ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2221/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.

при секретарі - Лук`ященко В.Ю.

за участю представників:

від позивача: Лех А.О.

від відповідача: Чербаджи-Чебак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції в Одеській області

на рішення господарського суду Одеської області від 13.02.2019, суддя в І інстанції Желєзна С.П., повний текст якого складено 25.02.2018р. в м. Одесі

у справі № 916/2221/18

за позовом: Державної екологічної інспекції в Одеській області

до: Комунального підприємства „Парки Одеси"

про стягнення збитків у розмірі 643 994 грн.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року Державна екологічна інспекція в Одеській області (далі - Інспекція) звернулася до господарського суду Одеської області з позовом до комунального підприємства „Парки Одеси" (далі - КП „Парки Одеси") про стягнення 643 994 грн. збитків, завданих внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства України.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 21.07.2017 року при проведенні заходів державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства в частині додержання режиму охорони території об`єкту природно-заповідного фонду парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення „Парк імені Т.Г.Шевченка" встановлено, що на території парку при проведенні будівельних робіт «Спортивного майданчика для зайняття екстремальними видами спорту», піцерії, встановлення розважальних атракціонів було пошкоджено зелену зону (газон звичайний), що зафіксовано в акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 21.07.2017р. Внаслідок порушення була заподіяна шкода державі у вигляді збитків на суму 643 994 грн., яка розрахована за таксами для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно - заповідний фонд, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013р. № 541.

КП „Парки Одеси" не визнало позов посилаючись на те, що позапланову перевірку дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства позивачем було проведено із порушенням вимог чинного законодавства. Крім того, пошкодження газону відбулося на території парку, яка була передана на баланс комунального підприємства „Міськзелентрест", у зв`язку з чим, відповідач не відповідає за пошкодження зеленої зони, яка не знаходиться в нього на балансі.

Рішенням господарського суду Одеської області від 13.02.2019 у задоволенні позву відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий господарський суд на підставі встановлених обставин даної справи дійшов висновку про недоведеність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, причинного наслідкового зв`язку між діями відповідача та заявленими до стягнення збитками та, відповідно, вини відповідача, що має наслідком необхідність відмови у задоволенні позову.

Державна екологічна інспекція в Одеській області у поданій до Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційній скарзі просить рішення господарського суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги. Скаржник не погоджується з зазначеним рішенням, як з таким, що було прийнято з незастосування закону, який підлягає застосуванню, неповним дослідженням обставин справи та з невідповідністю висновків обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказує те, що територія, на якій розташовані зелені насадження, за змістом Закону України «Про благоустрій населених пунктів» є об`єктом благоустрою та об`єктом парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення. Разом із тим, зелена зона (газон звичайний, що був пошкоджений) розміщена на території парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення. Тому, абсолютно неможливо погодитись із висновком суду першої інстанції, що на спірні правовідносини поширюється виключно законодавство у сфері благоустрою населених пунктів та встановлення відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів.

Господарський суд дійшов висновку, що позивачем не обґрунтовано і не наведено доводів щодо наявності у КП «Парки Одеси» зобов`язання забезпечувати збереження об`єктів (зокрема зеленої зони) під час проведення будівельних робіт, але охоронне зобов`язання за дотриманням вимог режиму охорони об`єктів природно-заповідного фонду взято КП «Парки Одеси» від 13.07.2012р. і інформації щодо переоформлення охоронного зобов`язання КП «Парки Одеси» не надало. Таким чином, охоронне зобов`язання від 13.07.2012 року покладає відповідальність за збереження зеленої зони на загальній площі 6851 м2 в частині додержання режиму охорони території об`єкту парку-пам`ятки на КП «Парки Одеси» по даний час.

Позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу КП „Парки Одеси" заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим. Відповідач звертає увагу суду на той факт, що при проведенні позапланової перевірки співробітникам Державної екологічної інспекції в Одеській області було роз`яснено, що у зв`язку з реструктуризацією КП «Парки Одеси» відповідно до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 184 від 25.06.2015 року благоустрій та утримання зелених насаджень парків-пам`ятків садово-паркового мистецтва покладено на КП «Міськзелентрест», а КП «Парки Одеси» відповідно до Статуту, затвердженого рішенням сесії Одеської міської ради №1811-УП від 15.03.2017р. займається тільки організацією та проведенням культурно-масових заходів в парках культури та відпочинку міста, що і було зазначено в акті.

