ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.06.2019

Справа № 910/1918/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Блажівської О.Є., при секретарі судового засідання Кукота О.Ю., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Антимонопольного комітету України (03035, м.Київ, вул.Митрополита Василя Липківського, 45, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕКО” (03039, м.Київ, просп.Науки, 8, )

про зобов’язання виконати рішення,-

за участю учасників справи:

від позивача: Прохоров Є.І., посвідчення №1015 від 23.05.2016 року;

від відповідача: Мицик О.Ю., адвокат.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Антимонопольний комітет України 15 лютого 2019 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕКО” про зобов'язання виконати рішення Антимонопольного комітету України від 29.04.2015 №182-р, а саме:

- пункт 37 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 29.04.2015 №182-р: припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом приведення своєї діяльності із отримання та розповсюдження інформації до вимог законодавства про захист економічної конкуренції;

- пункт 38 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 29.04.2015 №182-р: припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом приведення своєї діяльності, в тому числі договірних відносин з постачальниками та/або виробниками товарів, та підходів до ціноутворення для своїх споживачів у відповідність до вимог законодавства про захист економічної конкуренції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/1918/19, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначити на 20.03.19.

У підготовчому засіданні 20.03.2019 суд протокольно ухвалив відкласти підготовче судове засідання на 10.04.2019.

29.03.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Антимонопольного комітету України надійшли додаткові документи.

09.04.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕКО” надійшов відзив на позовну заяву.

У підготовче засідання 10.04.2019 з’явилися представники позивача та відповідача.

Також у підготовчому засіданні 10.04.2019 присутніми представниками учасників справи було заявлене клопотання про продовження строку підготовчого провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 15.05.19.

25.04.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Антимонопольного комітету України надійшла відповідь на відзив.

10.05.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕКО” надійшли заперечення на відповідь на відзив та клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовче засідання з’явився представник позивача. Представник відповідача не з’явився.

У підготовчому судовому засіданні 15.05.2019 присутнім представником позивача надано усні пояснення щодо можливості закриття підготовчого провадження та про призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, розпочато розгляд справи по суті у загальному позовному провадженні та призначено судове засідання на 05.06.2019.

03.06.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Антимонопольного комітету України надійшли додаткові пояснення.

У судове засідання, призначене на 05.06.2019, з’явилися представники сторін.

Представник позивача, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору, заперечив проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

Суд також враховує положення частини 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" 04.11.1950 року про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.04.2015 Антимонопольний комітет України (далі – позивач, Комітет, АМК) прийняв рішення №182-р “Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу” (далі – Рішення), яким, зокрема:

- визнано, що ТОВ “ЕКО” (далі – відповідач, Товариство), здійснивши разом з товариством з обмеженою відповідальністю “АСНільсен Юкрейн” обміном інформації та даними щодо істотних умов здійснення господарської діяльності з таким рівнем деталізації агрегації та актуалізації, що сприяло координації конкурентної поведінки на ринку послуг з організації роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продовольчим асортиментом міста Києва, що призводить до обмеження конкуренції, вчинили порушення, передбачене частиною першою статті 6 та пунктом першим статті 50 Закону (пункт 1 рішення № 182-р);

- визнано, що ТОВ “ЕКО”, використавши схожі механізми взаємодії з постачальниками, які призводять до схожих змін цін на товари, які реалізуються торговельними мережами кінцевим споживачам, що призводять до обмеження конкуренції, при тому, що аналіз ситуації на ринку товару спростовує наявність об'єктивних причин для вчинення таких дій, вчинили порушення, передбачене частиною третьою статті 6 та пунктом першим статті 50 Закону (пункт 2 рішення № 182-р);

- за порушення, передбачене в пункті 1 рішення, накладено на Товариство штраф у розмірі 50 000 грн. (пункт 11 рішення № 182-р);

- за порушення, передбачене в пункті 2 рішення, накладено на Товариство штраф у розмірі 50 000 грн. (пункт 28 рішення № 182-р).

За зазначені порушення, ТОВ “ЕКО” зобов’язано:

- пунктом 37 резолютивної частини Рішення припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом приведення своєї діяльності із отримання та розповсюдження інформації до вимог законодавства про захист економічної конкуренції.

- пунктом 38 резолютивної частини Рішення припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом приведення своєї діяльності, в тому числі договірних відносин з постачальниками та/або виробниками товарів, та підходів до ціноутворення для своїх споживачів у відповідність до вимог законодавства про захист економічної конкуренції.

В резолютивній частині Рішенні було зазначено, що рішення може бути оскаржене до Господарського суду міста Києва у двомісячний строк з дня його одержання.

