ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2019 р. м. Київ Справа № 911/238/19

Господарський суд Київської області у складі судді Мальованої Л.Я. за участю секретаря судового засідання Майбороди В.М. розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Фармак, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Золота Середина, Київська обл.,

с. Мархалівка

про спростування недостовірної інформації

Представники сторін:

позивача Тесля Ю.О.;

відповідача Іващенко Д.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недостовірною і такою, що порушує ділову репутацію Публічного акціонерного товариства Фармак інформацію поширену в мережі Інтернет.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що інформація поширена у мережі Інтернет за посиланням: https://www.obozrevatel.com/health/medical/proizvoditel-populyarnogo-lekarstva-ot-grippa-obmanyivaet-patsientov.htm у публікації під заголовком «Производитвль популярного лекарства обманывает пациентов» є недостовірною.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на те, що частина тез не стосується позивача, частина є оціночним судженням, частина не містить негативної інформації та відповідно не порушує ділової репутації позивача, а частина тез не спростована позивачем шляхом надання належних доказів.

В судовому засіданні оголошуалась перерва з 15.05.2019 року по 24.05.2019 року.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, а також відмовити у стягненні витрат на правову допомогу.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

23 листопада 2018 р об 11 год. 25 хв. на веб-сайті https: //obozrevatel. com було опубліковано статтю під заголовком «Производитель популярного лекарства обманывает пациентов», яка станом на дату звернення з позовом до суду доступна для перегляду у мережі Інтернет за посиланням https://www.obozrevatel.com/health/rnedical/proizvoclitel-populvarnoqo-lekarstva-ot-grippa-obmanvivaet-patsientov.htm.

Зміст публікації стосується лікарського засобу «Амізон» виробництва ПАТ «ФАРМАК».

При цьому у вищезазначеній статті поширено інформацію, що не відповідає дійсності, та принижує ділову репутацію Позивача, наступного змісту (цитати тут і далі наведено мовою оригіналу), а саме: «...лишь доверчивость и невнимательность украинцев приводят к тому, что эту «Чудесную таблетку» все еще покупают. Ведь достаточно прочесть на упаковке, из чего она сделана, чтобы понять: Амизон - настолько же лекарство, насколько кока-кола - полезный для здоровья напиток»; «...их (исследований зффективности Амизона - прим.) не существует в природе...» «Поиск показал, что такое вещество в качестве лекарства зарегистрировано только в Украине, а единственная статья про энисамиум йодид была опубликована в специализированном украинском издании «Лікарська справа», и датируется 1992-м годом. Однако она осталась и единственной, которая вообще упоминает про существование такого вещества.»; «...для компании Фармак люди - это всего лишь подопытные, которым можно навязать что угодно, лишь бы были деньги на рекламу.»

В обґрунтування заявленого позову позивач вказує, що наведені відомості є неправдивими, принизливими і образливими стосовно Позивача, та за своїм змістом зумовлюють виникнення у читача враження про неефективність та небезпечність лікарського засобу «Амізон» для споживачів, відсутність наукових досліджень щодо його ефективності, його нав`язування споживачам та використання у проведенні дослідів над ними.

Факт поширення спірної інформації за посиланням: https://www.obozrevatel.com/health/medical/proizvoditel-populyarnogo-lekarstva-ot-grippa-obmanyivaet-patsientov.htm підтверджується Експертним висновком за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет № 1/2019-ЕВ-ЦК від 11.01.2019 року, складеним Консорціумом «Український центр підтримки номерів і адрес», компетентність якого щодо здійснення функцій, що полягають у проведенні фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет з видачею експертних висновків, а також видачі довідок з відомостями про власників веб-сайтів або інформацією про їх встановлення, підтверджується Свідоцтвом про акредитацію від 22 листопада 2017 p., виданим Об`єднанням підприємств «Український мережевий інформаційний центр».

