ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2019 р. Справа№ 904/2112/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Калатай Н.Ф.

секретар судового засідання: Цибульський Р.М.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 03.06.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 30.01.2019 (повний текст складено 21.02.2019)

у справі №904/2112/18 (суддя - Смирнова Ю.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп

Нижньодніпровський трубопрокатний завод"

до Акціонерного товариства "ОТП Банк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача -

Товариство з обмеженою відповідальністю

"Інтерпайп Україна"

про визнання поруки припиненою

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" (далі - ПАТ "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод", позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Приватного акціонерного товариства "ОТП Банк", яке в процесі розгляду справи змінило своє найменування на Акціонерне товариство "ОТП Банк" (далі - АТ "ОТП Банк", відповідач) про визнання припиненою поруки за договором поруки від 16.04.2013 №SR 13-114/28-4, укладеним між позивачем та відповідачем.

Позовні вимоги мотивовані тим, що правовідносини за укладеним між сторонами спору договором поруки від 16.04.2013 №SR 13-114/28-4 є припиненими на підставі ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, оскільки кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимогу до поручителя.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що у листі від 09.02.2017 позивач підтвердив факт існування поруки щодо правовідносин між ним та відповідачем і підтвердив існування свого суб`єктивного обов`язку поручителя перед відповідачем як мінімум до 01.09.2017.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2018 № 904/2112/18 вказану позовну заяву передано на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 у справі №904/2112/18 в позові відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обставини справи свідчать про те, що в межах шестимісячного строку після закінчення визначеного Кредитним договором генерального строку Банк довів до відома позивача як поручителя за Договором поруки від 16.04.2013 №SR 13-114/28-4 про існуючу у позичальника непогашену заборгованість. При цьому, факт невиконання позичальником забезпеченого порукою зобов`язання, факт існування заборгованості та її розмір позивач визнав, водночас, звернувся до Банку з проханням не здійснювати примусове стягнення заборгованості, гарантувавши її погашення не пізніше 01.09.2017. З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що листом №24-1-51 від 09.02.2017 позивач фактично підтвердив існування свого суб`єктивного обов`язку перед позивачем як поручителя за Договором поруки від 16.04.2013 №SR 13-114/28-4 щонайменше до 01.09.2017. Позов про стягнення заборгованості було пред`явлено Банком через декілька днів після настання гарантованого позивачем терміну сплати заборгованості. Наведене, на думку суду першої інстанції, спростовує доводи позивача стосовно того, що порука за Договором поруки від 16.04.2013 №SR 13-114/28-4 припинилася на підставі ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач (Публічне акціонерне товариство "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод") звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 у справі №904/2112/18 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи у вказаній частині, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Зокрема, скаржник посилався на те, що судом першої інстанції безпідставно не враховані доводи скаржника про те, що згідно з пунктом 34.2 Кредитного договору (в редакції договору про зміну № 13 від 19.02.2016) генеральний строк зобов`язань становить період з дати укладення договору до 12.08.2016 включно. Таким чином, у відповідності до ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України вимога відповідача до позивача мала б бути пред`явлена протягом 6 місяців з 13.08.2016 по 12.02.2017, проте, пред`явлена у цей період - не була. Крім того, лист позивача №24-1-51 від 09.02.2017, адресований відповідачу, не є вимогою кредитора в розумінні ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, як не є і належним доказом в підтвердження зміни строку виконання основного зобов`язання та існування свого суб`єктивного обов`язку поручителя перед відповідачем як мінімум до 01.09.2017.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2019 поновлено ПАТ "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 у справі №904/2112/18, відкрито апеляційне провадження у справі № 904/2112/18 за апеляційною скаргою ПАТ "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 у справі №904/2112/18, розгляд апеляційної скарги призначено на 13.05.2019.

19.04.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просить суд залишити рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 у даній справі без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" - без задоволення. У відзиві відповідач вказує на те, що судом першої інстанції зроблено вірні висновки про те, що листом №24-1-51 від 09.02.2017 позивач фактично підтвердив існування свого суб`єктивного обов`язку перед позивачем як поручителя за Договором поруки від 16.04.2013 №SR 13-114/28-4 щонайменше до 01.09.2017. При цьому, з відповідним позовом Банк звернувся 05.09.2017, тобто, на його переконання, в межах шестимісячного строку, визначеного ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України.