Супровідним листом №143-26.13/09-4944 від 12.05.2015 Антимонопольний комітет України направив копію Рішення АМК відповідачу, який був отриманий Товариством з обмеженою відповідальністю “ЕКО” 22.05.2015.

Позивач повідомив про те, що відповідач, не погодившись з Рішенням, оскаржив його до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2015 порушено провадження у справі №910/18925/15.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 у справі №910/18925/15у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕКО” відмовлено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2016 у справі №910/18925/15 повернуто ТОВ “ЕКО” апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2015.

Відповідно до ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Оскільки станом на час подання позовної заяви до Господарського суду міста Києва відповідач не виконав зобов’язання, які встановленні пунктами 37 та 38 Рішення Комітету позивач, керуючись статтею 25 Закону України “Про Антимонопольний комітет України” звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про зобов’язання виконати рішення.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.ст. 76-79 ГПК України).

Згідно із ст.86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову зазначає, що останній фактично виконав зазначені у спірному рішенні АМК зобов’язання, а також повідомляє суду про те, що Рішення Антимонопольного комітету України №182-р від 29.04.2015 було предметом судового оскарження в інших господарських справах.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з огляду на наступне.

Правовідносини, пов'язані з обмеженням монополізму та захистом суб'єктів господарювання від недобросовісної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства, у тому числі й Господарського кодексу України (далі - ГК України), і відтак - господарськими, а тому справи, що виникають з відповідних правовідносин, розглядаються господарськими судами.

Пунктом 7 частиною 1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, підвідомчі господарським судам.

Отже, спір у даній справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 1 Закону України “Про Антимонопольний комітет України” Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Приписами статті 4 Закону України “Про Антимонопольний комітет України” визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Відповідно до частини 1 статті 22 цього Закону розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність (частина 2 статті 22 Закону України “Про Антимонопольний комітет України”).

Згідно статті 25 Закону України “Про Антимонопольний комітет України”, з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб’єктів господарювання Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв’язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду, в тому числі про зобов’язання виконати рішення органів Антимонопольного комітету України.

Частиною 1 статті 48 Закону України “Про захист економічної конкуренції” визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про: визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; визнання суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; накладення штрафу.

Згідно з частиною першою статті 56 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

Відповідно до частини 2 статті 56 Закону України “Про захист економічної конкуренції” рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов’язковими до виконання.

Як вже встановлено судом, за результатами розгляду справи №242-26.13/150-12 Комітетом прийнято рішення № 182-р, яким визнано вчинення торгівельними мережами порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій та накладено штрафи за вчинене порушення.

Відповідно до пунктів 37 та 38 резолютивної частини рішення № 182-р торгівельні мережі, зокрема, ТОВ «ЕКО» зобов’язано припинити порушення протягом двох місяців з дня отримання рішення шляхом:

- приведення своєї діяльності із отримання та розповсюдження інформації до вимог законодавства про захист економічної конкуренції;

- приведення своєї діяльності, в тому числі договірних відносин з постачальниками та/або виробниками товарів та підходів до ціноутворення для своїх споживачів у відповідність до законодавства про захист економічної конкуренції.

ТОВ «ЕКО» листом від 16.01.2016 №669 (вх.№8-01/514 від 21.01.2016) повідомило Комітет про виконання зобов’язань, передбачених резолютивною частиною рішенням №182-р, зазначивши, що договірні відносини з ТОВ «АСНільсен Юкрейн» припинено, договірні відносини з постачальниками/виробниками товарів відповідають всім вимогам чинного законодавства України, ціноутворення здійснюється з дотриманням вимог норм чинного законодавства України. Проте жодних доказів на підтвердження цих тверджень надано не було.

У зв’язку з цим Комітетом надіслано лист від 19.02.2016 № 143-26.13/03-1683, у якому ТОВ «ЕКО» пропонувалося надати документи, які підтверджують виконання рішення №182-р. Однак ТОВ «ЕКО» відповіді на нього не надало.

З метою повного, всебічного і об’єктивного з’ясування обставин, пов’язаних із виконанням рішення №182-р до ТОВ «ЕКО» було надіслано вимогу державного уповноваженого Комітету від 19.05.2016 № 143-26.13/03-5105 (далі - Вимога 1), в якій запропоновано надати Комітету інформацію та належним чином засвідчені документи, щодо виконання рішення № 182-р, а саме: по 3 копії договорів, з усіма змінами і додатками, в кожній категорії товарів, укладені ТОВ «ЕКО» з найбільшими виробниками/постачальниками, які були чинні у період з 22.05.2015 по дату направлення вимоги (п.2 Вимоги 1); копії всіх договорів, крім постачання, укладених ТОВ «ЕКО» з суб’єктами господарювання, зазначені у пункті 2 цієї вимоги, чинні у період з 22.05.2015 по дату отримання цієї вимоги (п. З Вимоги 1).