Відповідач зазначає, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.04.2016 року № 130 щодо створення та організації спортивного майданчика для зайняття екстремальними видами спорту («Скейт парк») на території парку ім. Т.Г. Шевченка, замовником з розробки проектно-кошторисної документації та виконання робіт з будівництва майданчика було призначено Управління дорожнього господарства Одеської міської ради, а потім територія «Скейт парку» була передана на баланс до КП «Міськзелентрест», а будівлі майданчика до КП «Сервісний центр» згідно рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 389 від 30.08.2018 року.

Скаржником зазначено, що перевірка була 19.07.2017 року, а передача на баланс «Скейт парку», відбулась у 2018 році, але Державна екологічна інспекція в Одеській області не звертає увагу на рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 184 від 25.06.2015 року. Вказані факти не були прийняти до уваги Державною екологічною інспекцією в Одеській області, вона провела позапланову перевірку та склала акт на комунальне підприємство, яке не відповідальне за вказані в ньому порушення та не є належним відповідачем.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Одеській області листом № 4138/03-08 від 10.05.2011р. було повідомлено ТОВ „Шоу" про наявність можливості розміщення атракціонного комплексу на території „Парку ім. Т.Г.Шевченка" за умови отримання відповідного погодження в Одеській міській раді, розміщення атракціону у відповідній зоні парку та додержання вимог природоохоронного законодавства під час встановлення атракціонного комплексу та недопущення погіршення стану чи знищення земельних насаджень.

13.07.2012 року КП „Парки Одеси" було прийнято охоронне зобов`язання, зареєстроване в Державному управлінні охорони навколишнього природного середовища в Одеській області за № МПП111-569, щодо утримання парку - пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення „Парк ім. Т.Г.Шевченка" в належному стані відповідно до Закону України „Про природно-заповідний фонд України".

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №184 від 25.06.2015р. передано на баланс та закріплено за комунальним підприємством „Міськзелентрест" на праві господарського відання основні засоби, що обліковуються на балансі КП „Парки Одеси", внесено зміни до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.02.2008р. № 102 «Про утримання зелених насаджень у місті Одесі», згідно з якими обов`язок щодо утримання зелених насаджень в «ЦПКтаВ ім. Т.Г.Шевченка» покладено на комунальне підприємство „Міськзелентрест".

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №130 від 28.04.2016р. Управління дорожнього господарства Одеської міської ради призначено замовником з розробки проектно-кошторисної документації та виконання робіт з будівництва майданчика для зайняття екстремальними видами спорту в „Парк ім. Т.Г.Шевченка".

02.12.2016 року Управлінням ДАБК Одеської міської ради зареєстровано декларацію Управління дорожнього господарства Одеської міської ради про початок виконання будівельних робіт, а саме: „Будівництво майданчика для зайняття екстремальними видами спорту в «ЦПКтаВ ім. Т.Г.Шевченка у місті Одесі».

17.02.2017 року Департаментом муніципальної безпеки Одеської міської ради надано Управлінню дорожнього господарства Одеської міської ради дозвіл №446 на період з 20.02.2017р. по 31.07.2017р. на проведення земляних та монтажних робіт відповідно до затвердженої проектної документації на території „Парк імені Т.Г.Шевченка".

Відповідно до п. 2.1 статуту КП „Парки Одеси", затвердженого рішенням Одеської міської ради від 15.03.2017р. за №1811-VII, метою створення підприємства є задоволення міських, суспільних потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, торговельної та іншої господарської діяльності з метою отримання прибутку в порядку, передбаченому чинним законодавством.

19.07.2017р. - 21.07.2017р. Державною екологічною інспекцією в Одеській області було проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства в частині дотримання режиму природно-заповідного фонду на території парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення „Парк імені Т.Г.Шевченка" на предмет дотримання вимог природоохоронного законодавства, за результатами якої складено відповідний акт.

З цього акту вбачається, що площа парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення „Парк імені Т.Г.Шевченка" складає 50,6 га, проект утримання та реконструкції парку розроблений у 2012р. КП „Одеспроект", межі парку затверджені рішенням Одеської міської ради. За результатами натурної перевірки встановлено, що на зеленій зоні (газон звичайний):

- між стадіоном ФК „Чорноморець" та танцмайданчиком „Вогні маяка" здійснюється будівництво майданчику „Екстремальні види спорту" на площі 3920 кв.м., біля будівництва пошкоджений газон на площі 1173 кв.м.;

- перед атракціоном „Лунапарк" на земельній зоні (газон звичайний) розташований атракціон повітряна дорога та скалодром на площі 864 кв.м.;

- два атракціони „Лунапарк" поза межами твердого покриття на площі 510 кв.м.;

- будівництво піцерії на площі 384 кв.м.; загальна площа пошкодженого газону складає 6851 кв.м.