19.04.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшла заява про зміну кредитора (процесуальне правонаступництво), відповідно до якої відповідач просить суд здійснити процесуальне правонаступництво, а саме: замінити кредитора у справі №904/2112/18 Акціонерне товариство "ОТП Банк" на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ".

Заява мотивована тим, що згідно з умовами договору про відступлення права вимоги та заміну кредитора від 28.09.2018, договору № 3 відступлення прав за договором поруки від 01.10.2018, договорів № 1, № 2 відступлення прав за договорами застави від 01.10.2018, укладеного з ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», права АТ "ОТП Банк" як іпотекодержателя/заставодержателя/кредитора в повному обсязі передані ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». З огляду на наведене, відповідач просив здійснити процесуальну заміну правонаступника згідно з приписами ст. 52 Господарського процесуального кодексу України.

10.05.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача (скаржника) надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з відпусткою та неможливістю направити повноважного представника для надання пояснень/доводів при розгляді апеляційної скарги.

Позивач (скаржник), відповідач та третя особа у справі повноважних представників в судове засідання 13.05.2019 не направили, про розгляд справи повідомлені належним чином, інших заяв чи клопотань не подавали.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2019 відкладено розгляд справи № 904/2112/18 на 27.05.2019, у зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 в судовому засіданні оголошено перерву до 03.06.2019.

У судове засідання 03.06.2019 позивач (скаржник), відповідач та третя особа у справі повноважних представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, інших заяв чи клопотань не подавали.

Суд апеляційної інстанції, керуючись ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку, що явка скаржника, відповідача та третьої особи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а отже, неявка в судове засідання представників учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи апеляційним судом - не є перешкодою для розгляду справи.

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як підтверджується наявними матеріалами справи та встановлено судом апеляційної інстанції, 16.04.2013 між Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" (найменування якого було змінено на Акціонерне товариство "ОТП Банк"; надалі - Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна" (клієнт, позичальник) був укладений договір про надання банківських послуг №CR 13-116/28-4 (надалі - Кредитний договір).

До Кредитного договору вносилися зміни шляхом укладення між сторонами додаткових угод.

Згідно з п. 12 Кредитного договору, позичальник зобов`язаний належним чином (без будь-яких порушень) виконувати боргові зобов`язання у відповідності до положень договору.

У відповідності до п. 6 Кредитного договору банк здійснює надання банківських послуг за плату, що має сплачуватися позичальником банку в порядку та на умовах договору виключно в безготівковій формі. В залежності від виду банківської послуги видами плат можуть бути проценти та/або комісійна винагорода.

Згідно з п. 34.1 Кредитного договору в редакції Договору про зміну №13 від 19.02.2016, генеральний ліміт зобов`язань становить 8801000,00 доларів США.

Пунктом 34.2 Кредитного договору в редакції Договору про зміну №13 від 19.02.2016, визначено генеральний строк зобов`язань, а саме: генеральний строк становить період з дати укладення договору до 12.08.2016 включно.

Для забезпечення виконання зобов`язань по Кредитному договору 16.04.2013 між Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" та Публічним акціонерним товариством "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" (поручитель) було укладено договір поруки №SR 13-114/28-4 (надалі - Договір поруки).

Договорами про зміну №1 від 01.04.2014, №2 від 28.11.2014 та №3 від 19.03.2016 до Договору поруки вносилися зміни.

Відповідно до п. 3 Договору поруки в редакції Договору про зміну №2 від 28.11.2014, в силу поруки, створеної відповідно до умов договору поруки, поручитель поручається перед Банком за виконання клієнтом боргових зобов`язань. Поручитель відповідає перед Банком за порушення (невиконання та/або неналежне виконання) боргових зобов`язань клієнтом. Порукою забезпечується виконання боргових зобов`язань у повному обсязі. Порука та солідарний обов`язок поручителя перед банком виникають з моменту укладення договору поруки та є чинним протягом всього строку (терміну) дії боргових зобов`язань. Поручитель ознайомлений з усіма умовами Договору, що обумовлюють зміст та розмір боргових зобов`язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку виконання боргових зобов`язань, забезпечених договором. Сторони досягли згоди відносно розміру, строку і порядку виконання боргових зобов`язань, що забезпечуються порукою відповідно до цього договору поруки, розуміючи при цьому можливість зміни розміру таких зобов`язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання у випадках, передбачених умовами Договору. Поручитель підтверджує, що порукою за цим Договором поруки забезпечуються також і розмір зобов`язань, строк і порядок його виконання, який може бути змінено відповідно до умов договору.

