ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2019 р. Справа№ 910/17750/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Калатай Н.Ф.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 01.04.2019

у справі №910/17750/18 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства

«Українська пожежно- страхова компанія»

до Товариства з додатковою відповідальністю

«Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус»

про відшкодування шкоди, ціна позову 19 747, 98 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно- страхова компанія» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про відшкодування шкоди, ціна позову 19 747, 98 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що до нього перейшло право вимоги до відповідача, як до особи відповідальної за відшкодування заподіяних збитків спричинених внаслідок ДТП.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.04.2019 у справі №910/17750/18 позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 19 747, 98 грн. шкоди, 1 762, 00 грн. витрат по оплаті судового збору, 3 000, 00 грн. витрат по оплаті послуг адвоката.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач (Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус») звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2019 у справі №910/17750/18 у повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, також судові витрати покласти на позивача у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, а тому таким, що підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що первинно подане повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, не підписане одним з учасників ДТП, не може бути підставою для виплати страхового відшкодування, а подане в подальшому повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, на думку апелянта, складене після залишення учасниками ДТП місця події, а отже не відповідає вимогам закону та не може бути підставою для виплати страхового відшкодування.

Крім того, апелянт зазначає, що сума гонорару адвокату в розмірі 3 000,00 грн. є значно завищеною.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2019, апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя - доповідач) Зубець Л.П., судді Мартюк А.І. , Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №910/17750/18 за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2019. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено позивачу право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу.

Представник позивача 08.05.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Господарського суду міста Києва суду надав відзив на апеляційну скаргу, який надійшов до Північного апеляційного господарського суду 13.05.2019, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив мотивовано тим, що суд першої інстанції повно дослідив обставини справи та прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Позивач зазначає, що в матеріалах справи є лише одне повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подане спільно учасниками ДТП, оскільки заповнене одним з учасників повідомлення не може вважатись спільним, крім того наявне повідомлення не містить неточностей чи виправлень, а тому у відповідача відсутні підстави для законної відмови у виплаті страхового відшкодування.

Позивач також наголошує, що твердження відповідача на завищені вимоги щодо витрат на правову допомогу є необґрунтованими, а тому мають бути відхилені судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та відзиві на неї, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з наступних підстав.

15 серпня 2018 року на Південному мосту у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Хюндай», д.н. НОМЕР_1 , під керуванням його власника ОСОБА_1 та «Фольксваген», д.н. Республіки Польща НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Унаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль «Хюндай», д.н. НОМЕР_1 , та його власнику заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 21 747, 98 грн.

Позивач як страховик виплатив власнику пошкодженого автомобіля «Хюндай» відповідно до умов укладеного з ним договору добровільного страхування наземного транспорту № АЗ-033/000/18-0000016 від 3 липня 2018 р. страхове відшкодування в розмірі 21747,98 грн.

З підстав ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України позивач просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 19747,98 грн. шкоди, оскільки розмір відповідальності відповідача згідно полісу АМ/3573340 обмежений франшизою 2 000, 00 грн. , а також ним понесені по справі судові витрати, в тому числі 3 000, 00 грн. витрат по оплаті послуг адвоката.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив, посилаючись на недоведеність вини його страхувальника у спірній дорожньо-транспортній пригоді та на порушення учасниками спірної ДТП інструкції щодо складання спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Дослідивши наявне в матеріалах справи повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (т. 1 а.с. 43) колегія суддів визнає їого належним та допустимим доказом у справі, що підтверджує факт настання страхового випадку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З урахуванням вищенаведених норм, судова колегія приходить до висновку, що до страховика за договором майнового страхування (позивача у справі) після виплати страхового відшкодування потерпілій особі у межах фактичних витрат, які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до п. 36.4. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої пунктом «а» пункту 41.1. статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Винною у вчиненні вищевказаної ДТП є Тиліна Л.В., що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 15.08.2018, складеним за згодою обох учасників ДТП, в яких ОСОБА_2 визнала себе винною.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що посилання на недоведеність вини ОСОБА_2 у спірній ДТП спростовуються описом обставин та схемою ДТП, зазначених ідентично як у примірнику повідомлення, поданому позивачем, так і поданому відповідачем, які підписані ОСОБА_2 . як винуватицею ДТП.

Інших доказів, які б спростовували вину ОСОБА_2 суду не надано.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як володільця автомобіля «Фольксваген», д.н. Республіки Польща НОМЕР_2 , була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/3573340 на підставі Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі-Закону) відповідачем.

Таким чином, особами, відповідальними за завдані гр. ОСОБА_1 збитки, в даному випадку є відповідач, відповідно до положень Закону, у межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, та гр. ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. 1188 ЦК у тій частині, що не підлягає відшкодуванню відповідачем як страховиком.

З огляду на викладене до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту № АЗ-033/000/18-0000016 від 3 липня 2018 р. перейшло право вимоги, яке гр. ОСОБА_1 мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконав зобов`язання по сплаті страхового відшкодування, та не довів належними та допустимими доказами відсутності у нього обов`язку по виплаті страхового відшкодування, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 19 747, 98 грн. шкоди (21 747, 98 грн. шкоди - 2 000, 00 грн. франшизи).

Крім того, колегія суддів дослідила надані позивачем документи: договір про надання правової допомоги, акт про надання правової допомоги, платіжне доручення про оплату за юридичні послуги, з урахуванням складності справи, обсягу виконаних робіт, та не вважає гонорар адвоката в сумі 3000,00 грн. надмірно великим за надані послуги, з огляду на викладене вимоги апелянта про відхилення вимог позивача про відшкодування на його користь витрат на правову допомогу є необґрунтованими.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (відповідача).

Керуючись ст. ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2019 у справі №910/17750/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2019 у справі №910/17750/18 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус».

4. Матеріали справи № 910/17750/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

Н.Ф. Калатай