ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2019 р. Справа № 911/2746/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Пашкіної С.А.

Мартюк А.І.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Науково-виробничого приватного підприємства "Пласт"

на рішення Господарського суду Київської області від 06.03.2019 р. (повне рішення складено 14.03.2019 р.)

у справі № 911/2746/18 (суддя - Грабець С.Ю.)

за позовом Науково-виробничого приватного підприємства "Пласт"

до Дочірнього підприємства "Рітейл Іст"

про стягнення заборгованості у розмірі 37357,61 грн

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Науково-виробниче приватне підприємство "Пласт" звернулося з позовом до Дочірнього підприємства "Рітейл Іст" про стягнення заборгованості за договором поставки № РІ020309 від 22.01.2014 р. у загальному розмірі 37357,61 грн, з яких: 26404,75 грн - основний борг, 9667,00 грн - пеня, 837,37 грн - 3% річних та 448,49 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем умов укладеного договору поставки, згідно з якими позивач зобов`язався поставити Дочірньому підприємству "Рітейл Іст" товар, а відповідач прийняти його і оплатити. Проте, як зазначає позивач, Дочірнє підприємство "Рітейл Іст" поставлений товар оплатило лише частково.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.12.2018 р. відкрито провадження у справі № 911/2746/18, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Рішенням Господарського суду Київської області від 06.03.2019 р. (повне рішення складено 14.03.2019 р.) у справі № 911/2746/18 у задоволенні позову Науково-виробничого приватного підприємства "Пласт" відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Науково-виробниче приватне підприємство "Пласт" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено приписи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що судом першої інстанції неправомірно застосовано до спірних правовідносин ч. 1 ст. 212 ЦК України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 04.04.2019 р. апеляційну скаргу Науково-виробничого приватного підприємства "Пласт" у справі № 911/2746/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Мартюк А.І., Власов Ю.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 911/2746/18, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу впродовж 15 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

У встановлений строк Дочірнє підприємство "Рітейл Іст" не скористалося правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1582/19 від 10.06.2019 р. у зв`язку з призначенням судді Власова Ю.Л. суддею Верховного Суду відповідно до Указу Президента № 195/2019 від 07.05.2019 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/2746/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2019 р. апеляційну скаргу у справі № 911/2746/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2019 р. справу № 911/2746/18 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених судом першої інстанції обставин справи убачається, що 22.01.2014 р. між Науково-виробничим приватним підприємством "Пласт" (постачальник) та Дочірнім підприємством "Рітейл Іст" (покупець) укладено договір № РІ020309, згідно з умовами якого позивач зобов`язувався поставити відповідачу товар, а відповідач зобов`язувався його прийняти і оплатити.

Відповідно до п. 3.1 договору товар поставляється позивачем у відповідності з замовленням відповідача по асортименту, кількості та цінам в строк, зазначений в замовленні.

Пунктом 3.2 договору встановлено, що замовлення можуть надаватись позивачу письмово, по факсу, електронній пошті або в іншій формі, прийнятній для сторін. В будь-якому випадку прийняття замовлення позивачем повинно бути підтверджено (погоджено) в погодженій сторонами формі. Позивач зобов`язується дотримуватись відповідності позицій в накладній позиціям в замовленні. Кожне замовлення повинно оформлюватися окремою накладною. Не допускається об`єднання декількох замовлень в одну накладну та оформлення декількох накладних по одному замовленню. У випадку, якщо позивач не може поставити товар відповідачу в строк, зазначений в замовленні, він зобов`язаний негайно, але не пізніше половини строку, зазначеного в замовленні, на протязі якого він повинен був поставити товар, повідомити про це відповідача.

Згідно з п. 3.3 договору обсяги і асортимент чергової поставки можуть змінюватися шляхом внесення змін чи доповнень до замовлення в порядку, передбаченому п. 3.2 цього договору.

Також, відповідно до п. 3.4 договору пунктом поставки товару за цим договором є склад відповідача, адреса якого вказана в замовленні. Поставка товару до місця передачі здійснюється транспортом позивача. Витрати з транспортування товару до пункту поставки несе позивач. Датою поставки є дата отримання відповідачем товару на складі відповідача. Товар поставляється на умовах DDP, що передбачені Інкотермс "Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати", введених в дію з 01.01.2000 р.

У випадку, якщо товар не виходить на необхідний рівень продаж у роздрібній мережі відповідача для вказаної категорії товару, або, якщо товар не був реалізований на протязі строку його придатності, або товар виявився неякісним при тестуванні, відповідач направляє на адресу уповноваженого представника позивача повідомлення про обсяг та причини повернення товару, а також перелік торгівельних точок, з яких позивач зобов`язаний протягом 5 календарних днів з моменту одержання повідомлення від відповідача вивести такий товар (п. 3.7.1 договору).

Відповідач оформлює повернення товарів за допомогою накладної на повернення товарів (п. 3.7.2 договору).

Згідно з п. 5.1 договору перехід права власності на товар від позивача до відповідача здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі відповідача.

Відповідно до п. 5.2 договору приймання-передача товару за кількістю та якістю здійснюється на складі відповідача в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Пунктом 7.1 договору встановлено, що відповідач оплачує товар, який поставляється, за цінами, погодженими сторонами в специфікації та підтвердженими у накладних. Ціна на товар в специфікації вказується в гривнях. Ціна повинна відповідати законодавству України та включати не більше 2-х знаків після коми (ціна без ПДВ та з ПДВ).

