,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІ ЕНД СІ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 (повний текст складено 17.12.2018)

у справі №910/14575/18 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Євробанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІ ЕНД СІ"

про визнання правочинів недійсними

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ЄВРОБАНК" (далі - позивач, ПАТ КБ "Євробанк", Банк) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІ ЕНД СІ" (далі - відповідач, ТОВ "ТІ ЕНД СІ") про:

- визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 1/16 від 10.06.2016, укладеного між відповідачем та громадянином ОСОБА_2 , відповідно до якого громадянин ОСОБА_2 відступив належні йому права вимоги за Договором банківського вкладу від 23.05.2016 № Д-28299/USD;

- визнання недійсним одностороннього правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме вимог ПАТ КБ "Євробанк" до ТОВ "Аваль-Брок" про сплату боргу за договором кредиту № ЮЛ-114/2011-К від 29.06.2011, укладеним між ТОВ "Аваль-Брок" у сумі 3 481 458, 85 грн та 9 750 000, 00 грн за договором кредиту № ЮЛ-36/2011-К від 25.02.2011 та вимог ТОВ "Аваль-Брок" у розмірі 13 231 485, 85 грн за договором позики від 23.05.2016, укладеним відповідачем з компанією Janolio Holdings Limited у вигляді поданої заяви, вих. № 16/06/68 від 15.06.2016 про зарахування зустрічних однорідних вимог.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ПАТ КБ "Євробанк" посилається на недотримання відповідачем вимог статті 516 Цивільного кодексу України, внаслідок чого Договір відступлення права вимоги № 1/16 від 10.06.2016, укладений між відповідачем та громадянином ОСОБА_2 , відповідно до якого останній відступив належні йому права вимоги за Договором банківського вкладу від 23.05.2016 № Д-28299/USD, є недійсним. Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, тому правовим наслідком недійсності Договору відступлення права вимоги №1/16 від 10.06.2016 є відсутність у відповідача, на момент здійснення оспорюваного правочину зарахування однорідних зустрічних вимоги, права вимоги за договором банківського вкладу від 23.05.2016 № Д-28299/USD, а отже відсутність необхідної умови для здійснення правочину зарахування, а саме зустрічності вимог у сторін правочину, що є порушенням статті 601 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №910/14575/18 позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір відступлення права вимоги №1/16 від 10.06.2016, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТІ ЕНД СІ" та громадянином ОСОБА_2 , відповідно до якого громадянин Адаріч І.О. відступив належні йому права вимоги за Договором банківського вкладу від 23.05.2016 №Д-28299/USD.

Визнано недійсним односторонній правочин щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Євробанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аваль-Брок" про сплату боргу за договором кредиту №ЮЛ-114/2011-К від 29.06.2011, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аваль-Брок" у сумі 3 481 458, 85 грн. та 9 750 000, 00 грн. за договором кредиту №ЮЛ-36/2011-К від 25.02.2011.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІ ЕНД СІ" (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 28; ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Євробанк" (01032, м. Київ, бул. Тараса Шевченка, 35; ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 762, 00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Прийняте рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що договір про відступлення права вимоги № 1/16 від 10.06.2016 укладений з порушенням Правил до Договору банківського вкладу, чим порушено права Банку, у зв`язку з чим вказаний договір підлягає визнанню недійсним в силу приписів статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що односторонній правочин щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме вимог ПАТ КБ "Євробанк" до ТОВ "Аваль-Брок" про сплату боргу за договором кредиту № ЮЛ-114/2011-К від 29.06.2011, укладеним між ТОВ "Аваль-Брок" у сумі 3 481 458, 85 грн та 9 750 000, 00 грн за договором кредиту № ЮЛ-36/2011-К від 25.02.2011 підлягає визнанню недійсним у вказаній частині, оскільки вказаний спірний правочин вчинений на підставі договору відступлення права вимоги № 1/16 від 10.06.2016, що у свою чергу вчинений із порушенням умов Договору банківського вкладу (п.6.7. Правил до Договору банківського вкладу) та вимог статті 203 Цивільного кодексу України, за відсутності достатніх підстав особою, яка не має права його вчиняти і правові наслідки такого правочину у вигляді дострокового припинення зобов`язань за Кредитним договором не допускаються відповідно до правил статті 601 Цивільного кодексу України

