ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року

м. Черкаси справа № 906/137/19

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого - судді Довганя К.І., з секретарем судового засідання Олексенко Т.В. за участю представників: позивача - не з`явився, відповідача - Барілова С.А. адвоката за ордером, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом Фізичної особи-підприємця Лавриновича Сергія Васильовича до Фізичної особи-підприємця Гладкого Анатолія Георгійовича про стягнення 23231,21 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Лавринович Сергій Васильович звернувся до суду з позовом про стягнення з Фізичної особи - підприємця Гладкого Анатолія Георгійовича 23231, 21 грн. шкоди, заподіяної неналежним виконанням договору поставки від 25.10.2010 №К, з яких:

- 17000 грн. штрафних санкцій за неналежне виконання договору (сплачені фінансові санкції);

- 551,21 грн. судовий збір за подання позовної заяви, щодо оскарження застосованих фінансових санкцій;

- 662,40 грн. судовий збір за подання апеляційної скарги на судове рішення, щодо оскарження застосованих фінансових санкцій;

- 17,60 грн. поштові послуги за надсилання позовної заяви до суду;

- 5000,00 грн. моральна шкода заподіяна діловій репутації.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що на підставі укладеного 25.05.2010 між сторонами договору поставки №К відповідачем позивачу була здійснена поставка товару. Позивачем було отримано товар згідно товарно-транспортних накладних. Але при здійсненні перевірки податковим органом було встановлено, що зазначена продукція, а саме алкогольні напої, зокрема, горілка "Київська Приватна колекція", вміст 0,25, міцність 40% ТОВ "ЛГЗ "Прайм" в кількості 4 штуки; горілка "Малинівка Святкова", вміст 0,7 міцність 40% ТОВ "ЛГЗ Прайм" у кількості 1 штука, були марковані марками акцизного податку встановленого зразка, які не видавалися безпосередньо виробнику даної продукції.

Позивач вказав, що за результатом зазначених порушень, до нього були застосовані фінансові санкції у розмірі 17000 грн., які він сплатив в повному обсязі. Рішення про застосування фінансових санкцій позивачем було оскаржене у порядку адміністративного судочинства (справа № 806/3016/16). За результатами рішень у задоволенні його позовних вимог було відмовлено. Розгляд справи включаючи касаційну інстанцію тривав більше трьох років. Тому, на думку позивача, зазначеним судовим рішенням підтверджено факт неналежного виконання договору, а саме, поставку товарів з маркуванням, яке не відповідає вимогам чинного законодавства.

Позивач вважає, що постачальник не виконав п. 2.1 вище вказаного Договору і поставив товар із маркуванням, яке не відповідає діючим в Україні нормативно-правовим актам, тобто порушив свої договірні зобов`язання.

Позивач впевнений, що постачальник своїми діями заподіяв позивачу моральну шкоду у вигляді приниження його ділової репутації, в очах своїх контрагентів, клієнтів, споживачів, колег. Крім того, позивач зауважив, що змушений був відстоювати порушені свої права, та звертався з позовною завою до адміністративного суду, судові слухання які у справі тривали більше року, на що був потрачений час, а також все це супроводжувалось нервовим напруженням.

На думку позивача, відповідач в порушення положень Договору поставки та вимог законодавства неналежно виконав взяті на себе зобов`язання та добровільно відшкодувати понесені позивачу збитки відмовляється.

Відповідач у відзиві на позов заявлені вимоги не визнав вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними посилаючись на те, що позивачем не наведені розрахунок та перелік документів, на підставі яких відповідач повинен оплатити фінансові санкції, застосовані до позивача податковим органом.

Відповідач вважає, що товарно-транспортні накладні, подані до позовної заяви, викликають сумнів щодо відомостей в них про вантаж і дат видачі сертифікату відповідності на товар. Тобто, як вважає відповідач, немає жодних доказів того, що товар, зазначений у Акті ГУ ДФС України у Житомирській області від 25.11.2016 № 375/40/ та у справі, на яку посилався позивач, був поставлений саме підприємцем Гладким А.Г. , і тому докази на підтвердження вини відповідача є неналежними та не доводять факт вини відповідача.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві та у клопотанні від 11.04.2019 просив суд розглядати справу за відсутності позивача, заявлені вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти заявлених позивачем вимог заперечував та просив суд у задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши представника відповідача, оцінивши наявні у справі докази, встановив наступне.

Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій, судових витрат, пов`язаних із оскарженням рішення податкового органу та моральної шкоди за порушення відповідачем положень договору поставки.

З матеріалів справи вбачається, що 25.05.2010 сторони уклали договір поставки за №К, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався передати у встановлений строк товар у власність позивача, а позивач зобов`язався прийняти товар та його оплатити згідно умов цього договору (далі - Договір).

Розділом 2 Договору погоджені сторонами умови якості та кількості товару. Якість товару та його маркування повинні відповідати вимогам діючих в Україні нормативно-технічній документації. Кожна партія товару супроводжується документами, які засвідчують його якість. Прийом-передача товару за кількістю та якістю здійснюється відповідно до товарної накладної Постачальника.

Розділом 3 Договору сторони визначили умови і порядок постачання товару. При отриманні товару оформлюється накладна, яка підписується повноважними представниками сторін. Ризики, пов`язані з товаром переходять до Покупця з моменту фактичного його одержання. Після оформлення накладної товар обміну не підлягає, і Покупець несе усі ризики, пов`язані з цим.

25.11.2016 посадовими особами ГУ ДФС України у Житомирській області було проведено перевірку магазину, що належить позивачу, розташованого у м.Овруч по вул.Б.Хмельницького,26-а.