Станом на цей час, згідно наведеної під заголовком інформації, відбулось 22,1 тис. її переглядів, що свідчить про те, що поширена інформація була доведена до відома більш як однієї особи.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити у позовній заяві.

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Як зазначає позивач, автор статті, поширеної за посиланням: https://www.obozrevatel.com/health/medical/proizvoditel-populyarnogo-lekarstva-ot-grippa-obmanyivaet-patsientov.htm під заголовком «Производитель популярного лекарства обманывает пациентов», не вказаний. Відомості про його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) встановити неможливо.

Отже, належним відповідачем у даній справі є власник веб-сайту https://obozrevatel.com, на якому розміщено спірну інформацію.

Відповідач, заперечуючи проти позову, у своєму відзиві зазначає, що розміщена інформація складається з оціночних суджень та не є тією інформацією, що порушує особисті немайнові права, не завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, та не перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, що зумовлює відсутність юридичного складу правопорушення та, відповідно, підстав для задоволення позову, а тези, які позивач вважає недостовірними, містять інформацію, яка не стосується позивача, а тому будь-яким чином не може порушувати права та інтереси ПАТ «Фармак». Таким чином, ПАТ «Фармак» є неналежним позивачем, оскільки суб`єкти, відносно яких йде мова в деяких тезах статті, є треті особи, відмінні від позивача, або інформація взагалі має загальний характер та не стосується будь-якої особи.

Оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про інформацію" під інформацією закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно статті 4 Закону України "Про інформацію" суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень, а об`єктом інформаційних відносин є інформація.

Статтею 5 Закону України "Про інформацію" встановлено, що кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про інформацію" також встановлено, що право на інформацію охороняється законом. Згідно частини 2 наведеної статті визначено, що ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Згідно зі ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, встановлено:

Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів (пункт 1).

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду (пункт 2).

Судом враховано, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 вказаної статті свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" чи тих "ідей", які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких "демократичне суспільство" неможливе (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Хендісайд проти Сполученого Королівства", від 07.12.1976, п. 49).

Однак, свобода вираження поглядів не може розцінюватися як право на поширення недостовірної інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Чинним законодавством України передбачена можливість спростування недостовірної інформації і таке право не є обмеженням свободи вираження поглядів.

Юридична особа так само як і фізична особа має право на спростування недостовірної інформації відповідно до ст. 277 ЦК України та право на недоторканість ділової репутації відповідно до ст. 299 ЦК України.

Підстави та порядок спростування недостовірної інформації регламентує стаття 277 ЦК України.

Відповідно до частини першої наведеної статті фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право, зокрема, на спростування цієї інформації.

Відповідно до частини 4 статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (частина 7 статті 277 ЦК України).

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, Пленум Верховного Суду України у постанові від 27.02.2009 №1 зазначив, що суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1, при розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Отже, для вирішення спору та прийняття правильного рішення необхідно встановити:

- чи мало місце поширення відповідачем інформації;

- чи стосувалася поширена інформація позивача;

- чи є підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, що не відповідає дійсності;

- чи призвело поширення інформації до порушення особистих немайнових прав позивача.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 визначено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

В абз. 2 п. 15 вищенаведеної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є, зокрема, власник веб-сайта.

Відповідно до ч.ч. 1-3статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.ст. 76-79 ГПК України).

Стосовно того, чи мало місце поширення відповідачем спірної Інформації, то як зазначив позивач, поширення спірної Інформації відбулось на сайті за посиланням https://www.obozrevatel.com/health/medical/proizvoditel-populyarnogo-lekarstva-ot-grippa-obmanyivaet-patsientov.htm під заголовком «Производитель популярного лекарства обманывает пациентов». Отже, йдеться про поширення спірної Інформації в мережі Інтернет.