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, 08.01.2019 (про що свідчить відмітка Господарського суду міста Києва) Товариство з обмеженою відповідальністю "ТІ ЕНД СІ" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №910/14575/18 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції не враховано пункти 3.1, 7, 1.10. Правил до Договору банківського вкладу, якими визначено, що розмір вкладу складає 650 000 дол США 00 центів, які підлягають розміщенню на відкритому вкладнику рахунку, і у випадку перерахування вкладником до Банку коштів в сумі, яка не відповідає розміру суми вкладу, зазначеному у Договорі, Банк повертає перераховані вкладником кошти без зарахування їх на вкладний рахунок. В свою чергу, в межах розгляду справи № 910/14503/16 було встановлено, що гр. ОСОБА_2 було перераховано до Банку 529 211 дол. США 00 центів, тобто в сумі, що не відповідає розміру вкладу, визначеному у Договорі банківського вкладу, у зв`язку з чим Банк був зобов`язаний повернути вкладнику кошти без зарахування їх на рахунок. Таким чином, перераховані ОСОБА_2 кошти не набули статусу вкладу, а отже, в силу п. 1.10 Правил у Банку не виникло зобов`язання з їх повернення, а у ОСОБА_2 - не виникло право вимоги таких коштів. При цьому, між Банком та ОСОБА_2 не виникло і правовідносин банківського вкладу, а тому дія Правил на них не розповсюджувалась.

Також, у додаткових поясненнях скаржник посилався на те, що фактично Договір банківського вкладу є неукладеним.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, представник позивача в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ КБ «Євробанк» у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду 08.04.2019, зазначає, що оспорювані правочини щодо зарахування зустрічних однорідних вимог є недійсними, оскільки вчинені із порушенням умов Договору банківського вкладу (п. 6.7 Правил до Договору банківського вкладу) та частини 3 статті 203 Господарського кодексу України і статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», статті 601 Цивільного кодексу України. При цьому, позивач вказував, що оспорювані правочини порушують права банку, оскільки наслідком проведеного зарахування є зменшення ліквідаційної маси банку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІ ЕНД СІ" у справі №910/14575/18 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Разіної Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІ ЕНД СІ" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №910/14575/18 та справу призначено до розгляду на 05.03.2019.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 №09.1-08/578/19, у зв`язку із перебуванням судді Разіної Т.І. у відпустці, яка не є головуючою суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2019 справу №910/14575/18 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІ ЕНД СІ" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №910/14575/18 прийнято до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипки І.М. та розгляд справи №910/14575/18 вирішено здійснювати у судовому засіданні, призначеному на 05.03.2019.

Суд у судовому засідання 05.03.2019 перейшов до розгляду апеляційної скарги по суті.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2019 у судовому засіданні оголошено перерву до 09.04.2019.

02.04.2019 представник відповідача подав через канцелярію Північного апеляційного господарського суду додаткові пояснення.

08.04.2019 представник позивача подав через канцелярію Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2019 у судовому засіданні оголошено перерву до 21.05.2019.

У судове засідання 21.05.2019 з`явились представники сторін.

Суд у судовому засіданні 21.05.2019 продовжив розгляд апеляційної скарги по суті.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2019 у судовому засіданні оголошено перерву до 04.06.2019.

Явка представників сторін

У судове засідання 04.06.2019 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 04.06.2019 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржене рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні 04.06.2019 підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати, dв задоволенні позову відмовити.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

25.02.2011 між ТОВ "Аваль-Брок" (позичальник за умовами договору) та ПАТ КБ "Євробанк" (кредитодавець за умовами договору) було укладено договір кредиту ЮЛ-36/2011-К, за умовами якого ПАТ КБ "Євробанк" зобов`язався надати ТОВ "Аваль-Брок" грошові кошти у тимчасове користування у сумі 9 843 437,50 грн зі сплатою 11,0 % річних, строком до 23.02.2017 (з урахуванням змін, внесених Додатковим договором від 30.12.2011 та Договорами про внесення змін №1 від 23.02.2012, №2 від 21.02.2013, №3 від 20.02.2015 та №4 від 22.02.2016).