За результатами цієї перевірки ГУ ДФС України у Житомирській області було встановлено порушення позивачем вимог п.11 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", ст.221 Податкового кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1251, що виразилось у зберіганні та реалізації алкогольних напоїв (без марок акцизного податку встановленого зразка - марки акцизного податку, якими маркована продукція, не видавались безпосередньо виробнику зазначеної продукції ТОВ ЛГЗ "Прайм"), про що було складено Акт від 25.11.2016 №375/40/. В Акті перевірки зазначені висновки викладені з урахуванням відомостей з інформаційної системи АС "Акцизні марки".

На підставі Акту перевірки від 25.11.2016 ГУ ДФС України у Житомирській області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.12.2016 № , яким вирішено застосувати до позивача фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.

Вище вказане рішення про застосування фінансових санкцій позивачем було оскаржене у порядку адміністративного судочинства (справа №806/3016/16), однак у задоволені позову йому було відмовлено.

Застосовані фінансові санкції позивач сплатив.

Оцінивши доводи сторін та наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків.

Господарські зобов`язання виникли між сторонами на підставі договору поставки №К, укладеного ними 25.05.2010. Розділом 2 Договору погоджені сторонами умови якості та кількості товару. Якість товару та його маркування повинні відповідати вимогам діючих в Україні нормативно-технічній документації. Кожна партія товару супроводжується документами, які засвідчують його якість. Прийом-передача товару за кількістю та якістю здійснюється відповідно до товарної накладної Постачальника.

Розділом 3 Договору сторони визначили умови і порядок постачання товару. При отриманні товару оформлюється накладна, яка підписується повноважними представниками сторін. Ризики, пов`язані з товаром переходять до Покупця з моменту фактичного його одержання. Після оформлення накладної товар обміну не підлягає, і Покупець несе усі ризики, пов`язані з цим.

На виконання договору відповідач поставив позивачу алкогольні напої, що підтверджується товарно-транспортними накладними №152124 від 18.08.2016, №209519 від 10.11.2016. Вказану продукцію позивач прийняв без застережень.

25.11.2016 посадовими особами ГУ ДФС України у Житомирській області було проведено перевірку магазину, що належить позивачу, розташованого у м.Овруч по вул.Б.Хмельницького,26-а.

За результатами цієї перевірки ГУ ДФС України у Житомирській області було встановлено порушення позивачем вимог п.11 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", ст.221 Податкового кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1251, що виразилось у зберіганні та реалізації алкогольних напоїв (без марок акцизного податку встановленого зразка - марки акцизного податку, якими маркована продукція, не видавались безпосередньо виробнику зазначеної продукції ТОВ ЛГЗ "Прайм"), про що було складено Акт від 25.11.2016 №375/40/. В Акті перевірки зазначені висновки викладені з урахуванням відомостей з інформаційної системи АС "Акцизні марки".

На підставі Акту перевірки від 25.11.2016 ГУ ДФС України у Житомирській області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.12.2016 № , яким вирішено застосувати до позивача фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.

Вище вказане рішення про застосування фінансових санкцій позивачем було оскаржене у порядку адміністративного судочинства (справа №806/3016/16), однак у задоволені позову йому було відмовлено.

Згідно ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Ст. ст. 611, 623 ЦК України містять наступні приписи.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Судом встановлено, що позивач отримав на умовах, укладеного з відповідачем договору товар - алкогольні напої. Постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду, справа №806/3018/16, на яку посилається позивач, не містить відомостей, що продукція, поставлена позивачу саме відповідачем не відповідає приписам Порядку, визначеному КМУ від 27.12.2010. Крім того, умовами договору сторони визначили, що при отриманні товару оформлюється накладна, яка підписується повноважними представниками сторін. Ризики, пов`язані з товаром переходять до Покупця з моменту фактичного його одержання. Після оформлення накладної товар обміну не підлягає, і Покупець несе усі ризики, пов`язані з цим.

Таким чином, позивач, прийнявши від відповідача товар без застережень, прийняв на себе усі ризики, пов`язані з цим.

Отже той факт, що позивач поніс витрати у вигляді штрафу в сумі 17000 грн., не є доказам завдання йому збитків саме відповідачем.

Що стосується вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, та збитків у вигляді понесених ним витрат на розгляд справи у суді адміністративної юрисдикції, то суд виходить з наступного.

Положення ст.23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Ст.1167 ЦК України визначені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, а також вчинення дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. Розрахунок розміру моральних збитків (немайнової шкоди) повинен бути обґрунтований, в т.ч. шляхом проведення експертизи по оцінці моральної шкоди.

Під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, використання інших засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині. Поширенням відомостей є також вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, лозунгів, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, які за змістом або формою порочать честь, гідність громадянина чи організації.

Суд вважає, що суми позову, які складають судові витрати за оскарження застосованих фінансових санкцій, не можуть бути стягнуті з відповідача, оскільки оскарження в судовому порядку податкового повідомлення-рішення від 13.12.2016 № є правом позивача, а не обов`язком.

У позовній заяві докази порушення особистих немайнових прав позивача відповідачем та обґрунтований розрахунок збитків - відсутні.

Доказів причинного зв`язку тяжкого психологічного стану позивача з поставкою товару від відповідача та настання тяжких наслідків, позивачем до суду не подано.

Також, в матеріалах справи відсутні докази того, в чому саме полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Суд вважає, що жодних належних і допустимих доказів щодо обґрунтування моральної шкоди і підтвердження розрахунку суми 5 000,00 грн. моральної шкоди, позивач суду не надав.

За приписами ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, а позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 24.06.2019.

СУДДЯ К.І.Довгань