Враховуючи експертний висновок за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет № 1/2019-ЕВ-ЦК від 11.01.2019 року, а також те, що відповідач не заперечував викладені в ній висновки, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов висновку про те, що власником веб-сайту, на якому розміщена спірна інформація, є відповідач. При цьому суд взяв до уваги, що поданий відповідачем відзив на позов не містить заперечень з приводу того, що він є власником вказаного сайту, а відтак, в силу приписів ч. 4 ст. 165 ГПК України відповідач позбавляється права заперечувати проти відповідних обставини під час розгляду справи по суті.

На підтвердження розміщення відеосюжету зі спірною Інформацією на сайті https://www.obozrevatel.com, власником якого є відповідач, позивачем надано роздруківки скріншотів спірної статті. Наявні в матеріалах справи роздруківки скріншотів підтверджують факт поширення саме відповідачем в мережі Інтернет спірної Інформації та приймається судом у якості належного та допустимого у розумінні статей 76, 77 ГПК України доказу у даній справі.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що мало місце поширення відповідачем спірної Інформації.

З приводу тієї обставини чи стосувалася поширена спірна Інформація позивача, то судом встановлено, що лікарський засіб «Амізон» зареєстровано в Україні згідно реєстраційних посвідчень № UА/6493/01/01, № UА/6493/01/02 та № UA/12415/01/01, виданих ПАТ «Фармак», що також спростовує твердження про те, що «...их (исследований зффективности Амизона - прим.) не существует в природе...», оскільки реєстрація даного лікарського засобу свідчить про те, що відомості щодо ефективності, безпеки та якості такого лікарського засобу знайшли своє підтвердження під час їх експертизи Центром, оскільки їх не підтвердження є підставою для прийняття рішення про відмову у державній реєстрації. Крім того, на спростування того, що лікарський засіб «Амізон» із діючою речовиною енісаміум йодид зареєстровано не тільки в Україні, а також й в інших країнах позивачем надано до матеріалів справи копії закордонних реєстраційних посвідчень.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що поширена відповідачем спірна Інформація стосувалася позивача.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що поширена відповідачем Інформація є недостовірною, що не відповідає дійсності, оскільки згідно наданих до матеріалів справи доказів викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Стосовно того, чи є поширена Інформація оціночними судженнями, то судом враховано, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 29.11.2017 у справі № 6-639 цс 17, постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі № 757/33799/15-ц.

Тож, судом досліджено спірну Інформацію на предмет того, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, враховуючи, що сторони з приводу цього надали відповідні доводи та заперечення, а згідно норм статті 30 Закону України "Про інформацію" оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Так, відповідно до вимог частин першої, другої статті 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Таким чином, враховуючи висновок Європейського суду з прав людини, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті.

Суд наголошує, що свобода вираження поглядів не може розцінюватися як право на поширення недостовірної інформації.

З урахуванням вищенаведених норм матеріального права, прецедентної практики Європейського суду з прав людини, належним чином дослідивши та оцінивши спірну Інформацію, суд дійшов висновку про те, що висловлювання, які знайшли відображення в оскаржуваній позивачем Інформації, не є оціночними судженнями.

Позивачем надано висновок за результатами проведення семантико-текстуальної (лінгвістичної) експертизи № 2741 від 11.02.2019 року, який підтверджує, що текстові фрагменти публікації під назвою «Производитвль популярного лекарства обманывает ІНФОРМАЦІЯ_1 » є фактичними твердженнями, а не оціночними судженнями, містять інформацію негативного характеру щодо ПАТ "Фармак", а сама інформація завдає шкоди діловій репутації позивача.

Разом з тим, суд критично оцінює твердження відповідача про те, що висловлювання, які знайшли відображення в оскаржуваній позивачем Інформації, є оціночним судженням, з огляду на те, що самі лише твердження відповідача не спростовують того факту, що - фактично йдеться про реальний продукт лікарський засіб, а саме препарат «Амізон», склад якого можна перевірити та в результаті відповідного дослідження встановити, чи дійсно такий лікарський засіб ефективний чи ні, тому самі по собі судження відповідача, не дають підстав для поширення недостовірної інформації, оскільки перевірка спірної Інформації на достовірність/недостовірність якраз і можлива за допомогою відповідного експертного висновку.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 165 ГПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Частиною 3 наведеної статті ГПК України встановлено, що відзив повинен містити, зокрема:

заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права;

перелік документів та інших доказів, що додаються до відзиву, та зазначення документів і доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання.