У відповідь на Вимогу 1 ТОВ «ЕКО» листом від 03.06.2016 №419/77юв (вх. №8-143/698-кі від 10.06.2016) надано інформацію, яка є неповною і не є підтвердженням того, що ТОВ «ЕКО» припинило порушення і привело свою діяльність у відповідність до вимог законодавства про захист економічної конкуренції.

Таким чином, ТОВ «ЕКО» надало інформацію на Вимогу 1 державного уповноваженого Комітету в неповному обсязі.

У зв’язку з цим до ТОВ «ЕКО» було надіслано вимогу державного уповноваженого Комітету від 22.06.2016 № 143-29/07-6520 (далі - Вимога 2), в якій запропоновано надати уточнюючу інформацію та документи, щодо виконання рішення № 182-р.

Листом від 07.07.2016 № 458/777юв (вх. № 8-01/6431 від 12.07.2016) ТОВ «ЕКО» звернулося до Комітету з проханням надати більш тривалий термін для відповіді, а саме до 22.07.2016 включно, у зв’язку з тим що запитувана інформація є надто об’ємною. Листом Комітету від 19.07.2016 № 143-29/03-7603 ТОВ «ЕКО» було подовжено строк для надання відповіді до 22.07.2016.

ТОВ «ЕКО» листом від 22.07.2016 № 480/777юв (вх. № 8-143/829-кі від 25.07.2016) надало в Комітет інформацію на Вимогу 2. Однак інформація була надана не в повному обсязі.

Так щодо пункту 1 Вимоги 2 ТОВ «ЕКО» повідомило, що вже надсилало підтверджуючі документи у листі від 03.06.2016 № 419/77юв, проте на пункт 3 Вимоги 2 взагалі не надано будь-якої інформації.

Окрім того, Відповідач у відповіді на Вимогу 1 повідомив Комітет про те, що між ним і Товариством з обмеженою відповідальністю «АСНільсен Юкрейн» відсутні будь-які договірні відносини.

Проте, ТОВ «АСНільсен Юкрейн» на вимогу Комітету від 22.06.2016 №143-29/07-6523 листом від 11.07.2016 № 144 (вх. від 11.07.2016 № 8-143/6403) повідомило Комітет, зокрема, про наявність договірних відносин між ТОВ «АСНільсен» та Позивачем та надало, зокрема, копію договору від 16.04.2014 року № 51/15-14 (термін дії договору - від 16.04.2014 до 16.04.2024).

Таким чином, твердження Відповідача, зазначені у відповіді на Вимогу 1 та Вимогу 2 стосовно припинення будь-яких договірних відносин між ТОВ «ЕКО» та ТОВ «АСНільсен Юкрейн» є необґрунтованими.

Отже, дії ТОВ «ЕКО», що полягають у поданні інформації в неповному обсязі на вимогу державного уповноваженого Комітету від 19.05.2016 № 143-26.13/03-5105 та вимогу державного уповноваженого Комітету від 22.06.2016 № 143-29/07-6520 у встановлені ними строки містять ознаки порушень, передбачених пунктом 14 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Враховуючи вищезазначене, Комітетом складено подання про початок розгляду справи №143-01/17 від 24.10.2016 про порушення ТОВ «ЕКО» законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 14 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді подання інформації в неповному обсязі на вимогу державного уповноваженого Комітету від 19.05.2016 №143-26.13/03-5105 та вимогу державного уповноваженого Комітету від 22.06.2016 № 143-29/07-6520 у встановлені ними строки.

Таким чином, матеріали справи не містять інформації про те, що Комітет отримував від Відповідача документи, що підтверджують виконання ним зобов’язання, встановленого пунктами 37 та 38 резолютивної частини рішення № 182-р., доказів, що спростовують обставини викладені в позовній заяві Відповідачем не надано.

Щодо тверджень Відповідача про те, що у зв’язку із фактичним встановленням судами відсутності порушення акнтиконкурентного законодавства всіма торговельними мережами учасниками розслідування та ТОВ «АСНільсен Юкрейн» відсутні і правові підстави припиняти правопорушення якого не було, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося Комітетом було прийнято рішення №182-р, яким визнано вчинення дев’ятнадцятьма суб’єктами господарювання, а саме: ТОВ «ЕКО», ТОВ «Фоззі-Фуд», ТОВ «Фора», ПАТ «Фуршет», ДП «Траверс Маркет», ДП «Фуд-Центр», ДП «Фуршет-Центр», ТОВ «Фудмаркет», ТОВ «Адвентіс», ПІІ «Білла-Україна», ТОВ «Край-2», ТОВ «Новус Україна», ТОВ «Спар-Центр», ТОВ «Мепромаг», ТОВ «Метро Кеш енд Кері Україна», ТОВ «АСНільсен Юкрейн», ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет», ТОВ «АТБ - маркет» та ПАТ «Ікс 5 Рітейл Груп Україна» порушень законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій та накладено штрафи за вчиненні порушення.

