ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2019 р. Справа № 911/2760/18

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., при секретарі судового засідання Литовці А.С., розглянувши матеріали справи
за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України
до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1
про стягнення 100000,00 грн.
за участю представників учасників справи:
позивач: не з`явився;
відповідач: Слободяник С.Д. предст. за дов. № 2 від 02.01.2019;
третя особа: ОСОБА_1 службове посвідчення, серія НОМЕР_2 від 07.07.2015.

СУТЬ СПОРУ:
До господарського суду Київської області звернулось Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі позивач, МТСБУ) з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі відповідач, військова частина НОМЕР_1 ) про стягнення 100 000,00 грн. сплаченого страхового відшкодування.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Моторним (транспортним) страховим бюро України внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди було виплачено відшкодування власнику транспортного засобу Toyota RAV4, державний номерний знак НОМЕР_3 , у розмірі 100000,00 грн., а тому у позивача виникло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, в розмірі виплаченого відшкодування.
Ухвалою господарського суду Київської області від 17.12.2018 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, розгляд справи по суті призначено на 21.01.2019. Зазначеною ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 (третя особа).
21.01.2019 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому повністю заперечує проти позовних вимог. Відповідач, зокрема, зауважує, що 16.01.2018 апеляційним судом Київської області прийнято рішення про стягнення з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_2 80000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок ДТП. Відповідач зазначив, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 110 від 14.02.2018 молодший сержант ОСОБА_1 відповідно поданого рапорту добровільно відшкодовує військовій частині завдану шкоду в сумі 224108,00 грн., в тому числі 80000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, виплачених військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_2 .
Також відповідач зазначив, що в ході розгляду страхової справи позивачем не перевірено належним чином та помилково зазначено у відомостях про ДТП № 9452935 марку транспортного засобу, номерний знак, номер кузова, термін дії страхового поліса ПрАТ «СК «Уніка» та посвідчення водія ОСОБА_2 , у зв`язку з чим відповідач вважає, що позовні вимоги про стягнення з військової частини НОМЕР_1 в порядку регресу 100000,00 грн. сплаченого страхового відшкодування не підлягають задоволенню.
В судовому засіданні 21.01.2019 судом оголошеного перерву до 04.02.2019.
28.01.2019 позивачем подано до суду відповідь на відзив від 25.01.2019 № 381МТСБУ/АГ, у якому, зокрема, зауважено, що саме на відповідача, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, покладено обов`язок щодо відшкодування страхових виплат в порядку регресу позивачу, оскільки працівником військової частини НОМЕР_1 під час виконання трудових обов`язків завдано шкоду, а тому позов пред`явлено правомірно.
На підставі ухвали суду від 04.02.2019 суд за власною ініціативою вирішив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 25.02.2019.
25.02.2019 відповідачем надано до суду копії рішень у цивільних справах № 363/1545/16-ц за позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та військової частини № НОМЕР_1 , за участю третіх осіб: Управління Державної Казначейської служби України у Вишгородському районі Київської області і Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
05.03.2019 позивачем подано додаткові пояснення від 28.02.2019 № 381МТСБУ/АГ. Так, позивач звертає увагу на те, що МТСБУ було здійснено виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 як за шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності потерпілим. Позивач зазначив, що відповідно до аналізу судових рішень у справі № 363/1545/16-ц, на які посилається в своїх запереченнях відповідач, можна зробити висновок, що військовою частиною НОМЕР_1 та ОСОБА_1 було відшкодовано суму матеріального збитку у розмірі 143108,00 грн., пов`язану з пошкодженням транспортного засобу на користь власника ОСОБА_3 , а також суму моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП у розмірі 80000,00 грн.
Разом з тим позивачем через канцелярію суду подано клопотання про долучення доказів на підтвердження розрахунку суми відшкодування шкоди, виплаченої потерпілому ОСОБА_2 , у зв`язку з лікуванням та пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності.
