РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.06.2019Справа № 910/4015/19
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Віейбі Лізинг», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український будівельний альянс», м. Київ

про стягнення 155 853,05 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Віейбі Лізинг» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український будівельний альянс» простроченої заборгованості в розмірі 155 853,05 грн, з яких: 98 797,07 грн заборгованості зі сплати лізингових платежів, 25 264,98 грн пені та 31 791,00 грн 45% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за Договором фінансового лізингу №180315-3/ФЛ-Ю-А від 15.03.2018 року в частині внесення лізингових платежів з 09.07.2018року (4-й період лізингу) у Товариства з обмеженою відповідальністю «Український будівельний альянс» виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 155 853,05 грн.

Згідно з п. 2 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою від 03.04.2019 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Віейбі Лізинг» було залишено без руху та надано позивачу 10 днів з дня вручення ухвали на усунення недоліків позовної заяви.

12.04.2019 позивачем на виконання ухвали суду було усунуто недоліки позовної заяви шляхом надання до матеріалів справі відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у встановлені судом строки подати відповідні заяви по суті.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №403 отримав ухвалу суду від 16.04.2019 про відкриття провадження у справі 19.04.2019 року.

Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач, у встановлений судом строк, не скористався.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 165 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи та у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву до суду не подав, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.03.2018 року між позивачем (лізингодавець) та відповідачем (лізингоодержувач) було укладено Договір фінансового лізингу №180315-3/ФЛ-Ю-А (надалі - Договір).

У відповідності до п. 1.1. Загальних умов до Договору лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість, вартість і загальна вартість якого на момент укладання Договору наведені в додатку «Специфікація», а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору. По закінченню строку лізингу, до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно умов цього Договору (за виключенням випадків, передбачених Договором та/або законодавством).

Предметом лізингу відповідно до п. 4. Договору є вантажний автомобіль МАЗ 6501С5, загальною вартістю предмету лізингу з ПДВ 1 841 000,00 грн.

Розділом 5 Договору сторонами визначено основні умови лізингу та умови передачі: строк лізингу - 36 місяців, максимальний термін передачі, з врахуванням положень додатку «Загальні умови» - 09.04.2018 року, мінімальний строк для дострокового придбання - 13 місяців, гранична дата сплати авансового лізингового платежу - 12.03.2018 року.

Строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу (строк лізингу) складається з періодів (місяців) лізингу зазначених в додатку «Графік сплати лізинговх платежів» до Договору та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу, але в будь-якому випадку не може бути менше одного року. (п. 1.2. Загальних умов до Договору).

Відповідно до п. 2.2. Загальних умов до Договору усі платежі за Договором лізинг одержувач зобов`язаний здійснювати у число сплати, в національній валюті України (гривні) відповідно до Графіку та Загальних умов, а також інших положень цього Договору та/або чинного законодавства шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця. Лізингові платежі включають: платежі по відшкодуванню (компенсації) частини вартості предмета лізингу (з врахуванням корегування, вказаного в п. 2.5., 2.6. Загальних умов); винагороду (комісію) лізингодавцю за отриманий у лізинг предмет лізингу з врахуванням коригування, вказаного в пунктах 2.7. - 2.9., 3.5. Загальних умов.

Авансовий лізинговий платіж, визначений у графіку сплати лізингових платежів (додаток до Договору), з врахуванням пункту 2.6. Загальних умов, лізингоодержувача зобов`язаний сплатити протягом 3 банківських днів з моменту відправлення рахунку лізингодавцем. (п. 2.3. Загальних умов до Договору).

Якщо строк сплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або ін.) день, лізингоодержувача зобов`язаний сплатити такий платіж не пізніше останнього робочого дня, який передує такому вихідному (святковому та ін.) дню. (п. 2.4. Загальних умов до Договору).

Даний Договір набирає чинності (вважається укладеним) після його підписання сторонами. (п. 10.1. Загальних умов до Договору).

Додатком «Графік сплати лізингових платежів» до Договору сторонами складено відповідний графік у вигляді таблиці із визначенням періодів лізингу, платежів (авансовий, черговий), сум відшкодування (комендації) частини вартості предмета лізингу, сум винагороди (комісії) та сум загального лізингового платежу.

Додатком «Специфікація» до Договору сторонами визначено предмет лізингу, що це вантажний автомобіль МАЗ 6501С5-584-000, самоскид, 2018 року випуску, в кількості 1 шт. Загальна вартість предмета лізингу, разом з ПДВ, складає 1 841 000,00 грн.