Відповідно до пункту 9.1 цього Договору в редакції, викладеній у Договорі про внесення змін 2 від 21.02.2013, позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит у термін, зазначений у п. 1.3 цього договору. Повернення кредиту до настання зазначеного терміну вважається достроковим.

29.06.2011 між ТОВ "Аваль-Брок" (позичальник за умовами договору) та ПАТ КБ "Євробанк" (кредитор за умовами договору) було укладено Договір кредиту ЮЛ-114/2011-К, за умовами якого ПАТ КБ "Євробанк" відкриває ТОВ "Аваль-Брок" невідновлювальну кредитну лінію у національній валюті, ліміт якої складає 19 000 000, 00 грн зі сплатою 11,0 % річних із терміном повернення до 02.07.2016 (з урахуванням змін, внесених Договорами про внесення змін 3 від 01.07.2015 та 4 від 06.01.2016).

Згідно пунктів 9.1. та 9.2. Договору кредиту №ЮЛ-114/2011-К, позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит шляхом повернення кожного траншу не пізніше останнього дня строку дії Кредитної лінії, зазначеного у пункті 1.4 цього Договору. Повернення кредиту або його частини до настання зазначеного терміну вважається достроковим. Позичальник має право достроково повернути кредит або його частину. У випадках, передбачених цим договором або чинним законодавством України, позичальник зобов`язаний самостійно та/або на вимогу кредитодавця повернути кредит достроково.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Аваль-Брок" (позичальник за умовами вищевказаних договору) змінило свою найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "ТІ ЕНД СІ".

23.05.2016 між ПАТ КБ "Євробанк" (за договором - Банк) та громадянином ОСОБА_2 (за договором - вкладник) укладено Договір банківського вкладу (депозиту) з Правилами "Строковий з виплатою процентів наприкінці строку") Д-28299/USD (надалі - Договір депозиту), за умовами якого Банк приймає на зберігання від вкладника грошові кошти в розмірі 650 000 доларів США та зобов`язується виплачувати вкладнику 6,5% річних. Строк розміщення вкладу - з 23.05.2016 до 23.06.2016.

10.06.2016 між ТОВ "Аваль-Брок" (за договором - новий кредитор) та ОСОБА_2 (за договором - первісний кредитор) укладено договір відступлення права вимоги 1/16, за умовами якого первісний кредитор відступив новому кредитору належне йому право грошової вимоги до ПАТ КБ "Євробанк" за Договором банківського вкладу (депозиту) з Правилами "Строковий з виплатою процентів наприкінці строку") Д-28299/USD від 23.05.2016 щодо погашення заборгованості, процентів та інших платежів, визначених цим договором. Розмір суми заборгованості Банку станом на дату укладення Договору Д-28299/USD від 23.05.2016 (грошовий еквівалент прав вимоги) становить 13 231 458,85 грн, що еквівалентно сумі 529 211,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату укладення Договору.

16.06.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Аваль-Брок", яке у подальшому змінило свою найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "ТІ ЕНД СІ", направило позивачу заяву про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог (вих. 16/06/68 від 15.06.2016), в якій зазначив про припинення зобов`язання зі сплати боргу в сумі 9 750 000,00 грн за основною сумою заборгованості за Договором кредиту ЮЛ-36/2011-К від 25.02.2011 та 3 481 458,85 грн за основною сумою заборгованості за Договором кредиту ЮЛ-114/2011-К від 29.06.2011 внаслідок зарахування боргу позивача в сумі 13 231 458,85 грн за Договором депозиту відповідно до Договору про відступлення права вимоги 1/16 від 10.06.2016. Залишок непогашеного грошового зобов`язання ТОВ "Аваль-Брок" перед ПАТ КБ "Євробанк" за Договором кредиту ЮЛ-114/2011-К від 29.06.2011 становить 502 614, 40 грн. та позивач отримав вищевказану заяву відповідача 16.06.2016, що підтверджується відміткою Банку про отримання даного повідомлення (вхідний штемпель № 2498-бт).

