ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.06.2019

Справа № 920/443/19

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л.,

за участю секретаря судового засідання Пономаренко Т.М.,

представника позивача Поліщука В.О. (довіреність № 14-200 від 17.05.2019)

представника відповідача – не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сумах у приміщенні Господарського суду Сумської області у порядку спрощеного позовного провадження справу № 920/443/19

за позовом          Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача          Державного професійно-технічного навчального закладу «Путивльський професійний ліцей», м. Путивль, Путивльський район, Сумська область,

про стягнення 82 926,41 грн.

встановив:

06.05.2019 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 82926,41 грн. заборгованості (в т.ч. 61711,74 грн. боргу, 11562,28 грн. інфляційних втрат, 3225,92 грн. 3% річних, 6426,47 грн. пені) за неналежне виконання умов договору постачання природного газу від 30.11.2016 №00381/16-ТЕ-29, укладеного між сторонами даного спору, а також судові витрати, пов’язані з розглядом справи.

Відповідач відзиву на позов не подав, у судове засідання повноважного представника не направив, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши надані суду докази, суд встановив наступне.

30.11.2016 між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальником, позивачем у справі) і ДПТНЗ «Путивльський професійний ліцей» (споживачем, відповідачем у справі) було укладено договір постачання природного газу № 00381/16-ТЕ-29 (далі – договір).

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 226 «Деякі питання акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» перейменовано у АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постанова набрала чинності 20.03.2019).

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 61711,74 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу за грудень 2016 року, копію якого долучено до матеріалів справи.

Відповідно до п. 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийнятті товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного Кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським, кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договорами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) – ч. 1 ст. 530 ЦК України.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оплату за переданий у грудні 2016 року природний газ відповідач у визначений термін не здійснив, чим порушив умови господарського зобов’язання, зокрема п. 6.1 Договору.

Факт прострочення платежу за отриманий природний газ підтверджується розрахунками позивача, доказів протилежного відповідачем ані суду, ані позивачу не надано.

У відповідності до вимог статей 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Враховуючи, що позовні вимоги в цій частині підтверджені наявними у справі доказами, обґрунтовані посиланням на умови укладеного договору та положення діючого законодавства, відповідачем не подано аргументованих заперечень вимогам позивача чи доказів сплати заборгованості, суд визнає вимоги в частині стягнення з відповідача 61 711,74 грн. основного боргу правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Крім суми основної заборгованості, позивачем нараховано відповідачу та заявлено до стягнення 6426,47 грн. пені, 3225,92 грн. 3% річних та 11562,28 грн. інфляційних втрат.

Згідно з п.3 ч.1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, пеня - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно з п. 8.2 Договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього Договору він зобов’язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши, розрахунки позивача, в тому числі: періоди нарахувань, розміри простроченого платежу, облікові ставки НБУ, індекси інфляції, суд дійшов висновку, що 6426,47 грн. пені, 3225,92 грн. 3% річних та 11562,28 грн. інфляційних збитків позивачем нараховані відповідно до умов Договору та вимог діючого законодавства, відтак суд визнає їх такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, підтвердження матеріалами справи заборгованості відповідача перед позивачем у заявленій до стягнення сумі, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. ст. 123, 129 ГПК України позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236–238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного професійно-технічного навчального закладу «Путивльський професійний ліцей» (41500, Сумська область, м. Путивль, вул. Б. Хмельницького, 20; ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ) заборгованість за Договором постачання природного газу № 00381/16-ТЕ-29 від 30.11.2016 в сумі 82926,41 грн., в тому числі: 61711,74 грн. основного боргу, 6426,47 грн. пені, 3225,92 грн. 3% річних, 11562,28 грн. інфляційних нарахувань; а також витрати по сплаті судового збору у даній справі в розмірі 1921,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Повний текст рішення складено 24.06.2019.

Суддя

В.Л. Котельницька