Додатковою угодою від 15.03.2018 року до Договору сторонами викладено розділ 5 Договору в наступній редакції: строк лізингу - 36 місяців, максимальний термін передачі, з врахуванням положень додатку «Загальні умови» - 09.04.2018 року, мінімальний строк для дострокового придбання - 13 місяців, гранична дата сплати авансового лізингового платежу - 19.03.2018 року. Окрім того, вказаною додатковою угодою сторонам викладено в новій редакції Графік сплати лізингових платежів.

Відповідно до Акту прийому-передачі предмета лізингу в користування за Договором від 20.03.2018 року лізингодавець передав предмет лізингу, а саме: новий спеціалізований вантажний самоскид МАЗ, моделі 6501С5, 2018 року випуску, номер кузова (шасі, рами, заводський) НОМЕР_1 , а лізингоодержувача прийняв вищевказаний предмет лізингу в користування (фінансовий лізинг).

Відповідно до п. 2.1.7.1. Загальних умов до Договору числом сплати є порядковий номер дня у відповідному календарному місяці дати, яка визначається шляхом додавання двадцяти календарних днів до дати підписання акту. (Наприклад: дата підписання сторонами акту - 25 липня 2017 року. Черговий лізинговий платіж 1-го періоду лізингу сплачується 14 серпня 2017 року. Наступні чергові лізингові платежі - кожного 14 числа календарного місяця протягом усього строку лізингу). В разі відсутності такого числа у відповідному календарному місяці (наприклад, якщо числом сплати є 31-ше число, а у календарному місяці 30-ть днів), платіж сплачується в останній робочий день відповідного календарного місяця.

Період лізингу - це період строку лізингу, який дорівнює 1 місяцю. Перший період лізингу починається з дати підписання акту. (п. 2.1.8. Загальних умов до Договору).

Як зазначає позивач, всупереч прийнятих на себе обов`язків по Договору, відповідач зобов`язання зі сплати лізингових платежів виконує не в повному обсязі, внаслідок чого з 09.07.2018 року у відповідача виникла заборгованість по четвертому періоду лізингу в розмірі 98 797,07 грн, в результаті чого останньому було також нараховано пеню та 45% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Нормами ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами правочин є договором фінансового лізингу, який підпадає під правове регулювання норм ст. 292 Господарського кодексу України та Закону України "Про фінансовий лізинг". Одночасно, відповідно до ст. 2 вказаного нормативно-правового акту відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг (ст. 806-809), найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець зобов`язаний, зокрема, у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору.

У ст. 11 вказаного нормативно-правового акту передбачено, що лізингоодержувач зобов`язаний прийняти предмет лізингу та користуватись ним відповідно до його призначення та умов договору.

Предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів (ч. 1 ст. 807 Цивільного кодексу України та ст. 3 Закону України "Про фінансовий лізинг").

Як вказувалось вище, предметом лізингу за Договором є новий спеціалізований вантажний самоскид МАЗ, моделі 6501С5, 2018 року випуску, номер кузова (шасі, рами, заводський) НОМЕР_1 , загальною вартістю 1 841 000,00 грн з урахуванням податку на додану вартість.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивачем було передано, а відповідачем прийнято у лізинг предмет лізингу, про що сторонами складено та підписано Акт прийому-передачі предмету лізингу в користування б/н від 20.03.2018. Разом з предметом лізингу також передано сервісну книжку, інструкцію з експлуатації, комплект державних номерних знаків, один комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, сервісну карточку, автомобільний набір. У наведеному акті лізингоодержувачем підтверджено, що будь-які пошкодження предмета лізингу відсутні, предмет лізингу та його комплектація відповідають заявці лізингоодержувача та специфікації до Договору.

Під час розгляду спору відповідачем факту належного виконання позивачем свого обов`язку з передання предмету лізингу на підставі означеного вище акту заперечено не було.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Як зазначалось вище, відповідно до п. 2.2. Загальних умов до Договору усі платежі за Договором лізинг одержувач зобов`язаний здійснювати у число сплати, в національній валюті України (гривні) відповідно до Графіку та Загальних умов, а також інших положень цього Договору та/або чинного законодавства шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця.

Відповідно до п. 2.1.7.1. Загальних умов до Договору числом сплати є порядковий номер дня у відповідному календарному місяці дати, яка визначається шляхом додавання двадцяти календарних днів до дати підписання акту. (Наприклад: дата підписання сторонами акту - 25 липня 2017 року. Черговий лізинговий платіж 1-го періоду лізингу сплачується 14 серпня 2017 року. Наступні чергові лізингові платежі - кожного 14 числа календарного місяця протягом усього строку лізингу). В разі відсутності такого числа у відповідному календарному місяці (наприклад, якщо числом сплати є 31-ше число, а у календарному місяці 30-ть днів), платіж сплачується в останній робочий день відповідного календарного місяця.