Згідно з п. 4 Договору поруки, клієнт та поручитель відповідають перед Банком як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Банком в тому ж обсязі, що і клієнт, в таких же порядку та строках, що і клієнт. Банк має право вимагати виконання боргових зобов`язань частково або в повному обсязі як від клієнта та поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо. Банк, у разі одержання виконання боргових зобов`язань клієнтом та/або поручителем не в повному обсязі, має право вимагати/отримати неодержані/невиконані боргові зобов`язання від клієнта та/або поручителя. І клієнт, і поручитель залишаються зобов`язаними доти, доки боргові зобов`язання не будуть виконані в повному обсязі.

Пунктом 15 Договору поруки встановлено, що у разі порушення боргових зобов`язань та/або умов Договору поруки, тобто невиконання та/або неналежне виконання боргових зобов`язань клієнтом та/або поручителем в порядку та строки, встановлені договором, банк направляє/надсилає клієнту/поручителю письмове(і) повідомлення про порушення, суттєво за формою, що наведена у п. 20 договору поруки. В повідомленні про порушення, зокрема, зазначається стислий зміст порушених зобов`язань/умов, загальний розмір не виконаної/них вимоги/умов, а також вимога про виконання порушених зобов`язання/умов протягом певного строку. Якщо протягом встановленого в повідомленні про порушення строку вимога про виконання порушеного/них зобов`язання/умов залишається без задоволення, банк вправі звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно зі ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 559 Цивільного кодексу України встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Позивач у позові посилався на те, що згідно з п. 34.2 Кредитного договору (в редакції Договору про зміну №13 від 19.02.2016) генеральний строк виконання зобов`язань становить до 12.08.2016, а тому вимога до поручителя мала бути пред`явлена протягом 6 місяців з 13.08.2016 по 12.02.2017. Як стверджує позивач, поручителем в цей проміжок часу вимоги пред`явлено не було, а тому порука за Договором поруки припинилася в силу ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України.

19.02.2016 між сторонами укладено договір про зміну №3 до Договору поруки, яким сторони погодили внести зміни в п. 21 "Домовленості сторін", а саме: генеральний ліміт 8801000,00 доларів США; генеральний строк: до 12.08.2016 року включно.

Для долучення до матеріалів справи відповідачем надано копію листа поручителя - Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" за №24-1-51 від 09.02.2017, адресованого ПАТ "ОТП Банк". У вказаному листі позивач повідомив Банк, що Публічне акціонерне товариство "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" визнає невиконання позичальником забезпеченого порукою зобов`язання та заборгованість станом на 08.02.2017 у наступному розмірі: 8801000,00 доларів США - сума заборгованості за кредитом; 1094776,09 доларів США - сума заборгованості по нарахованим відсоткам; загальний розмір 9895776,09 доларів США. При цьому, як вказано у листі, поручитель гарантує, що заборгованість по Договору про надання банківських послуг №CR13-116/28-4 від 16.04.2013 (зі змінами та доповненнями) буде погашена не пізніше ніж 01.09.2017. У зв`язку з цим поручитель просив Банк не здійснювати примусове стягнення заборгованості з поручителя шляхом подачі позовної заяви до відповідного суду про стягнення заборгованості за кредитним договором та/або про звернення стягнення на заставне майно, що належить поручителю.

Судом першої інстанції встановлено, що заборгованість у вказаний в листі строк, тобто до 01.09.2017, відповідачем погашена не була, у зв`язку з чим 06.09.2017 Банк звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна" та Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" солідарно заборгованості за Договором про надання банківських послуг №CR 13-116/28-4 від 16.04.2013 у загальному розмірі 330089886,14 грн, а ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі №904/8290/17. В свою чергу, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.07.2018 провадження у справі №904/8290/17 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що обставини справи свідчать про те, що в межах шестимісячного строку після закінчення визначеного Кредитним договором генерального строку Банк довів до відома позивача як поручителя за Договором поруки від 16.04.2013 №SR 13-114/28-4 про існуючу у позичальника непогашену заборгованість. При цьому, факт невиконання позичальником забезпеченого порукою зобов`язання, факт існування заборгованості та її розмір позивач визнав, водночас, звернувся до Банку з проханням не здійснювати примусове стягнення заборгованості, гарантувавши її погашення не пізніше 01.09.2017. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що листом №24-1-51 від 09.02.2017 позивач фактично підтвердив існування свого суб`єктивного обов`язку перед позивачем як поручителя за Договором поруки від 16.04.2013 №SR 13-114/28-4 щонайменше до 01.09.2017. Позов про стягнення заборгованості було пред`явлено Банком через декілька днів після настання гарантованого позивачем терміну сплати заборгованості.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи позивача стосовно того, що порука за Договором поруки від 16.04.2013 №SR 13-114/28-4 припинилася на підставі ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України - спростовуються наявністю листа №24-1-51 від 09.02.2017, який свідчить про те, що позивач фактично підтвердив існування свого суб`єктивного обов`язку перед позивачем як поручителя за Договором поруки від 16.04.2013 №SR 13-114/28-4 щонайменше до 01.09.2017, а отже, звернувшись 05.09.2017 до суду з позовом в межах справи № 904/8290/17, Банком не пропущено шестимісячний строк пред`явлення вимог до поручителя, а отже, порука відповідача не є припиненою.

