ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2019 р. Справа№ 910/15997/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Козир Т.П.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Національної поліції України

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2019

у справі №910/15997/18 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Національної поліції України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-

виробниче підприємство "Тамп-3000"

про стягнення 58 800,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Національна поліція України (далі за текстом - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково виробниче підприємство "Темп-3000" (далі за текстом - відповідач) пені за договором №118/НП від 19.10.2017 про закупівлю індивідуального обмундирування (бронежилети п`ятого класу захисту "Корсар М3мк-5") (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-3581) у розмірі 58 800,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині дотримання строків поставки товару.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про те, що за змістом п.5.1 укладеного між сторонами договору товар мав бути поставлений не пізніше 20.12.2017. Оскільки відповідач виконав свої зобов`язання та поставив товар позивачу 06.12.2017, підстави для нарахування та стягнення з нього пені відсутні.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.03.2019 у справі №910/15997/18 у задоволені позову відмовлено, оскільки відповідачем не порушено строк поставки товару, встановлений у договорі №118/НП від 19.10.2017, а тому відсутні підстави для застосування до відповідача штрафних санкцій.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2019 у справі №910/15997/18 та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 251-253 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), ст. ст. 42, 46, 75, 165, 166, 174 Господарського процесуального кодексу України (далі за тестом - ГПК України).

За твердженням скаржника, місцевий господарський суд відкрив провадження у справі з порушенням встановлених строків, а рішення ухвалено до закінчення строку на подання позивачем відповіді на відзив на позов.

Суд зазначив про відсутність доказів отримання відповідачем заявки на поставку товару від позивача, але жодна зі сторін не заперечувала факт направлення та отримання відповідної заявки. Окрім того, у зв`язку з порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права, позивач об`єктивно не міг подати роздруківку електронного листа з відомчої електронної пошти, який направлявся на офіційну скриньку відповідача, що додатково підтверджує отримання заявки відповідачем 31.10.2017 і позивач просив суд апеляційної інстанції врахувати названий доказ, як такий, що не був поданий місцевому господарському суду з поважних причин.

При ухваленні рішення, судом першої інстанції невірно визначено де в укладеному між сторонами договорі передбачено строк, а де термін поставки, тоді як умовами п.8.2 договору передбачено застосування штрафних санкцій (пені) саме за порушення строків виконання зобов`язань, а не термінів.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав, але відповідно до ч.3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2019 у справі №910/15997/18 та вирішено здійснювати її розгляд у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду - зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

19.10.2017 між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як постачальником, укладено договір №118/НП про закупівлю індивідуального обмундирування (бронежилети п`ятого класу захисту "Корсар М3мк-5") (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-3581) (далі за текстом - Договір), за умовами якого (п.п.1.1, 1.2) постачальник зобов`язується у 2017 році поставити покупцю бронежилети п`ятого класу "Корсар М3мк-5" (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-3581) (далі за текстом - товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вказаний товар в порядку та на умовах визначених цим Договором. Загальна кількість товару, що підлягає поставці та ціна одиниці товару визначається у специфікації товару (Додаток №1 до Договору).

В розділі 3 Договору сторони погодили його ціну, яка складає 8 400 000,00 грн без ПДВ та включає вартість товару, пакування, маркування його транспортування та розвантаження у місці поставки (вул. Святошинська, 27, м. Київ, 03115), податки, збори та інші обов`язкові платежі, пов`язані з поставкою товару.

Постачальник зобов`язався здійснити поставку товару протягом 30-ти календарних днів з дати отримання від покупця заявки встановленого зразка (Додаток №2 до Договору), але не пізніше 20.12.2017 за адресою покупця у місті Києві (вул. Святошинська, 27, м. Київ, 03115). Датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженими особами сторін видаткової накладної (п.п.5.1, 5.2 Договору).

В п.11.1 Договору передбачено, що останній набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, реєстрації у покупця та діє до 31.12.2017, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх виконання сторонами. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє сторони від обов`язку виконання взятих на себе зобов`язань і від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Згідно зі Специфікацією (Додаток №1 до Договору) постачальник повинен був поставити бронежилети п`ятого класу захисту "Корсар М3мк-5" в кількості 1000 шт. загальною вартістю 8 400 000,00 грн. (без ПДВ).

В Додатку №2 до Договору сторони погодили зразок заявки на поставку товару.

За твердженням позивача, він надав відповідачу заявку №4632/31/03-2017 від 30.10.2017 на поставку вищевказаного товару та просив повідомити його письмово про готовність виконати замовлення.