Відповідно до рішення Правління Національного Банку України від 17.06.2016 №73-рш "Про віднесення ПАТ КБ "ЄВРОБАНК" до категорії неплатоспроможних" та рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.06.2016 року №1041 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ "ЄВРОБАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку", з урахуванням рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07.07.2016 № 1183 "Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ КБ "ЄВРОБАНК", у ПАТ КБ "ЄВРОБАНК" запроваджено тимчасову адміністрацію строком на два місяці з 17.06.2016 по 16.08.2016, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ КБ "ЄВРОБАНК" призначено Кононця В.В., який діє на підставі рішень виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.06.2016 року № 1041 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ "ЄВРОБАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку" та від 07.07.2016 року № 1183 "Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ КБ "ЄВРОБАНК".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав про відсутність підстав для припинення зобов`язань відповідача за Кредитним договором в розумінні статей 598 та 601 Цивільного кодексу України, що свідчить про недійсність договору відступлення права вимоги № 1/16 від 10.06.2016 та відповідно - про недійсність оспорюваного одностороннього правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, які є предметом спору у даній справі.

Крім того, позивач зазначав, що зарахування зустрічних однорідних вимог є однією з форм припинення зобов`язання, внаслідок якого має місце індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора за рахунок майна боржника, що суперечить Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Згідно статті 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 601 Цивільного кодексу України передбачає припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що зарахування можливе за наявності таких умов:

- зустрічність вимог - одночасна участь сторін у двох зобов`язаннях і при цьому кредитор за одним зобов`язанням є боржником в іншому зобов`язанні;

- однорідність вимог (гроші, однорідні речі);

- настання строку виконання зобов`язання або визначення строку моментом запитання, або щоб термін виконання не був вказаний взагалі, тобто виконання можна було вимагати в будь-який момент; безспірність вимог, тобто відсутність спору відносно характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання; звернення з заявою однієї сторони до іншої.

Пунктом 5 статті 602 Цивільного кодексу України визначено, що зарахування зустрічних вимог не допускається у випадках, встановлених договором або законом.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку, а також процедура ліквідації банку передбачена та регулюється Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

При цьому, позивач наголошував, що зважаючи на введення у Банку тимчасової адміністрації, правовідносини регулюються з врахування положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який передбачає випадки обмеження зарахування зустрічних вимог.

Відповідно до пункту 8 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації банку допускається зарахування Банком зустрічних однорідних вимог, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов`язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами, виключно з урахуванням того, що за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а також, кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що оспорювана позивачем заява (правочин) щодо зарахування зустрічних однорідних вимог подана відповідачем до Банку 16.06.2016, тобто до запровадження тимчасової адміністрації (17.06.2016) та введення ліквідаційної процедури, у зв`язку з чим на відповідні правовідносини не поширюється дія п.8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" і відповідні обставини не підлягають дослідженню. Таким чином, висновки суду першої інстанції у наведеній частині є обґрунтованими.

Дослідивши зміст оспорюваного позивачем правочину у вигляді поданої заяви, вих. № 16/06/68 від 15.06.2016 про зарахування зустрічних однорідних вимог, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач набув право вимоги до Банку, з якого у Банку по відношенню до відповідача виникло зустрічне зобов`язання, на підставі договору відступлення права вимоги № 1/16 від 10.06.2016, укладеного між відповідачем та громадянином ОСОБА_2 , за яким останній відступив відповідачеві належні йому права вимоги за договором банківського вкладу від 23.05.2016 № Д-28299/USD.

Згідно з статтею 1060 Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Стаття 512 Цивільного кодексу України визначає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги)

Частина 3 статті 512 Цивільного кодексу України визначає, що кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 512 Цивільного кодексу України, заміна кредитора може відбуватись у певному, конкретно визначеному зобов`язанні і в межах, погоджених сторонами.