Згідно з п. 7.8 договору загальна сума цього договору складається з суми накладних, по яким була здійснена поставка товару.

Оплата за товар здійснюється в українській національній валюті у безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позивача після його реалізації кожні 30 (тридцять) дні(ів). При цьому, сторони домовилися про те, що відповідач здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше, ніж 500,00 (п`ятсот) грн з кожного магазину (п. 7.9 договору).

Пунктом 7.11 договору передбачено, що зобов`язання відповідача по оплаті товару вважається виконаним з моменту списання коштів з його банківського рахунку.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що Дочірнє підприємство "Рітейл Іст" лише частково оплатило товар, поставлений позивачем згідно з умовами договору № РI020309 від 22.01.2014 р.

На підтвердження зазначених обставин до матеріалів справи позивачем долучено акт звірки взаєморозрахунків від 23.03.2018 р., з якого убачається, що борг відповідача перед позивачем становить 42533,75 грн.

Так, позивач звертався до відповідача з претензіями № 16-02/18/1 від 16.02.2018 р. та № 27-04/01-юв від 27.04.2018 р. з вимогою оплатити зазначену заборгованість.

Дочірнє підприємство "Рітейл Іст" не надало жодної відповіді на зазначені претензії, однак частково сплатило заборгованість у сумі 15000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 101198305 від 16.07.2018 р. та № 101254519 від 14.09.2018 р.

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з приписами ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Також, частиною 1 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, до суду першої інстанції відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому Дочірнє підприємство "Рітейл Іст" заперечувало стосовно наявності заборгованості перед позивачем, оскільки останнім не надано доказів того, що товар був реалізований і у відповідача виник обов`язок щодо його оплати.

Також, відповідач зазначав, що видаткові накладні, які підтверджують поставку товару позивачем, оформлені з порушенням встановлених законодавством вимог, а акт звірки, доданий до матеріалів справи, не може підтверджувати обов`язок відповідача щодо сплати боргу перед позивачем.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Таким чином, укладаючи правочин з відкладальною обставиною, його сторони пов`язують виникнення прав і обов`язків за таким правочином з певною обставиною, щодо появи якої у майбутньому у сторін існує лише відповідна вірогідність.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду стосовно того, що відкладальна обставина може полягати у діях як однієї зі сторін договору, так і третьої особи, яка нею не є, але у будь-якому разі повинна обумовлювати настання (зміну) відповідних прав і відповідних обов`язків обох сторін договору, а не лише однієї з них, та у момент укладання договору стосовно такої обставини має бути невідомо, настане вона чи ні. При цьому, сторони правочину повинні усвідомлювати, що відкладальна обставина має характер такої обставини, що може і не настати.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 7.9 договору сторони домовились про те, що оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позивача після його реалізації кожні 30 (тридцять) дні(ів). При цьому, сторони також домовилися про те, що відповідач здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше, ніж 500,00 (п`ятсот) грн з кожного магазину.

Таким чином, умовами договору визначено обов`язок відповідача здійснити оплату товару із настанням певної події, а саме реалізації отриманого товару, що є відкладальною обставиною у розумінні ч. 1 ст. 212 ЦК України.

Вищевказаний пункт договору є чинним, не визнаний недійсним у встановленому законом порядку, а відтак повинен виконуватись сторонами договору.

Також, як на підставу виникнення у відповідача обов`язку по оплаті товару, позивач посилається на підписаний між сторонами акт перевірки розрахунків від 23.03.2018 р., у якому вказано, що борг відповідача перед позивачем становив 42533,75 грн.

У вищевказаному акті зазначено: "залишок на 23.03.2018 за всіма розрахунками по взаємовідносинам з контрагентом". Проте, посилання на кількість реалізованого та/або нереалізованого товару у вищевказаному акті відсутні.

Відтак, оскільки позивачем в порушення ст. ст. 73, 74 ГПК України не надано належних та допустимих доказів, що підтверджували б реалізацію товару, вимога про стягнення з відповідача 26404,75 грн основного боргу є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог Науково-виробничого приватного підприємства "Пласт" в частині стягнення основного боргу.

Окрім стягнення основного боргу позивач також просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 9667,00 грн, 3% річних у розмірі 837,37 грн та 448,49 грн інфляційних втрат.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Також, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з цим, оскільки позивачем не доведено факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 9667,00 грн, 3% річних у розмірі 837,37 грн та інфляційних втрат у розмірі 448,49 грн, що є похідними від основного зобов`язання, також не підлягають задоволенню.

Враховуючи усе вищезазначене, доводи апеляційної скарги позивача стосовно того, що судом першої інстанції неправомірно застосовано до спірних правовідносин ч. 1 ст. 212 ЦК України, спростовуються вищенаведеними твердженнями.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 р.).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 06.03.2019 р. прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Науково-виробничого приватного підприємства "Пласт" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Науково-виробничого приватного підприємства "Пласт" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 06.03.2019 р. у справі № 911/2746/18 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання і розгляд апеляційної скарги покласти на Науково-виробниче приватне підприємство "Пласт".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст складено 20.06.2019 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді С.А. Пашкіна

А.І. Мартюк