01.04.2019 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив позивача, в яких, крім іншого, зазначив, що позивачем невірно здійснено розрахунок середнього денного доходу потерпілого за останні два місяці до ДТП, без врахування неотриманого доходу у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.
04.04.2019 позивачем подано додаткові пояснення від 02.04.2019 № 381МТСБУ/АГ, у яких він вказує на те, що позивачем було здійснено виплату суму страхового відшкодування на підставі наданих довідок про доходи за останні місяці до ДТП та розрахунку шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілого, зокрема розрахунку неотриманого доходу у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності від 19.04.2019. У відповідь на посилання відповідача щодо помилково зазначених даних у відомостях про ДТП № 9452935, позивач зауважив, що вказана довідка складалась представником поліції, а не позивачем. В позовній заяві позивачем вказані дані автомобіля відповідно до вироку Подільського районного суду м. Києва від 30.07.2015.
З метою вирішення питань, визначених ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, у підготовчому засіданні неодноразово оголошувались перерви, строк підготовчого провадження продовжено на тридцять днів, про що 01.04.2019 судом постановлено ухвалу.
Ухвалою господарського суду Київської області від 15.04.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.05.2019.
Ухвалою суду від 13.05.2019 розгляд справи по суті відкладено на 27.05.2019.
Заслухавши вступне слово представників сторін, з`ясувавши обставини, на які посилаються сторони, суд дослідив в порядку статей 209-210 ГПК України докази у справі.
Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд оголосив про перехід до судових дебатів. Представники сторін виступили з промовами (заключним словом), в яких посилалися на обставини і докази, досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГПК України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.
27.05.2019, після виходу з нарадчої кімнати, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:
Подільським районним судом міста Києва у справі № 758/4044/15-к встановлено, що ОСОБА_1 20.10.2014 у денний час, приблизно о 14 год. 30 хв., керуючи транспортною машиною вантажним автомобілем «КРАЗ-5233Н2» в.н.з. НОМЕР_4 , рухаючись по Володимирському узвозі у м. Києві, зі сторони Європейської площі у напрямку метро «Поштова площа», не врахувавши дорожню обстановку та не дотримавшись безпечної швидкості, не впорався із керуванням, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху та здійснив наїзд лівою частиною вказаного авто на передню частину автомобіля «Тойота-РАВ4» д.н.з. НОМЕР_3 , яким керував громадянин ОСОБА_2 .
Вироком Подільського районного суду міста Києва від 30.07.2015 у справі № 758/4044/15-к ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 415 Кримінального кодексу України.
Статус ОСОБА_1 , як військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , встановлений у вироку Подільського районного суду міста Києва від 30.07.2015 у справі № 758/4044/15-к.
На момент скоєння зазначеної дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) автомобіль «КРАЗ», військовий номер НОМЕР_4 , знаходиться на балансі військової частини НОМЕР_1 , на автомобіль «КРАЗ», військовий номер НОМЕР_4 , страховий поліс відсутній. Наведені обставини встановлені, зокрема, у постанові апеляційного суду Київської області від 16.01.2018 у справі № 363/1545/16-ц, яка набрала законної сили 16.01.2018, та не заперечуються учасниками справи.
Відповідно до ч. 4, 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно з Полісом № АІ3061463 цивільно-правова відповідальність потерпілого ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СК «Уніка» при використанні транспортного засобу Toyota RAV4, державний номерний знак НОМЕР_3 .
08.09.2015 ОСОБА_2 подано до МТСБУ заяву з проханням здійснити відповідно до ст. 35 та п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 20.10.2014. До заяви додано, зокрема, довідку про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді від 04.08.2015, видану КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва.
Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV, у редакції Закону України від 05.07.2012 № 5090-VI, передбачено, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
26.02.2016 Моторно (транспортним) страховим бюро України, відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», приймаючи до уваги довідку № 1 від 15.02.2016 про розмір відшкодування шкоди, видано наказ № 1441 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_2 в сумі 29066,27 грн.