Відповідно до пунктів 37 та 38 резолютивної частини рішення № 182-р ТОВ «ЕКО» та зазначені суб’єкти господарювання зобов’язано припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції протягом двох місяців з дня отримання рішення шляхом.

Десять суб’єктів господарювання, а саме ТОВ «Фоззі-Фуд», ТОВ «Фора», ПАТ «Фуршет», ТОВ «Фудмаркет», ПІІ «Білла-Україна», ТОВ «Новус Україна», ТОВ «АСНільсен Юкрейн», ТОВ «Метро Кеш енд Кері Україна», ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» та ТОВ «АТБ - маркет» також оскаржили рішення № 182-р до Господарського суду міста Києва, в частині, що стосується окремо кожного із суб’єктів господарювання.

Таким чином, судовими рішеннями встановлено відсутність порушення щодо 10 суб’єктів господарювання (ТОВ «Фоззі-Фуд», ТОВ «Фора», ПАТ «Фуршет», ТОВ «Фудмаркет», ПІІ «Білла-Україна», ТОВ «Новус Україна», ТОВ «АСНільсен Юкрейн», ТОВ «Метро Кеш енд Кері Україна», ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» та ТОВ «АТБ - маркет»).

Відтак, твердження Відповідача про встановлення судами України відсутності порушення антиконкурентного законодавства всіма торговельними мережами учасниками не відповідає дійсності, оскільки кожне з судових рішень стосувалось визнання недійсним Рішення № 182-р частково, щодо окремих суб’єктів господарювання.

Предметом розгляду справи №910/1918/19 є зобов’язання виконати Відповідачем пункти 37 та 38 резолютивної частини рішення № 182-р у справі про порушення Відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Комітету повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Як вже було встановлено судом, Відповідачем було оскаржено рішення № 182-р до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 у справі №910/18925/15 ТОВ «ЕКО» в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2016 у справі №910/18925/15 повернуто ТОВ «ЕКО» апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 у справі № 910/18925/15.

Отже, рішення № 182-р є законним та відповідно до ч.2 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та ст. 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» є обов’язковим до виконання, зокрема, в частині виконання Відповідачем зобов’язання визначеного пунктами 37 та 38 резолютивної частини рішення № 182-р.

При цьому, відповідач не звертався до позивача з вимогами щодо наступного продовження строку виконання Рішення у зв’язку з наявними на це підставами, у зв’язку з чим, враховуючи, що як станом на дату звернення з позовом до суду, так і станом на дату розгляду справи по суті Рішення не виконане, суд доходить висновку про наявність підстав для звернення позивачем з даним позовом до суду для зобов’язання відповідача виконати Рішення.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Одночасно, надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що згідно ч.4 ст.11 Господарського процесуального України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов’язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положення означеної статті повністю узгоджуються з приписами ст.17 ЗУ “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”.

Згідно ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини “Серявін та інші проти України” (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Враховуючи викладене, з’ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про зобов’язання відповідача виконати рішення є обґрунтованими, такими, що підтверджуються матеріалами справи, та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача у зв’язку з задоволенням позову.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов’язати Товариство з обмеженою відповідальністю “ЕКО” (03039, м.Київ, просп.Науки, 8, ) виконати пункт 37 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 29.04.2015 №182-р: припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом приведення своєї діяльності із отримання та розповсюдження інформації до вимог законодавства про захист економічної конкуренції.

3. Зобов’язати Товариство з обмеженою відповідальністю “ЕКО” (03039, м.Київ, просп.Науки, 8, ) виконати пункт 38 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 29.04.2015 №182-р: припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом приведення своєї діяльності, в тому числі договірних відносин з постачальниками та/або виробниками товарів, та підходів до ціноутворення для своїх споживачів у відповідність до вимог законодавства про захист економічної конкуренції.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕКО” (03039, м.Київ, просп.Науки, 8, ) на користь Антимонопольного комітету України (03035, м.Київ, вул.Митрополита Василя Липківського, 45, ) судовий збір у розмірі 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн 00 коп.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ “Перехідні положення” Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено: 24.06.2019

(у зв'язку із перебуванням судді Блажівської О.Є. на лікарняному у період з 18.06.2019 по 20.06.2019 та у відпустці 21.06.2019)

Суддя О.Є. Блажівська