Проте, з вказаними висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується, вважає вказані висновки передчасними та такими, що зроблені з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, суд першої інстанції визнав встановлені обставини справи, які не доведені належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні ст.ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення застосував норми процесуального права з порушенням та неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст. 6 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому, за змістом п.3 ст.180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Стаття 202 Цивільного кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 2 статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

З урахуванням вищенаведеного судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з пунктом 34.2 Кредитного договору (в редакції договору про зміну № 13 від 19.02.2016) генеральний строк зобов`язань боржника з повернення суми кредиту становить період з дати укладення договору до 12.08.2016 включно. В свою чергу, згідно з п. 3 Договору поруки в редакції Договору про зміну №2 від 28.11.2014, в силу поруки, створеної відповідно до умов договору поруки, поручитель поручається перед Банком за виконання клієнтом боргових зобов`язань. Поручитель відповідає перед Банком за порушення (невиконання та/або неналежне виконання) боргових зобов`язань клієнтом. Порукою забезпечується виконання боргових зобов`язань у повному обсязі.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у відповідності до ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України вимога відповідача до позивача, як поручителя, підлягала пред`явленню у шестимісячний строк з моменту настання граничного строку виконання боржником зобов`язань з повернення у визначеному розмірі кредитних коштів за Кредитним договором, тобто протягом періоду з 13.08.2016 по 12.02.2017 включно.

В свою чергу, доводи відповідача про те, що листом №24-1-51 від 09.02.2017 позивач фактично підтвердив існування свого суб`єктивного обов`язку перед позивачем як поручителя за Договором поруки від 16.04.2013 №SR 13-114/28-4 щонайменше до 01.09.2017, а отже, звернувшись 05.09.2017 до суду з позовом в межах справи № 904/8290/17, Банком не пропущено шестимісячний строк пред`явлення вимог до поручителя, а отже, порука відповідача не є припиненою - судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні, необгрунтовані та такі, що не відповідають приписам ст. ст. 11, 627, 638, 207, 559 Цивільного кодексу України та ст. 180 Господарського кодексу України.

Суд апеляційної інстанції оцінюючи вказаний лист, не приймає його як належний, допустимий та достатній доказ в розумінні ст. ст. 76, 77, 79 ГПК України щодо виявлення та підтвердження позивачем своєї волі щодо продовження строку поруки за договором поруки. Вказаний лист в розумінні вищенаведених приписів свідчить виключно про констатацію позивачем фактів наявності певних правовідносин, проте, як зазначалось вище, не є підставою виникнення/зміни/продовження саме цивільного обов`язку, як не є і дією позивача щодо визнання свого обов`язку.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з приписами ст. 11 Цивільного кодексу України, яка встановлює підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, вказаний лист відповідача №24-1-51 від 09.02.2017 за своєю правовою природою не є такою підставою, і в контексті спірних правовідносин не породжує між сторонами будь - яких господарських зобов`язань, зокрема, і щодо строку таких. При цьому, строк відповідних зобов`язань є істотною умовою будь-якого договору і підлягає узгодженню сторонами двосторонньо в порядку визначеному законом, зокрема шляхом укладення відповідних додаткових угод, які б зафіксували двосторонньо сторонами свою волю щодо спірних правовідносин, зокрема і щодо зміни строку поруки. Наведене узгоджується як з приписами ст. 638 Цивільного кодексу України, такі з приписами Розділу 19 Договору поруки, яким визначено, що договір поруки може бути змінений та/або доповнений за взаємною згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди /договору/правочину до нього, а всі зміни і доповнення до договору поруки повинні бути здійснені в письмовій формі, підписані сторонами та скріплені відбитками печаток (у випадку наявності) сторін; такі зміни та доповнення додаються до договору поруки та є його невід`ємною частиною.