При цьому частиною 4 ст. 165 ГПК України визначено, що якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

У відзиві на позовну заяву, поданому 13.02.2019 року через відділ діловодства суду, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з огляду на те, що спірна інформація є оціночними судженнями, а саме припущеннями, а тому не може бути предметом судового захисту, в свою чергу, висловлена у формі оціночних суджень спірна інформація не може порушувати особисті немайнові права позивача.

Однак, як вбачається з поданого відповідачем відзиву на позовну заяву, відповідач не долучив до відзиву жодних доказів на підтвердження викладених у відзиві заперечень щодо наведених позивачем обставин, з якими відповідач не погоджується. А саме, відповідачем не подано жодних доказів, які б спростовували доводи позивача про те, що спірна Інформація не може вважатися оціночними судженнями на підставі статті 30 Закону України "Про інформацію", оскільки таку інформацію можливо перевірити на предмет її відповідності дійсності, здійснивши відповідну перевірку спеціалізованими лабораторіями. Відповідачем не подано жодних доказів, які б спростовували доводи та докази позивача про те, що спірна Інформація є недостовірною, що не відповідає дійсності.

Стосовно того, чи призвело поширення спірної Інформації до порушення особистих немайнових прав позивача, то суд встановив таке:

Згідно з ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 вбачається, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Згідно частини 2 статті 34 ГК України визначено, що дискредитацією суб`єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних з особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання.

Як встановлено судом, позивач здійснює діяльність по виробництву лікарського препарту «Амізон».

При виробництві лікарського засобу позивач має дотримуватись вимог, що встановлені чинними законодавчими актами України щодо забезпечення життя та здоров`я людей, охорони навколишнього природного середовища, повного технологічного циклу виробництва лікарських засобів, вироблена продукція повинна відповідати санітарним, пожежним, екологічним нормам і правилам.

З урахуванням наведених норм та у зв`язку з доведенням факту, що спірна інформація є недостовірною, тобто такою, яка не відповідає дійсності, суд дійшов висновку, що поширення відповідачем зазначеної спірної Інформації є порушенням особистих немайнових прав позивача. При цьому суд погоджується з доводами позивача, що поширення відповідачем спірної Інформації відносно недотримання підприємством позивача умов виробництва лікарського препарату «Амізон» негативно впливає на покупців при обранні ними лікарських засобів, що в свою чергу, може призвести до зменшення об`ємів продажу ПАТ «Фармак».

За наведених обставин, суд критично оцінює твердження відповідача про відсутність доказів, які б підтверджували причинно-наслідковий зв`язок між сюжетом програми та завданням шкоди діловій репутації позивача та відхиляє їх.

Таким чином, судом по матеріалам справи встановлено сукупність всіх обставин юридичного складу правопорушення щодо поширення відповідачем на сайті https://www.obozrevatel.com недостовірної інформації, яка стосується позивача та порушує особисті немайнові права останнього.

В свою чергу, сукупність всіх обставин юридичного складу правопорушення є підставою для задоволення позову у справах зазначеної категорії, про що зазначається у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1.

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів), підлягають задоволенню повністю.

Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання недостовірною інформації, поширеної ТОВ «Золота Середина» та розміщеної за електронною адресою https://www.obozrevatel.com підлягають задоволенню повністю.