28.04.2016 Моторно (транспортним) страховим бюро України, відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», приймаючи до уваги довідку № 2 від 08.04.2016 про розмір відшкодування шкоди, видано наказ № 3376 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_2 в сумі 70933,73 грн.
На підставі зазначених наказів Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату страхових відшкодувань потерпілому ОСОБА_2 в загальному розмірі 100000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 1441рв від 26.02.2016 на суму 29066,27 грн. та № 3376рв від 29.04.2019 на суму 70933,73 грн.
Предметом спору у справі, що розглядається, є вимога позивача про стягнення грошових коштів в порядку регресу з власника автомобіля (відповідача), водій якого визнаний винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з виплатою страхового відшкодування потерпілій особі.
Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.
За загальними правилом, закріпленим у частині другій статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.
Згідно з нормою частини першої статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
З аналізу змісту глави 82 Цивільного кодексу України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 Цивільного кодексу України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Приписи частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України встановлюють особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Зазначений висновок узгоджується і з нормою частини першої статті 1172 Цивільного кодексу України та частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України.
Згідно з пунктом дев`ятим статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відноситься до видів обов`язкового страхування.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з вимогами статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.
Відповідно до пункту 39.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.
За змістом пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
У відповідності до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Відповідно до пункту «а» статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Відповідно до пункту 1.6 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, власники транспортних засобів юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.
Суд встановив, що транспортний засіб «КРАЗ» (8350Ф4) номерний знак, яким керував ОСОБА_1 , з вини якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було завдано шкоду ОСОБА_2 , належить військовій частині НОМЕР_1 , страхового полісу вказаний автомобіль не мав.
Як зазначалось вище, нормою частини першої статті 1172 Цивільного кодексу України закріплено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. При цьому, правовою підставою для сплати позивачем на користь ОСОБА_2 за рахунок коштів фонду захисту потерпілих страхового відшкодування є приписи статей 38, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з участю у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу, власником якого цивільно-правова відповідальність застрахована не була.
З огляду на викладене, враховуючи доведеність вини військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, оскільки станом на час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, підтверджуючих здійснення Моторним (транспортним) страховим бюро України регламентної виплати у сумі 100000,00 грн., суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача суми сплаченого відшкодування у розмірі 100000,00 грн. обґрунтованими.
При цьому суд не приймає до уваги заперечення відповідача стосовно безпідставності позовних вимог про стягнення з відповідача сплаченого страхового відшкодування, оскільки ОСОБА_1 добровільно сплачує 80000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, виплаченої військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_2 .
Так, судом встановлено, що постановою апеляційного суду Київської області від 16.01.2018 у справі № 363/1545/16-ц, зокрема, стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок ДТП 80000,00 грн., тоді як позовні вимоги у даній справі стосуються відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням і тимчасовою втратою працездатності потерпілого.
Слід зазначити, що шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності, а також витрати на лікування потерпілого є його майновими втратами, оскільки при відшкодуванні такої шкоди потерпілому відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом здоров`я час втрати працездатності.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.05.1995р.).
Позивачем при здійсненні спірної виплати страхового відшкодування не оцінювались нанесені моральні (немайнові) збитки потерпілому ОСОБА_2 . Спірна сума сплачена потерпілому внаслідок майнових втрат не отриманих доходів, пов`язаних з тимчасовою втратою працездатності, а також на відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням.
Таким чином, підсумовуючи все викладене вище, суд дійшов висновку щодо задоволення позову в повному обсязі.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Виходячи зі змісту наведеної норми, витрати позивача, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору, при задоволенні позову покладаються на відповідача в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 129, 237, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8, ) суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 100000 (сто тисяч) грн. 00 коп. та 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору.
3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне рішення складено 26.06.2019.

Суддя О.В. Щоткін