В свою чергу, матеріали справи не містять належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів згідно з ст.ст. 76-79 ГПК України волевиявлення відповідача щодо продовження строку поруки за укладеним договором.

З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правовідносини за укладеним між сторонами спору договором поруки від 16.04.2013 №SR 13-114/28-4 - є припиненими на підставі ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, оскільки кредитор протягом шести місяців (протягом періоду з 13.08.2016 по 12.02.2017 включно) з дня настання строку виконання основного зобов`язання (12.08.2016 включно, згідно з пунктом 34.2 Кредитного договору (в редакції договору про зміну № 13 від 19.02.2016)) не пред`явив вимогу до поручителя.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" до АТ "ОТП Банк" про визнання припиненою поруки за договором поруки від 16.04.2013 №SR 13-114/28-4 - є законними, обґрунтованими, доведеними належними, допустимими та достатніми доказами згідно з ст.ст. 76-79 ГПК України, а тому підлягають задоволенню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції за результатами перегляду справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги, встановив, що висновки суду першої інстанції зроблені з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, суд першої інстанції визнав встановленими обставини справи, які не доведені належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні ст.ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, застосував норми процесуального права з порушенням та неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з огляду на що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову повністю.

Ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ч. 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Ч. 1 статі 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, найшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що 19.04.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшла заява про зміну кредитора (процесуальне правонаступництво), відповідно до якої відповідач просив суд здійснити процесуальне правонаступництво, а саме: замінити кредитора у справі №904/2112/18 Акціонерне товариство "ОТП Банк" на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ".

Заява мотивована тим, що згідно з умовами договору про відступлення права вимоги та заміну кредитора від 28.09.2018, договору № 3 відступлення прав за договором поруки від 01.10.2018, договорів № 1, № 2 відступлення прав за договорами застави від 01.10.2018, укладеного з ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», права АТ "ОТП Банк" як іпотекодержателя/заставодержателя/кредитора в повному обсязі передані ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». З огляду на наведене, відповідач просив здійснити процесуальну заміну правонаступника згідно з приписами ст. 52 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 3 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

З аналізу наведених норм убачається, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.

Статтею 52 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу (ч. 1). Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив (ч. 2).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з умовами договору про відступлення права вимоги та заміну кредитора від 28.09.2018, договору № 3 відступлення прав за договором поруки від 01.10.2018, договорів № 1, № 2 відступлення прав за договорами застави від 01.10.2018, укладеного з ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», права АТ "ОТП Банк" як іпотекодержателя/заставодержателя/кредитора в повному обсязі передані ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», зокрема і за договором поруки від 16.04.2013 №SR 13-114/28-4, відомості про що зазначені у наведених договорах.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заяви відповідача про зміну кредитора (процесуальне правонаступництво), у зв`язку з чим суд на стадії апеляційного провадження задовольняє вказану заяву та в порядку процесуального правонаступництва замінює кредитора у справі №904/2112/18 Акціонерне товариство "ОТП Банк" на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ".

Щодо розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином: за подачу позову судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а за подачу апеляційної скарги судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь скаржника.

Керуючись ст.ст.13 14, 52, 73, 74, 76, 169, 269, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 у справі №904/2112/18 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 у справі №904/2112/18 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" задовольнити повністю.

4. Визнати припиненою поруку за Договором поруки №SR 13-114/28-4 від 16.04.2013, укладеним між Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 43, ) та Публічним акціонерним товариством "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" (49081, м. Дніпро, вул. Столєтова, 21, ).

5. Стягнути з Акціонерного товариства "ОТП Банк" (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 43, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" (49081, м. Дніпро, вул. Столєтова, 21, ) 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору за подачу позовної заяви.

6. Стягнути з Акціонерного товариства "ОТП Банк" (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 43, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" (49081, м. Дніпро, вул. Столєтова, 21, ) 2 643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн. 00 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

7. В порядку процесуального правонаступництва замінити відповідача у справі №904/2112/18 Акціонерне товариство "ОТП Банк" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" (04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 5-Б, ).

8. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.

9. Матеріали справи №904/2112/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

Н.Ф. Калатай