Позивач посилався на те, що Договір відступлення права вимоги № 1/16 від 10.06.2016 укладений з порушеннями, зокрема, пункту 6.7. Правил до Договору банківського вкладу (які є невід`ємною частиною договору), яким визначено, що під час дії Договору Вкладник не може: здійснювати відступлення прав за Договором третім особам без попереднього письмового погодження Банком; обтяжувати права за Договором заставою без попереднього письмового погодження Банком; припиняти будь-які зобов`язання перед Банком, що виникають із будь-яких підстав, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за ініціативою Вкладника.

Таким чином, оскільки письмової згоди на здійснення відступлення права вимоги за договором банківського вкладу від 23.05.2016 № Д-28299/USD Банк Вкладнику не надавав, відповідний Договір до Банку не надавався і про його існування позивач не знав. А відтак, за наявними у Банку документами, Вкладником за договором банківського вкладу від 23.05.2016 № Д-28299/USD був і залишався ОСОБА_2, жодних змін до Договору банківського вкладу в частині зміни Вкладника не вносилось.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що договір відступлення права вимоги № 1/16 від 10.06.2016 укладений з порушеннями пункту 6.7. Правил до Договору банківського вкладу (які є невід`ємною частиною договору), яким визначено, що під час дії Договору Вкладник не може здійснювати відступлення прав за Договором третім особам без попереднього письмового погодження Банком.

Також, суд апеляційної інстанції встановив, що оскільки ОСОБА_2 та відповідач при укладенні договору відступлення права вимоги №1/16 від 10.06.2016 попередньо не погоджували відповідного правочину з Банком, а тому згідно з частиною 3 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні за Депозитним договором не може бути замінений без погодження з Банком, оскільки відповідну заборону встановлено п.6.7. Правил.

Згідно зі статтею 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Статтею 203 Цивільного кодексу України обумовлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За таких обставин, оскільки договір про відступлення права вимоги № 1/16 від 10.06.2016, відповідно до якого громадянин ОСОБА_2 відступив належні йому права вимоги за Договором банківського вкладу від 23.05.2016 № Д-28299/USD, укладений з порушенням Правил до зазначеного Договору банківського вкладу, чим порушено права Банку, а тому вказаний Договір є недійсним згідно зі статтями 203, 215 Цивільного кодексу України.

Стаття 601 Цивільного кодексу України передбачає припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

При цьому, заява сторони зобов`язання, в даному випадку відповідача - боржника за Кредитним договором, про припинення його кредитного зобов`язання за рахунок зустрічної вимоги до Банку про виплату депозитних коштів, з огляду на статтю 601 Цивільного кодексу України - є одностороннім правочином, спрямованим на припинення зобов`язання, який також породжує зустрічні обов`язки для Банку, що передбачено статтею 601 Цивільного кодексу України.

Відповідний односторонній правочин, який породжує правові наслідки не лише для відповідача, а й Банку, зокрема, є підставою для припинення права Банку на отримання кредитних коштів та зобов`язань Банку на виплату депозитних коштів, може бути оспорений відповідною заінтересованою особою (Банком) і визнаний недійсним в разі недотримання відповідачем вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відтак, зміст спірних правочинів повинен відповідати статті 601 Цивільного кодексу України, згідно з якою передбачено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги та зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до статті 602 Цивільного кодексу України не допускається зарахування зустрічних вимог, зокрема, у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно частин 2, 3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме вимог за Депозитним договором в погашення зустрічних зобов`язань за Кредитним договором, укладено відповідачем, який не має відповідного права вимоги за Депозитним договором належних ОСОБА_2 депозитних коштів, тобто особою, яка не має прав щодо предмету відповідного правочину, і відповідно, реалізації прав щодо такого предмету .

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач спірним правочином про зарахування зустрічних однорідних вимог мав намір погасити власні кредитні зобов`язання за рахунок належних ОСОБА_2 депозитних коштів без залучення останнього та його волевиявлення.