Відповідач поставив позивачу товар (бронежилети п`ятого класу захисту "Корсар М3мк-5") на загальну суму 8 400 000,00 грн., про що сторонами складено та підписано видаткову накладну №313 від 06.12.2017.

Однак позивач вважає, що відповідач здійснив поставку товару з порушенням встановленого у п.5.1 Договору строку, наслідком чого є нарахування відповідачу пені у загальному розмірі 58 800,00 грн.

Претензія позивача №4260/26/3-2017 від 27.12.2017 про сплату пені, залишена відповідачем без реагування, що й зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

Таким чином, для вирішення спору між сторонами підлягає встановленню дотримання порядку і строків виконання відповідачем умов укладеного з позивачем Договору.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В ст. 693 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

В силу вимог ст. ст. 525, 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню належним чином у встановлений строк. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. ст. 6, 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як зазначалося вище, в п.5.1 Договору сторони погодили, що відповідач має поставити позивачу товар протягом 30-ти календарних днів з дати отримання від позивача заявки (Додаток №2 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 20.12.2017 і саме вказана дата є граничним строком здійснення поставки товару відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про невірне застосування місцевим господарським понять «термін» і «строк» та порушення норм ст. ст. 251-253 ЦК України є непереконливими та відхиляються судом апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

В ст. ст. 251, 252 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Виходячи зі змісту ст. 267 ГК України, сторони наділені правом встановлювати конкретні строки поставки товарів у межах дії договору поставки з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством. Це пов`язано з тим, що суб`єкт господарювання діє відповідно до певного плану роботи, має певні технологічні цикли, які потребують своєчасної, ритмічної та періодичної поставки товарів, у першу чергу це стосується продукції виробничо-технічного призначення. В окремих випадках, на підставі норм лише чинного законодавства, сторони можуть бути обмежені у праві самостійно визначати строки поставок. Строк поставки може визначатися по-різному, наприклад шляхом зазначення конкретної дати (конкретного місяця, кварталу) або шляхом зазначення періодів поставки протягом строку дії договору.

З наведеного слідує, що сторонами в Договорі встановлено і термін (надання позивачем заявки), і строк (30 календарних днів з дати отримання заявки, але не пізніше 20.12.2017) передачі товару, що не суперечить чинному законодавству та передбачає обов`язок відповідача з передачі товару виконати до чітко визначеної дати, а саме до 20.12.2017.

Наявна у справі видаткова накладна №313 від 06.12.2017 підтверджує поставку товару відповідачем 06.12.2017 та його прийняття позивачем, про що свідчить відповідна відмітка у зазначеній накладній.

Тобто, відповідач здійснив поставку товару в межах передбаченого Договором строку (не пізніше 20.12.2017).

Суд апеляційної інстанції приймає доводи апеляційної скарги про те, що встановлений ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2019 у справі №910/15997/18 десятиденний строк для подання позивачем відповіді на відзив сплинув лише 17.03.2019, тоді як оскаржуване рішення у даній справі прийнято 14.03.2019, що зумовило об`єктивну неможливість подання позивачем роздруківки листа з електронної пошти позивача, який направлявся на офіційну скриньку відповідача на підтвердження отримання ним заявки на поставку товару 31.10.2017.

Додана позивачем до апеляційної скарги копія електронного листа приймається апеляційним судом як доказ отримання відповідачем заявки позивача на поставку товару 31.10.2017, водночас вказана обставина не спростовує та не змінює висновку місцевого господарського суду щодо здійснення поставки товару відповідачем в межах передбаченого Договором строку, тобто не пізніше 20.12.2017.

Відповідно до ст. 611 ЦК України передумовою для нарахування неустойки (пені) є порушення зобов`язання.

В п.8.2 Договору передбачено, що за порушення строків виконання зобов`язання щодо поставки товару, з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

За розрахунком позивача з відповідача підлягає стягненню пеня, нарахована за період прострочення з 30.11.2017 по 06.12.2017 у загальному розмірі 0,1% від вартості товару, що становить 58 800,00 грн.

Однак враховуючи, що в процесі перегляду справи доводи позивача про порушення відповідачем строків поставки товару за Договором не знайшли свого підтвердження, передумови для нарахування відповідачу пені відсутні і позов задоволенню не підлягає.

Відносно твердження позивача про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права колегія суддів зазначає, що згідно з ч.2 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Натомість в даному випадку висновки місцевого господарського суду відповідають фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам і поясненням сторін, що в свою чергу свідчить про прийняття правильного по суті заявлених вимог рішення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі позивачу надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі рішення.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає і судові витрати, пов`язані з її поданням, покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2019 у справі №910/15997/18 - без змін.

2. Матеріали справи повернути Господарському суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

Т.П. Козир