Також в цьому акті зазначено, що відповідно до статуту основним завданням КП „Парки Одеси" є задоволення міських суспільних потреб шляхом проведення в парку культурно-масових заходів з організації культурного відпочинку населення в парках міста. У зв`язку з цим санітарний стан, благоустрій та прибирання „Парк імені Т.Г.Шевченка" покладені на комунальне підприємство „Міськзелентрест" на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради за №184 від 25.06.2015р. Погодження територіального органу Мінприроди на здійснення комерційної, господарської діяльності на території парку відсутнє, що є порушенням ст. ст. 7, 38, 64 Закону України „Про природно-заповідний фонд України"

Претензією № 64 від 04.08.2017 року Державна екологічна інспекція в Одеській області повідомила КП „Парки Одеси" про те, що при проведенні заходів державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства в частині додержання режиму охорони території об`єкту природно-заповідного фонду парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення „Парк імені Т.Г.Шевченка" встановлено, що на території парку при проведенні будівельних робіт «Спортивного майданчика для зайняття екстремальними видами спорту», піцерії, встановлення розважальних атракціонів було пошкоджено зелену зону (газон звичайний) на загальній площі 6851 кв.м., що зафіксовано в акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 21.07.2017р. Внаслідок порушення була заподіяна шкода на суму 643 994 грн., яка розрахована за таксами для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно - заповідний фонд, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013р. № 541. Вказуючи, що охоронне зобов`язання за дотриманням вимог режиму охорони об`єктів природно-заповідного фонду від 03.07.2009 № МПП111-569/2 взято ЦПКіВ ім. Т.Г.Шевченка, який входить до складу КП «Парки Одеси», Інспекція запропонувала останньому добровільно відшкодувати шкоду.

Листом від 29.08.2017р. відповідачем було відмовлено у задоволенні вказаної претензії з посиланням на те, що згідно з рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 184 від 25.06.2015р. утримання зелених насаджень ЦПКіВ ім. Т.Г. Шевченка знаходиться на обслуговуванні в КП «Міськзелентрест».

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №389 від 30.08.2018р. передано на баланс комунальному підприємству „Міськзелентрест" та закріплено за ним на праві господарського відання обладнання майданчика для зайняття екстремальними видами спорту в „Парк імені Т.Г.Шевченка" згідно з переліком (додаток №1 до рішення).

Звернувшись до господарського суду з даним позовом до КП „Парки Одеси" позивач посилався на те, що за результатами проведеної перевірки було встановлено факт пошкодження зеленої зони парку (газону звичайного), охоронне зобов`язання щодо збереження якого було покладено на КП „Парки Одеси". Пошкодження зеленої зони має наслідком порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища та є підставою для стягнення із відповідача завданих державі збитків у розмірі 643 994 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий господарський суд на підставі встановлених обставин даної справи виходив із недоведеності у діях відповідача складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, причинного наслідкового зв`язку між діями відповідача та заявленими до стягнення збитками та, відповідно, вини відповідача, у зв`язку з чим дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача суми збитків, заподіяних навколишньому природному середовищу у розмірі 643 994 грн., що має наслідком необхідність відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з правомірним та обґрунтованим висновком місцевого суду про відмову у задоволенні заявлених Інспекцією позовних вимог, з огляду на таке.

Статтею 2 Закону України „Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України „Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені ст.1166 Цивільного кодексу України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення).

Для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, г) вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності).

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами ЦК відповідальність настає незалежно від вини.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Вказані обставини підлягають доведенню належними та допустимими доказами у розумінні ст. ст. 74, 76, 77 ГПК України.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Частиною 1 ст. 91 ГПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

При цьому, слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Обов`язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Виходячи з цього, позивач повинен довести наявність збитків і протиправної поведінки відповідача, безпосередній причинний зв`язок між порушенням зобов`язання і збитками, розмір відшкодування.

Відповідно до ст. 68 Закону України „Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні у:

а) порушенні прав громадян на екологічно безпечне навколишнє природне середовище;

б) порушенні норм екологічної безпеки;

в) порушенні вимог законодавства про оцінку впливу на довкілля, у тому числі поданні завідомо неправдивого звіту з оцінки впливу на довкілля чи висновку з оцінки впливу на довкілля;

г) неврахуванні у встановленому порядку результатів оцінки впливу на довкілля та невиконанні екологічних умов, визначених у висновку з оцінки впливу на довкілля;

е) порушенні екологічних вимог при проектуванні, розміщенні, будівництві, реконструкції, введенні в дію, експлуатації та ліквідації підприємств, споруд, пересувних засобів та інших об`єктів;

є) допущенні наднормативних, аварійних і залпових викидів і скидів забруднюючих речовин та інших шкідливих впливів на навколишнє природне середовище;

ж) перевищенні лімітів та порушенні інших вимог використання природних ресурсів;

з) самовільному спеціальному використанні природних ресурсів;

і) невжитті заходів щодо попередження та ліквідації екологічних наслідків аварій та іншого шкідливого впливу на навколишнє природне середовище;

ї) невиконанні розпоряджень органів, які здійснюють державний контроль у галузі охорони навколишнього природного середовища, та вчиненні опору їх представникам;

й) порушенні природоохоронних вимог при зберіганні, транспортуванні, використанні, знешкодженні та захороненні хімічних засобів захисту рослин, мінеральних добрив, токсичних, радіоактивних речовин та відходів;

к) невиконанні вимог охорони територій та об`єктів природно-заповідного фонду та інших територій, що підлягають особливій охороні, видів тварин і рослин, занесених до Червоної книги України;

л) відмові від надання своєчасної, повної та достовірної інформації про стан навколишнього природного середовища, а також про джерела забруднення, у приховуванні випадків аварійного забруднення навколишнього природного середовища або фальсифікації відомостей про стан екологічної обстановки чи захворюваності населення;

м) приниженні честі і гідності працівників, які здійснюють контроль в галузі охорони навколишнього природного середовища, посяганні на їх життя і здоров`я;

н) порушенні природоохоронних вимог під час провадження діяльності, пов`язаної з поводженням з генетично модифікованими організмами;

о) порушенні вимог законодавства України при здійсненні стратегічної екологічної оцінки.

Законодавством України може бути встановлено відповідальність і за інші порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Згідно з ст.ст. 2, 3 Закону України „Про природно-заповідний фонд України" відносини в галузі охорони і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, відтворення його природних комплексів регулюються Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", цим Законом та іншими актами законодавства України. До природно-заповідного фонду України належать, в тому числі, штучно створені об`єкти - ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, пам`ятки природи, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва.

Відповідно до ч. 1 ст. 37, ст. 38 Закону України „Про природно-заповідний фонд України" парками-пам`ятками садово-паркового мистецтва оголошуються найбільш визначні та цінні зразки паркового будівництва з метою охорони їх і використання в естетичних, виховних, наукових, природоохоронних та оздоровчих цілях. На території парків-пам`яток садово-паркового мистецтва забороняється будь-яка діяльність, що не пов`язана з виконанням покладених на них завдань і загрожує їх збереженню. На території парків-пам`яток садово-паркового мистецтва забезпечується проведення екскурсій та масовий відпочинок населення, здійснюється догляд за насадженнями, включаючи санітарні рубки, рубки реконструкції та догляду з підсадкою дерев і чагарників ідентичного видового складу, замість загиблих, вживаються заходи щодо запобігання самосіву, збереження композицій із дерев, чагарників і квітів, трав`яних газонів.

Приписами ст. 62 Закону України „Про природно-заповідний фонд України" передбачено, що порушення законодавства України про природно-заповідний фонд тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільну або кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про природно-заповідний фонд несуть особи, винні у:

а) нецільовому використанні територій та об`єктів природно-заповідного фонду, порушенні вимог проектів створення та організації територій природно-заповідного фонду;

б) здійсненні в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, їх охоронних зон забороненої господарської діяльності;

в) організації на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, в їх охоронних зонах господарської діяльності без попереднього здійснення оцінки впливу на довкілля або з порушенням екологічних умов;

г) невжитті заходів щодо попередження і ліквідації екологічних наслідків аварій та іншого шкідливого впливу на території та об`єкти природно-заповідного фонду;

д) порушенні строків і порядку розгляду клопотань про створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду;

е) порушенні вимог щодо використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду;

є) перевищенні допустимих хімічних, фізичних, біотичних та інших впливів і антропогенних навантажень, порушенні вимог наданих дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду;

ж) псуванні, пошкодженні чи знищенні природних комплексів територій та об`єктів природно-заповідного фонду та зарезервованих для включення до його складу;

з) самочинній зміні меж, відведенні територій та об`єктів природно-заповідного фонду для інших потреб.