Крім того, позивач звернувся до суду з вимогами про:

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗОЛОТА СЕРЕДИНА» (08630, Київська обл., Васильківський район, село Мархалівка, вулиця Антонова, будинок 1, корпус Б, код 32611564) вилучити з публікації під заголовком «Производитель популярного лекарства обманывает пациентов», розміщеної за посиланням: https://www.obozrevatel.com/health/medical/proizvoditel-populyarnogo-lekarstva-ot-grippa-obmanyivaet-patsientov.htm визнану недостовірною інформацію.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗОЛОТА СЕРЕДИНА» (08630, Київська обл., Васильківський район, село Мархалівка, вулиця Антонова, будинок 1, корпус Б, код 32611564) спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом розміщення між заголовком та першим абзацом публікації «Производитель популярного лекарства обманывает пациентов», розміщеної за посиланнями: https://www.obozrevatel.com/health/medical/proizvoditel-populyarnogo-lekarstva-ot-grippa-obmanyivaet-patsientov.htm текст спростування наступного змісту:

«СПРОСТУВАННЯ: за цією адресою в мережі Інтернет було поширено недостовірну інформацію, що порушує ділову репутацію юридичної особи Публічного акціонерного товариства «ФАРМАК». Дана інформація визнана недостовірною судом.»

Під спростуванням, викласти повідомлення про ухвалене у даній справі судове рішення, а саме: вид судового рішення (рішення, постанова), дату його ухвалення, номер справи, та текст резолютивної частини рішення.

Таким чином, вимога позивача про зобов`язання відповідача спростувати недостовірну інформацію підлягає задоволенню повністю.

Судом враховано, що згідно положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Як вказав Верховний Суд у наведеній постанові від 07.02.2018 у справі № 923/970/16, надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його "ефективність" з точки зору ст. 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом (пункт 145 рішення ЄСПЛ у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" від 15.11.1996).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею Конвенції, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 Рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2015).

Суд вправі застосовувати способи захисту цивільних прав, які випливають із характеру правопорушень, а також повинен враховувати критерії "ефективності" таких засобів захисту та вимоги частин 2-5 статті 13 Цивільного кодексу України щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав особою. Відповідний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 914/873/17 та від 07.02.2018 у справі № 923/970/16.

У постанові від 07.02.2018 у справі № 923/970/16 Верховний Суд також вказав, що оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Враховуючи наведене та встановлені обставини даної справи, звернення позивача до суду з вимогою про заборону відповідачу поширювати будь-яким способом недостовірну інформацію розцінюється судом як "ефективний" спосіб захисту прав та охоронюваних законом інтересів позивача у спірних правовідносинах, у зв`язку з чим такі вимоги підлягають задоволенню повністю.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

22.03.2019 року позивачем надано до загального відділу суду заяву про відшкодування судових витрат понесених у справі № 911/165/19 у зв`язку зі сплатою судового збору та витрат, пов`язаних із отриманням і наданням доказів, та проведенням судової експертизи, відповідно до якої отсанній просить суд стягнути з відповідача 48 626 грн. 00 коп. судових витрат, які складаються з 11 526 ґрн. 00 коп. сплаченого судового збору; 1 600 грн. 00 коп. вартості експертного висновку за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет сплачених згідно платіжного доручення № від 09.01.2019 року; 500 грн. 00 коп. вартості довідки про власника веб-сайту сплачених згідно платіжного доручення № від 09.01.2019 року; 35 000 грн. 00 коп. вартості висновку за результатами проведення семантико-текстуальної (лінгвістичної) експертизи від 11.02.2019 № 2741, сплачених згідно платіжного доручення № від 24.03.2019 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведені приписи п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України та задоволення позову, судовий збір повністю покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію Публічного акціонерного товариства «ФАРМАК», інформацію, поширену у мережі Інтернет за посиланням: https://www.obozrevatel.com/health/medical/proizvoditei-populyarnogo-lekarstva-ot-grippa-obmanyivaet-patsientov.htm у публікації під заголовком «Производитель популярного лекарства ІНФОРМАЦІЯ_2 пациентов», такого змісту: «...лишь доверчивость и невнимательность украинцев приводят к тому, что эту "чудесную таблетку" все еще покупают. Ведь достаточно прочесть на упаковке, из чего она сделана, чтобы понять: Амизон - настолько же лекарство, насколько кока-кола - полезный для здоровья напиток».