Період лізингу - це період строку лізингу, який дорівнює 1 місяцю. Перший період лізингу починається з дати підписання акту. (п. 2.1.8. Загальних умов до Договору).

Таким чином, у відповідності до Графіку сплати лізингових платежів та Загальних умов до Договору, з врахуванням того, що Акт приймання передачі предмету лізингу підписаний сторонами 20.03.2018 року, строком сплати лізингових платежів є 9-те число кожного місяця в розмірі визначеному в графіку, так зокрема, строк сплати лізингового платежу по 1-му період лізингу повинен був бути виконаний 09.04.2018 року, по 2-му - 09.05.2018 року, по 3-му - 09.06.2018 року, по 4-му - 09.07.2018 року і т.д.

Отже, з огляду на умови укладеного між сторонами Договору, графіку сплати лізингових платежів, який погоджено сторонами, суд дійшов висновку, що строк внесення відповідачем на рахунок позивача, зокрема лізингового платежу по 4-му періоду лізингу в розмірі 98 797,07 грн, настав.

Як вбачається з наданої позивачем до матеріалів справи довідки про нарахування та сплати лізингових платежів за Договором станом на 28.03.2019 року, відповідачем не здійснено сплату лізингового платежу по 4-му періоду лізингу в розмірі 98 797,07 грн.

Отже, за твердженнями позивача, які з боку відповідача не спростовані, останнім свої обов`язки із внесення лізингових платежів здійснено належним чином не було, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість по вказаному періоду, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем належними і допустимими доказами, що станом на час розгляду справи по суті заборгованість відповідача перед позивачем по оплаті лізингових платежів по 4-му періоду лізингу на підставі Договору становить 98 797,07 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 98 797,07 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суму пені у загальному розмірі 25 264,98 грн, нарахованої за загальний період з 10.07.2018 року по 27.03.2019 року, а також 45% річних у розмірі 31 791,00 грн нарахованих за період з 10.07.2018 по 27.03.2019.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати лізингового платежу по 4-му періоду лізингу, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені та відсотків річних.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В пункті 7.1.1. Загальних умов до Договору сторони погодили, що за порушення обов`язку з своєчасної плати платежів, передбачених даним Договором та/або чинним законодавством України - сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочення, та відшкодовує всі збитки, завдані цим лізингодавцеві, понад вказану пеню. Сторони домовились, що нарахування такої пені за прострочення сплати платежів, передбачених цим Договором та/або чинним законодавством України, припиняється через дванадцять місяців, від дня коли сплата мала відбутись.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Згідно з п. 2.7. Загальних умов до Договору встановлено, що у разі, якщо лізингоодержувача прострочить сплату лізингових платежів (в т.ч. і сплату суми збільшення, передбаченої цим Договором), на підставі статті 625 Цивільного кодексу України сторони погодили, що лізингодавець має право нарахувати, а лізингоодержувач зобов`язується сплачувати 45% річних від простроченої суми, протягом всього періоду існування простроченої заборгованості. Сторони домовились, що такі проценти в бухгалтерському обліку відносяться на винагороду (комісію) лізингодавцю за отриманий в лізинг предмет лізингу, у зв`язку з чим розмір винагороди (комісії) лізингодавцю за отриманий в лізинг предмет лізингу збільшується на суму таких сплачених процентів.

Перевіривши розрахунки пені у сумі 25 246,98 грн та 45% річних у сумі 31 791,00 грн, судом встановлено, що вони є арифметично вірними, а тому вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановленими вище обставинами підтверджено обґрунтованість заявлених позивачем вимог.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума основного боргу в розмірі 98 797,07 грн, сума пені в розмірі 25 264,98 грн та сума 45% річних в розмірі 31 791,00 грн.

Судовий збір позивача, у розмірі 1 921 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український будівельний альянс» (ідентифікаційний код 41045425, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 139, літера Л) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Віейбі Лізинг» (ідентифікаційний код 33880354, місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 13/2, літера Б) суму основного боргу в розмірі 98 797,07 грн (дев`яносто вісім тисяч сімсот дев`яносто сім гривень 07 копійок), суму пені у розмірі 25 264,98 грн (двадцять п`ять тисяч двісті шістдесят чотири гривні 98 копійок), суму 45% річних в розмірі 31 791,00 грн (тридцять одна тисяча сімсот дев`яносто одна гривня 00 копійок) та суму судового збору у розмірі 1 921,00 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.М. Морозов