Законодавством України може бути встановлена відповідальність і за інші порушення законодавства про природно-заповідний фонд.

Згідно з ст. 1 Закону України „Про благоустрій населених пунктів" благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Відповідно до ст. 13 Закону України „Про благоустрій населених пунктів" до об`єктів благоустрою населених пунктів належать, в тому числі, парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики.

Частиною 1 ст. 15 Закону України „Про благоустрій населених пунктів" передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів. Балансоутримувача, що здійснюватиме утримання і ремонт об`єкта благоустрою, який перебуває у приватній власності, визначає власник такого об`єкта благоустрою.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 16 Закону України „Про благоустрій населених пунктів" на об`єктах благоустрою забороняється: 1) виконувати роботи без дозволу в разі, якщо обов`язковість його отримання передбачена законом; 2) самовільно влаштовувати городи, створювати, пошкоджувати або знищувати газони, самовільно висаджувати та знищувати дерева, кущі тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України „Про благоустрій населених пунктів" підприємства, установи та організації у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію; відшкодовувати збитки та іншу шкоду, завдану ними внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою та охорони навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, установлених законодавством України.

Згідно зі ст. 26-1 Закону України „Про благоустрій населених пунктів" порушення об`єктів благоустрою, пов`язане з виконанням суб`єктами господарювання земляних та ремонтних робіт, здійснюється на підставі дозволу на порушення об`єктів благоустрою виконавчого органу сільської, селищної, міської ради (далі - дозвіл), крім випадків, встановлених абзацами другим - четвертим частини першої цієї статті. Дозвіл на порушення об`єктів благоустрою не вимагається, якщо земляні та ремонтні роботи здійснюються: особами, які мають документ, що посвідчує право власності або право користування земельною ділянкою, у тому числі право земельного сервітуту; у складі підготовчих або будівельних робіт, право на виконання яких оформлене у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України „Про благоустрій населених пунктів" до відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів притягаються особи, винні у: 1) порушенні встановлених державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів; 2) проектуванні об`єктів благоустрою населених пунктів з порушенням затвердженої в установленому законодавством порядку містобудівної документації та державних будівельних норм; 3) порушенні встановлених законодавством екологічних, санітарно-гігієнічних вимог та санітарних норм під час проектування, розміщення, будівництва та експлуатації об`єктів благоустрою; 4) порушенні правил благоустрою територій населених пунктів; 5) порушенні режиму використання і охорони територій та об`єктів рекреаційного призначення; 6) самовільному зайнятті території (частини території) об`єкта благоустрою населеного пункту; 7) пошкодженні (руйнуванні чи псуванні) вулично-дорожньої мережі, інших об`єктів благоустрою населених пунктів; 8) знищенні або пошкодженні зелених насаджень чи інших об`єктів озеленення населених пунктів, крім випадків, передбачених статтею 28 цього Закону; 9) забрудненні (засміченні) території населеного пункту; 10) неналежному утриманні об`єктів благоустрою, зокрема покриття доріг, тротуарів, освітлення територій населених пунктів тощо.

З огляду на викладене вище, господарський суд дійшов правильного висновку, що на спірні правовідносини поширюється також законодавство у сфері благоустрою населених пунктів, яким встановлено правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів, а також врегульовано загальні вимоги щодо отримання дозволу на порушення об`єктів благоустрою та відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів.

Судом установлено, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 102 від 14.02.2008р. „Про утримання зелених насаджень у місті Одесі" на комунальне підприємством „Міськзелентрест" покладено обов`язок здійснювати утримання міських зелених насаджень загального користування та парків - пам`яток садово-паркового мистецтва, дерев-ботанічних пам`яток природи, спеціального призначення.

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №184 від 25.06.2015р. „Про передачу основних засобів комунального підприємства „Парки Одеси" та внесення змін до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.02.2008 року № 102 „Про утримання зелених насаджень у місті Одесі" на баланс комунального підприємства "Міськзелентрест" було передано та закріплено за ним на праві господарського відання основні засоби, що обліковуються на балансі комунального підприємства "Парки Одеси"; доручено комунальному підприємству "Парки Одеси" та комунальному підприємству "Міськзелентрест" здійснити приймання-передачу основних засобів, що обліковуються на балансі комунального підприємства "Парки Одеси", на баланс комунального підприємства "Міськзелентрест" в порядку, визначеному законодавством України; обов`язок щодо утримання зелених насаджень в «ЦПКтаВ ім. Т.Г.Шевченка» покладено на комунальне підприємство „Міськзелентрест".

З акту дотримання вимог природоохоронного законодавства від 19.07.2017р. вбачається, що Інспекція станом на момент проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства була обізнана із фактом перебуванням парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення „Парк імені Т.Г. Шевченка" на балансі комунального підприємства "Міськзелентрест", на яке, відповідно до ст. ст. 18 Закону України „Про благоустрій населених пунктів", покладено обов`язок утримувати в належному стані об`єкти благоустрою.

Проте, позов про стягнення суми збитків, заподіяних навколишньому природному середовищу, у розмірі 643 994 грн. Інспекцією пред`явлено до комунального підприємства "Парки Одеси", у якого, в силу вищенаведених актів органу місцевого самоврядування відсутні повноваження із забезпечення утримання в належному стані об`єктів благоустрою парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення „Парк імені Т.Г.Шевченка".

Статтею 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

З огляду на наявність в матеріалах справи декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої 02.12.2016р. Управлінням ДАБК Одеської міської ради за заявою Управління дорожнього господарства Одеської міської ради, а також дозволу №446 на період з 20.02.2017р. по 31.07.2017р., виданого Управлінню дорожнього господарства Одеської міської ради, місцевий господарський суд правильно виходив із того, що звернувшись із позовом до комунального підприємства "Парки Одеси", Інспекцією не наведено суду взагалі будь-якого обґрунтування щодо наявності у відповідача обов`язку забезпечувати збереження об`єктів благоустрою під час проведення Управлінням дорожнього господарства Одеської міської ради будівельних робіт, декларацію на проведення яких останнім було зареєстровано в Управлінні ДАБК Одеської міської ради, що свідчить про відсутність у відповідача як повноважень із забезпечення утримання в належному стані об`єктів благоустрою парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення „Парк імені Т.Г.Шевченка", так і його протиправної поведінки.

Приймаючи до уваги висновки суду щодо відсутності у відповідача повноважень із забезпечення утримання в належному стані об`єктів благоустрою парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення „Парк імені Т.Г.Шевченка", господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено за допомогою законодавчо встановлених засобів доказування наявності у діях відповідача складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, причинно - наслідкового зв`язку між діями чи бездіяльністю відповідача та заявленими до стягнення збитками. Також в матеріалах справи не міститься доказів, які б свідчили про вину відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу.

З огляду на встановлені у даній справі обставини, суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача суми збитків, заподіяних навколишньому природному середовищу у розмірі 643 994 грн. та правильно відмовив у задоволенні позову.

Також вищевикладеним спростовуються безпідставні твердження скаржника про помилковість висновку суду першої інстанції, що на спірні правовідносини поширюється виключно законодавство у сфері благоустрою населених пунктів та встановлення відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів, а також, що охоронне зобов`язання від 13.07.2012 року покладає відповідальність за збереження зеленої зони на загальній площі 6851 м2 в частині додержання режиму охорони території об`єкту парку-пам`ятки на КП «Парки Одеси» по даний час.

Принцип змагальності (ст. 13 ГПК України) та принцип рівності сторін (ст. 7 ГПК України), які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають "справедливого балансу" між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

Господарським судом при прийнятті рішення було дотримано вказаних принципів та забезпечено сторонам справедливий судовий розгляд, взято до уваги інтереси учасників справи та почуто їх, що відповідає вимогам ГПК України та п. 1 ст. 6 Конвенції.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального права та не порушив норми процесуального права, у зв`язку з чим зазначене рішення підлягає залишенню без змін.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання і розгляд залишаються за скаржником.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 13 лютого 2019 року у справі № 916/2221/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції в Одеській області - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 27.06.2019р.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Богатир К.В.

Поліщук Л.В.