Визнати недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію Публічного акціонерного товариства «ФАРМАК», інформацію, поширену у мережі Інтернет за посиланням: https://www.obozrevatel.com/health/medical/proizvoditel-populyarnogo-lekarstva-ot-grippa-obmanyivaet-patsientov.htm у публікації під заголовком «Производитель популярного лекарства обманывает пациентов», такого змісту: «.. .их (исследований зффективности Амизона - прим.) не существует в природе...».

Визнати недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію Публічного акціонерного товариства «ФАРМАК», інформацію, поширену у мережі Інтернет за посиланням: https://www.obozrevatel.com/health/medical/proizvoditel-populyarnogo-lekarstva-ot-grippa-obmanyivaet-patsientov.htm у публікації під заголовком «Производитель популярного лекарства обманывает пациентов», такого змісту: «Поиск показал, что такое вещество в качестве лекарства зарегистрировано ТОЛЬКО в Украине, а единственная статья про энисамиум йодид была опубликована в специализированном украинском издании "Лікарська справа", и датируется 1992-м годом. Однако она осталась и единственной, которая вообще упоминает про существование такого вещества.».

Визнати недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію Публічного акціонерного товариства «ФАРМАК», інформацію, поширену у мережі Інтернет за посиланням: https://www.obozrevatel.com/health/medical/proizvoditel-populyarnogo-lekarstva-ot-grippa-obmanyivaet-patsientov.htm у публікації під заголовком «Производитель популярного лекарства ІНФОРМАЦІЯ_2 », такого змісту: «...для компании Фармак люди - зто всего лишь подопытные, которым можно навязать что угодно, лишь бы бьли деньги на рекламу.»

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗОЛОТА СЕРЕДИНА» (08630, Київська обл., Васильківський район, с. Мархалівка, вул. Антонова, буд. 1, корп. Б, код 32611564) вилучити з публікації під заголовком «Производитель популярного лекарства обманывает пациентов», розміщеної за посиланням: https://www.obozrevatel.com/health/medical/proizvoditel-populyarnogo-lekarstva-ot-grippa-obmanvivaet-patsientov.htm визнану недостовірною інформацію.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗОЛОТА СЕРЕДИНА» (08630, Київська обл., Васильківський район, с. Мархалівка, вул. Антонова, буд. 1, корп. Б, код 32611564) спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом розміщення між заголовком та першим абзацом публікації «Производитель популярного лекарства обманывает пациентов», розміщеної за посиланням: https://www.obozrevatel.com/health/medical/proizvoditel-populyarnogo-lekarstva-ot-grippa-obmanvivaet-patsientov.htm текст спростування наступного змісту:

«СПРОСТУВАННЯ

За цією адресою в мережі Інтернет було поширено недостовірну інформацію, що порушує ділову репутацію юридичної особи Публічного акціонерного товариства «ФАРМАК». Дана інформація визнана недостовірною судом.»

Під спростуванням, викласти повідомлення про ухвалене у даній справі судове рішення, а саме: вид судового рішення (рішення, постанова), дату його ухвалення, номер справи, та текст резолютивної частини рішення.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОЛОТА СЕРЕДИНА» (08630, Київська обл., Васильківський район, с. Мархалівка, вул. Антонова, буд. 1, корп. Б, код 32611564) на користь Публічного акціонерного товариства «ФАРМАК» (04080, м. Київ, вул. Фрунзе, буд. 63, код 00481198) 11 526 (одинадцять тисяч п`ятсот двадцять шість) грн. 00 коп. судового збору, 37 100 (тридцять сім тисяч сто) грн. 00 коп. судових витрат.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України .

Повний текст рішення підписано 24.06.2019 року.

Суддя Л.Я. Мальована