Крім того, спірним правочином про зарахування зустрічних однорідних вимог порушено п.6.7. Правил (які є невід`ємною частиною Договору банківського вкладу), яким передбачено заборону припиняти будь-які зобов`язання перед Банком, що виникають із будь-яких підстав, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за ініціативою Вкладника.

Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Таким чином, оспорюваний односторонній правочин щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Євробанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аваль-Брок" про сплату боргу за договором кредиту № ЮЛ-114/2011-К від 29.06.2011, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аваль-Брок" у сумі 3 481 458, 85 грн та 9 750 000, 00 грн за договором кредиту № ЮЛ-36/2011-К від 25.02.2011 підлягає визнанню недійсним у вказаній частині, оскільки вказаний спірний правочин вчинений на підставі договору відступлення права вимоги № 1/16 від 10.06.2016, що у свою чергу вчинений із порушенням умов Договору вкладу (п.6.7. Правил до Договору банківського вкладу) та вимог статті 203 Цивільного кодексу України, за відсутності достатніх підстав особою, яка не має права його вчиняти і правові наслідки такого правочину у вигляді дострокового припинення зобов`язань за Кредитним договором не допускаються згідно зі статтею 601 Цивільного кодексу України.

Таким чином, у вищенаведеній частині позивачем спростовано належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні статей 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України презумпцію правомірності правочинів.

Разом із тим, позивачем не наведено доводів на обґрунтування підстав для недійсності одностороннього правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог щодо вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Аваль-Брок" у розмірі 13 231 485, 85 грн за договором позики від 23.05.2016, укладеним відповідачем з компанією Janolio Holdings Limited у вигляді поданої заяви, вих. № 16/06/68 від 15.06.2016 про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі про те, що перераховані ОСОБА_2 кошти не набули статусу вкладу, а отже, в силу п. 1.10 Правил у Банку не виникло зобов`язання з їх повернення, а у ОСОБА_2 . - не виникло право вимоги таких коштів, що свідчить про те, що між Банком та ОСОБА_2 не виникло і правовідносин банківського вкладу, а тому дія Правил на них не розповсюджувалась внаслідок неукладеності Договору банківського вкладу - судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та необґрунтовані, оскільки матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів в розумінні статей 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, що кошти, розміщені Адарічем І.О. у Банку на підставі Договору банківського вкладу, змінили свою правову природу або були повернуті вкладнику у порядку, встановленому законом та/або договором.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що обставини, що встановлені судами в межах справи № 910/14503/16, не спростовують доводів позивача, якими він обґрунтовує позовні вимоги у даній справі.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання недійсним одностороннього правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме вимог ПАТ КБ "Євробанк" до ТОВ "Аваль-Брок" про сплату боргу за договором кредиту № ЮЛ-114/2011-К від 29.06.2011, укладеним між ТОВ "Аваль-Брок" у сумі 3 481 458, 85 грн та 9 750 000, 00 грн за договором кредиту № ЮЛ-36/2011-К від 25.02.2011 та вимог ТОВ "Аваль-Брок" у розмірі 13 231 485, 85 грн за договором позики від 23.05.2016, укладеним відповідачем з компанією Janolio Holdings Limited у вигляді поданої заяви, вих. № 16/06/68 від 15.06.2016 про зарахування зустрічних однорідних вимог є обґрунтованими частково, а саме: в частині визнання недійсним вказаного правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог за договором кредиту № ЮЛ-114/2011-К від 29.06.2011.

За таких обставин наявні підстави для часткового задоволення заявлених у даній справі позовних вимог, висновки суду першої інстанції із приводу чого є обґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що надаючи правову оцінку належності обраного особою способу захисту, суду належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15.11.1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі "Серявін проти України" від 10 травня 2011 року, пункт 58).

За таких обставин решту аргументів скаржника, окрім викладених у мотивувальній частині постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Доводи апеляційної скарги відповідача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІ ЕНД СІ" є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІ ЕНД СІ" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №910/14575/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №910/14575/18 залишити без змін.

Матеріали справи №910/14575/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20.06.2019.

Головуючий суддя Ю.Б.Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка