номер провадження справи 10/43/13
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

18.06.2019 Справа № 20/244/09-6/300/09-28/176/10-28/5009/1118/11

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Федорової Олени Владиславівни, розглянувши матеріали скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Пріма-Сервіс" ЛТД на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області по справі №20/244/09-6/300/09-28/176/10-28/5009/1118/11

за позовом приватного підприємства "Агротем" (82427, Львівська область, Стрийський район, с. Добряни, вул. Львівська, 13)

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Пріма-Сервіс" ЛТД (69068, м.Запоріжжя, вул. Брюллова, 11)

про стягнення 2064438 грн. 10 коп.

орган виконання відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Галицька, 45)

Представники сторін:

від позивача (стягувач): не з`явився;

від відповідача (боржник, заявник): Яма Д.М., ордер ЗП №052873 від 14.05.2018;

від ВДВС (органу виконання): не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

07.06.2019 до Господарського суду Запорізької області надійшла скарга товариства з обмеженою відповідальністю "Пріма-Сервіс" ЛТД на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області по справі №20/244/09-6/300/09-28/176/10-28/5009/1118/11.

В обґрунтування скарги скаржник зазначає, що після ознайомлення зі звітами про незалежну оцінку виробничих будівель та про експертну грошову оцінку вартості земельної ділянки для автотехобслуговування, для розміщення та експлуатації станції технічного обслуговування боржник дійшов висновку, що данні у звітах не можуть бути підставою для визначення дійсної ринкової ціни майна боржника. а від так не можуть використовуватися органами і посадовими особами ДВС під час здійснення заходів з примусового виконання судового рішення. Звертав у вагу суду, що оцінювач об`єкти оцінки взагалі не оглядав, хоча жодних перешкод для такого огляду не існувало і не існує. Посилання у тексту на "матеріали незалежного обстеження" є відвертою брехнею і свідчать лише про абсолютне ігнорування вимог закону, викликане безкарністю. Оцінювачем не враховано, що майно перебуває у податковій заставі. Посилався на незаконне присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці площею 0,32 га за адресою м. Галич, вул. Львівська. 1-а. Зауважував, що технічна документація на земельну ділянку виготовлена незаконно, неуповноваженими на це законом особами, без відома і згоди власника. В тексті скарги посилався на те, що ТОВ "ЕКА-ЗАХІД" має сумнівну репутацію щодо зловживання посадовими особами своїм службовим становищем, шляхом внесення в офіційні документи завідомо неправдивих відомостей, виготовлення фіктивних висновків про експертно-грошову оцінку вартості земельних ділянок та нежитлових приміщень. Тому, враховуючи сумнівну репутацію зазначеної структури, а також чисельні порушення державним виконавцем вимог закону, скаржник (боржник у виконавчому провадженні) має всі підстави очікування виготовлення фіктивного звіту із заниженням ринкової вартості об`єкту. Також повідомив, що ТОВ "Прима-Сервіс" ЛТД замовило відповідну рецензію на обидва звіти. З урахуванням викладеного просив суд:

поновити строк на оскарження як такий, що пропущений з поважної причини;

визнати незаконними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Боберського Р.П. в частині використання під час здійснення виконавчого провадження наступних документів:

- "звіт про незалежну оцінку виробничих будівель (плані позначених літ. А площею 355,1 м2 - СТО; літ. Б - незавершене будівництво площею забудови - 240,4 м2), що належить ТОВ "Пріма-Сервіс" ЛТД", виконаний ТОВ "ЕКА-Захід",

- "звіт про експертну грошову оцінку вартості земельної ділянки для автотехобслуговування, для розміщення та експлуатації станції технічного обслуговування площею 0,322 га (боржник ТОВ "Пріма-Сервіс" ЛТД)", виконаний ТОВ "ЕКА-Захід";

поновити порушене право боржника шляхом визнання такими, що не підлягають використанню при визначенні стартової ціни під час проведення торгів з реалізації майна:

- "звіт про незалежну оцінку виробничих будівель (плані позначених літ. А площею 355,1 м2 - СТО; літ. Б - незавершене будівництво площею забудови - 240,4 м2), що належить ТОВ "Пріма-Сервіс" ЛТД", виконаний ТОВ "ЕКА-Захід",

- "звіт про експертну грошову оцінку вартості земельної ділянки для автотехобслуговування, для розміщення та експлуатації станції технічного обслуговування площею 0,322 га (боржник ТОВ "Пріма-Сервіс" ЛТД)", виконаний ТОВ "ЕКА-Захід";

до набрання законної сили ухвали суду за цією скаргою зупинити реалізацію майна, вилученого у боржника.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.06.2019 скаргу передано на розгляд судді Федоровій О.В.

Ухвалою суду від 10.06.2019 року відмовлено в частині вимог про зупинення реалізації майна, вилученого у боржника до набрання ухвали суду законної сили; скаргу в іншій частині вимог прийнято до розгляду, розгляд скарги призначено на 18.06.2019. Суд не визнав явку учасників сторін та державного виконавця в судове засідання обов`язковою.

Судом перевірені повноваження присутнього в судовому засіданні представника відповідача (скаржника). З`ясовано про обізнаність уповноваженого представника відповідача про права та обов`язки учасників судового процесу. Відводів складу суду не заявлено.

Розгляд справи відповідно до вимог ст. 222 ГПК України здійснювався за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фіксування судового процесу за допомогою відеозаписувального технічного засобу судом не здійснювалось у зв`язку з відсутністю у суду такої технічної можливості.

Представник заявника (скаржник, боржник у виконавчому провадженні) підтримав заявлені у скарги обставини, просив суд скаргу задовольнити. Надав клопотання про доручення до матеріалів справи рецензії на Звіт про експертну грошову оцінку вартості земельної ділянки для авто обслуговування, для розміщення та експлуатації станції технічного обслуговування та Звіт про незалежну оцінку виробничих будівель. Так, відповідно до рецензій на "Звіт про експертну грошову оцінку вартості земельної ділянки для автотехобслуговування, для розміщення та експлуатації станції технічного обслуговування" рецензент зазначив, що відповідно до пункту 67 Національного стандарту №1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 №1440, звіт класифікується як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та(або) непрофесійним і не може бути використаний.

Представники позивача (стягувача) та відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області не з`явилися, вимоги суду, що викладені в ухвалі від 10.06.2019 не виконали; поважність причин неможливості виконати вимоги суду не зазначили, будь-яких клопотань, заяв тощо до суду не надходило.

Заслухавши представника скаржника, розглянувши матеріали скарги, встановивши всі наявні обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволені скарги, виходячи із наступного:

Статтею 339 ГПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Положеннями ст. 341 ГПК України унормовано, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно ст. 129 Конституції України одним із засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межам ( ч. 1 ст. 326 ГПК України).

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Згідно з рішенням Європейського Суду з прав людини у справі "Глоба проти України" від 05.07.2012 суд повторює, що п.1 ст.6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Невиконання державою винесеного на користь підприємства-заявника рішення становить порушення п.1 ст.6 Конвенції, ст.13 Конвенції та ст.1 Першого протоколу до Конвенції (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Силенок і Техносервіс-плюс проти України" від 09.12.2010р.).

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (зокрема, рішення від 19.03.1997р. у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява №59498/00, п.34, ECHR 2002-III).

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 07.06.2005р. у справі "Фуклев проти України", заява №71186/01, п.84).

Таким чином, оскільки п.1 ст.6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Чинне законодавство України передбачає широке коло можливостей впливу на хід виконавчого провадження, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Безумовно, гарантією дотримання та забезпечення прав та свобод сторін виконавчого провадження насамперед є право на оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця у межах виконавчого провадження. Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державних виконавців визначено як Законом України "Про виконавче провадження" так і відповідними положеннями процесуальних кодексів які повинні застосовуватися у сукупності заходів оскарження.

Законодавством прямо передбачено право учасників виконавчого провадження на оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби. Загальний порядок такого оскарження передбачений статтею 74 Закону у відповідності до частин 1 вищезазначеної статті рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 11.08.2010р. по справі №20/244/09-6/300/09-28/176/10-28/5009/1118/11 позовні вимоги ПП "Агротем" задоволено та стягнуто на його користь з ТОВ "Пріма-Сервіс" ЛТД" 1.924.012 грн. основного боргу, 19.238,49 грн. державного мита та 109,96 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На виконання рішення суду, у відповідності до ст. 116 ГПК України (чинній на час винесення наказу) 25.08.2010 видано відповідний наказ.

10.08.2016 відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу суду по справі №№20/244/09-6/300/09-28/176/10-28/5009/1118/11 від 25.08.2010.

05.04.2019 державним виконавцем винесено постанову про залучення до участі у виконавчому провадженні суб`єкта оціночної діяльності - ТОВ "ЕКА-ЗАХІД".

В тексті скарги боржник зазначає, що 31.05.2019 отримав лист органу виконання №764 від 15.05.2019, в якому ДВС повідомила про результати оцінки описаного та арештованого майна згідно постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника №51511276 від 14.05.2018, що ринкова вартість майна станом на 14.05.2019, а саме: станція технічного обслуговування літра "А" площею 355,1 кв.м. незавершене будівництво літра "Б" площею забудови 240,4 кв.м. становить - 2251190,00 грн.; земельна ділянка площею 0,3200 га для автотехобслуговування за адресою Івано - Франківська область, Галицький район, м. Галич, вул. Львівська , буд . 1-а становить 633888,00 грн.

У зв`язку з непогодженням даних щодо вартості земельної ділянки та виробничих будівель, що зазначені у звітах про експертну грошову оцінку вартості землі та незалежну оцінку виробничих будівель, боржник звернувся із скаргою до суду, в якій просить суд визнати незаконними дії державного виконавця в частині використання під час здійснення виконавчого провадження зазначених звітів; визнати ці звіти такими, що не підлягають використанню при визначені стартової ціни під час проведення торгів з реалізації майна. Крім того, посилається на сумнівну репутацію суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ст. 2 Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 512 Кодексу України про адміністративні правопорушення (ч. 1 ст. 14 Закону України "Про виконавче провадження").

Законодавець покладає на державного виконавця коло обов`язків та надає йому права, які мають бути застосовані державним виконавцем для повного виконання, в даному випадку, рішення господарського суду, тобто державний виконавець повинен вжити всі можливі та необхідні заходи, які встановлені Законом України "Про виконавче провадження", для примусового виконання виконавчого документу.

Закон України "Про виконавче провадження" зобов`язує державного виконавця вчиняти виконавчі дії у певній послідовності для задоволення вимог стягувача та дотримання прав боржника, тобто, виконавче провадження має послідовні стадії виконання виконавчого документу і порушувати цей порядок або ставити виконання рішення суду в залежність від певних обставин незаконно.

Частиною 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 ст. 18 Закону встановлені обов`язки виконавця, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 15 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Аналіз зазначеної норми свідчить, що виконання державним виконавцем обов`язків, які визначені законом, будуть вважатися належними у разі вжиття останнім всіх необхідних заходів для повного виконання виконавчого документу (наказу господарського суду) в установлені законом строки.

Статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на майно боржника.

Відповідно до вимог статті 20 Закону України "Про виконавче провадження", для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (ч. 1 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ч. 3 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання.

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна (ч. 4 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно ч. 6 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.

Аналіз наведених норм права свідчить, що законодавець надав державному виконавцю право з метою неупередженого, своєчасного та повного вчинення виконавчих дії на свій розсуд залучати суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання для подальшого примусового виконання виконавчого документа та задоволення вимог кредитора.

Приймаючи до уваги той факт, що боржник тривалий час не виконує рішення суду, чим порушує права та законні інтереси позивача (стягувача), державний виконавець в межах норм чинного законодавства правомірно призначив незалежного оцінювача майна, яке було виявлено в ході виконавчих дій та, на яке накладено арешт, з метою подальшої реалізації цього майна для задоволення вимог кредитора.

Отже дії державного виконавця в частині залучення суб`єкта оціночної діяльності в ході виконання наказу суду відповідають приписам Закону України "Про виконавче провадження" та є законними.

Пунктом 9.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" №9 від 17.10.2012 визначення вартості, оцінки майна боржника є процесуальною дією державного виконавця, незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності) здійснювала відповідні дії, так само як і від того, ким здійснювалося рецензування звіту про оцінку майна. Тому сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати таку оцінку, визначену за результатами рецензування, до господарського суду в процесуальному порядку, передбаченому статтею 121-2 ГПК, яка кореспондується зі ст. 339 нині чинної редакції ГПК України.

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна повинні містити визначення понять, у тому числі поняття ринкової вартості, принципів оцінки, методичних підходів та особливостей проведення оцінки відповідного майна залежно від мети оцінки, вимоги до змісту звіту про оцінку майна та порядок його рецензування (ч.ч. 1, 4 ст.9 вказаного вище Закону).

Відповідно до статті 33 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" спори, пов`язані з оцінкою майна, майнових прав, вирішуються в судовому порядку.

Отже законодавець, у разі незгоди або наявністю порушень норм чинного законодавства при оцінці майна, надає право оскаржувати дії, пов`язані з оцінкою майна, майнових прав.

Разом з тим, скаржник не надав доказів оскарження звітів про експертну грошову оцінку вартості земельної ділянки та про незалежну оцінку виробничих будівель, як то передбачено чинним законодавством. На даний час питання щодо невідповідності зазначених звітів нормам права скаржником в даній скарзі не ставиться.

Суд зауважує, що виходячи з аналізу норм Закону України "Про виконавче провадження" оскарженню підлягають:

- процесуальні документи (постанови, попередження, подання, акти, протоколи, розпорядження, вимоги, подання запити, заяви, повідомлення), які винесені (прийняті) державним виконавцем під час примусового виконання рішення;

- дії або бездіяльність, які суперечать приписам діючого законодавства та порушують права та законні інтереси однієї із сторін виконавчого провадження.

При звернення зі скаргою до суду скаржник повинен чітко визначити склад правопорушень державного виконавця та надати відповідні докази.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Вимоги щодо оскарження (визнання недійсними) процесуальних актів прийнятих державним виконавцем боржником не заявляються.

Скаржник жодним чином не довів та документально не підтвердив протиправність дій державного виконавця під час здійснення примусового виконання рішення суду. Суду не надані належні та допустимі докази невідповідності приписам діючого законодавча оціночних звітів, що містяться в матеріалах справи. Не зазначені норми права, які не дозволяють (забороняють) державному виконавцю використовувати оціночні звіти, які не оскаржувати в судовому порядку при проведенні торгів.

До того ж надані скаржником рецензії на оціночні звіти не підтверджують незаконність дій державного виконавця. Наданий звіт про незалежну оцінку виробничих будівель взагалі не містить висновків рецензента.

Посилання скаржника в тексті скарги на сумнівну репутацію суб`єкта оціночної діяльності не може бути предметом розгляду скарги. До того ж в ухвалі від 24.04.2019 суд зауважував, що у разі наявності у заявника відповідних доказів про протиправні дії суб`єкта оціночної діяльності, боржник у виконавчому провадженні, враховуючи приписи ч. 4 ст. 23 "Про виконавче провадження" має право заявити відвід цьому суб`єкту оціночної діяльності. Відвід повинен бути вмотивованим, викладеним у письмовій формі і може бути заявлений у будь-який час до закінчення виконавчого провадження. Питання про відвід експерта, спеціаліста, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання чи перекладача вирішується у строк до п`яти робочих днів після надходження заяви про відвід шляхом винесення вмотивованої постанови виконавця.

Крім того, слід зазначити, що чинне законодавство не передбачає відновлення порушеного права учасника виконавчого провадження шляхом визнання незаконними дій в частині використання звітів або визнання такими, що не підлягає використанню (заборони) звітів при визначені стартової ціни.

За таких обставин суд не вбачає правових підстав для визнання недійсними дій державного виконавця в частині використання під час здійснення виконавчого провадження звітів, тому вимоги заявника вважає безпідставними.

Відтак, суд дійшов висновку, що скарга ТОВ "Пріма-Сервіс" ЛТД на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області по справі №20/244/09-6/300/09-28/176/10-28/5009/1118/11 є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 118, 119, 169, 170, 234, 235, 339, 341 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволені скарги ТОВ "Пріма-Сервіс" ЛТД від 06.06.2019 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (вх. №08-13/49/19 від 07.06.2019) про:

- визнання незаконними дій старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Боберського Р.П. в частині використання під час здійснення виконавчого провадження звітів;

- поновлення порушеного права боржника шляхом визнання такими, що не підлягають використанню при визначенні стартової ціни під час проведення торгів з реалізації майна:

- "звіт про незалежну оцінку виробничих будівель (плані позначених літ. А площею 355,1 м2 - СТО; літ. Б - незавершене будівництво площею забудови - 240,4 м2), що належить ТОВ "Пріма-Сервіс" ЛТД", виконаний ТОВ "ЕКА-Захід",

- "звіт про експертну грошову оцінку вартості земельної ділянки для автотехобслуговування, для розміщення та експлуатації станції технічного обслуговування площею 0,322 га (боржник ТОВ "Пріма-Сервіс" ЛТД)", виконаний ТОВ "ЕКА-Захід".

Повний текст ухвали складено та підписано 25.06.2018р.

Порядок набрання ухвалою законної сили визначений статтею 235 ГПК України.

Порядок оскарження ухвали суду першої інстанції визначений статтями 254, 255, 256 ГПК України.

Суддя О.В.Федорова