номер провадження справи 33/75/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2019 Справа № 908/1136/19

м.Запоріжжя Запорізької області

За позовом: Військової частини А0215 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України) (21007, м. Вінниця, вул. Стрілецька, 105)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Промелектроніка” (юридична адреса: 69002, м. Запоріжжя, вул. Грязнова, буд. 4-А; поштова адреса: 69002, м. Запоріжжя, вул. Фортечна, буд. 4-А, офіс 3, а/с 5012)

про стягнення суми,

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача: не з’явився;

від відповідача : не з’явився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

В господарський суд Запорізької області надійшла позовна заява Військової частини А0215 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Промелектроніка” про стягнення суми 5034,40 грн.

Відповідно до витягу з протоколу розподілу судової справи між суддями від 14.05.2019 р. здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/1136/19 та визначено до розгляду судді Мірошниченко М.В.

Ухвалою суду від 20.05.2019р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 33/75/19, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 18.06.2019р.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про закупівлю за державні кошти №64/18, укладеного між сторонами 04.05.2018р., в частині порушення строків поставки товару. Так, за умовами договору, відповідач взяв на себе обов’язок поставити позивачу товар; датою виконання зобов’язань за договором сторони визначили дату затвердження позивачем акту прийому поставленого товару; строк постачання товару встановили у специфікації до договору. У специфікації від 04.05.2018 сторони узгодили граничний термін поставки товару – 01.07.2018р. Однак, відповідач свої обов’язки за договором належним чином не виконав, товар поставив з порушенням терміну постачання товару на 29 діб. За несвоєчасне виконання зобов’язань за спірним договором позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені за період: з 02.07.2018 по 30.07.2018 (29 діб) в сумі 5034,40 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на ст.ст. 11, 525, 526, 530, 610, 612, 627 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 193, 231, 218 ГК України.

У відзиві на позовну заяву, відповідач проти позову заперечив, зазначив, що за умовами укладеного між сторонами договору, обов’язок постачальника здійснити поставку товару виникає після отримання письмового повідомлення від замовника про готовність до виконання умов договору. Позивач не надав підтвердження направлення та вручення такого повідомлення відповідачу. Відповідач отримав копію повідомлення про готовність до виконання договору від 07.05.2018 одночасно із екземпляром позову. Крім того, вказане повідомлення виготовлене військовою частиною А 0215, в той час як за умовами договору готувати повідомлення постачальнику про готовність замовника до виконання умов договору має військова частина А 1049. Отже позивач не вчинив господарську дію, яка є правовою підставою для виникнення обов’язку відповідача з поставки товару. Також, відповідач вказує на те, що актом приймання-передачі № 260 від 31.07.2018 позивач підтвердив отримання товару. Проте, поставка товарів за договором №64/18 від 04.05.2018 відбувалась раніше двома партіями, що підтверджуються відповідними видатковими накладним № РН-0001341 від 27.07.2018 та № РН-0001402 від 30.07.2018. Позивач склав акти прийому поставленого товару №66 від 27.07.2018 та № 73 від 30.07.2018, якими підтверджується прийняття товару. Тож, відповідач категорично незгоден з визначеним позивачем періодом порушення строків постачання: з 01.07.2018 по 31.07.2018, відповідно і розрахунок пені є невірним. Просить суд у задоволенні позову відмовити.

Також, відповідачем надіслано на адресу суду надіслано клопотання (вх.№08-08/11848/19 від 10.06.2019) про зменшення розміру штрафних санкцій, в якому ТОВ “Промелектроніка” просить суд зменшити штрафні санкції за договором №64/18 від 04.05.2018 до 1 гривні.

Крім того, від відповідача на адресу суду надійшла заява (вх.№ 08-08/11288/19 від 30.05.2019) про визнання неналежними та недопустимими додатків до позову, які додано військовою частиною А0215 у даній справі. Заява мотивована відсутністю повноважень командира військової частини 1517 Вишневського С.Д на посвідчення доданих до позову документів.

Розглянувши заяву відповідача про визнання неналежними та недопустимими додатків до позову, які додано військовою частиною А0215 у даній справі, суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Стаття 76 ГПК України визначає допустимість доказів. Так, Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Необхідно зазначити, що документи, які додані позивачем до позовної заяви містять відмітку: «Згідно з оригіналом», підпис Командиру військової частини А 1517 генерал-майора С.Д.Вишневського та відбиток гербової печатки.

Згідно довідки Командира військової частини А 0215 генерал-полковника С.Дроздова за вих.№ 350/153/360/пс від 10.06.2019 військові частини А1049, А1517, А0302, А0201, А0306, А2504, А0257т, А0257, А0215ю є структурними підрозділами (управліннями, відділами) військової частини А0215 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України). Відповідно до наданих повноважень вказані вище військові частини (керівники структурних підрозділів Командування Повітряних Сил Збройних Сил України) мають право здійснювати листування, готувати документи, виготовляти та завіряти копії документів, вчиняти інші дії необхідні для виконання завдань, покладених на військову частину А0215 (оригінал довідки долучено до матеріалів справи).

Враховуючи, що факт укладення між сторонами договору №64/18 від 04.05.2018, додатків і специфікації до нього, а також факт виконання сторонами договору, відповідачем не заперечується, заява позивача про визнання неналежними та недопустимими додатків до позову залишається судом без задоволення.

Сторони процесуальним правом на участь представника в судовому засіданні не скористались, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали суду від 20.05.2019) свідчать про належне повідомлення судом позивача та відповідача про дату, час і місце розгляду справи.

З огляду на наведене та з урахуванням того, що неявка учасників процесу не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному з’ясуванню всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Зважаючи на приписи ч. 3 ст.222 Господарського процесуального кодексу України, фіксування судового процесу при розгляді справи по суті за допомогою технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч.4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

04.05.2018 між Військовою частиною А0215 (замовник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Промелектроніка” (постачальник, відповідач у справі) укладено договір про закупівлю №64/18 (далі договір).

Відповідно до п.1.2. договору постачальник зобов’язується поставити замовникові товар у кількості та у строки визначені у специфікації товару (додаток № 1 до договору). Замовник зобов’язується прийняти та оплатити такий товар.

У пункті 3.1 сторони домовилися про те, що сума договору становить 173600,00 грн., у тому числі ПДВ (20%) у розмірі 28933,33 грн.

Пунктом 5.1. договору визначено строк постачання товару: згідно зі специфікацією товару (додаток № 1 до договору). Товар постачається силами (засобами) постачальника після відправлення замовником постачальнику повідомлення про готовність до виконання умов договору. Замовник у повідомленні визначає обсяги поставки товару та конкретне місце постачання (вантажоотримувача замовника). Замовник може надавати повідомлення на поставку як повного обсягу товару, так і на партію товару.

Датою виконання зобов’язань постачальника з постачання товару є дата затвердження замовником (командиром військової частини А0215) акту прийому поставленого товару (форма – додаток № 3 до договору). Замовник затверджує акт прийому поставленого товару (форма – додаток № 3 до договору) при наявності акта приймання-передачі (форма – додаток № 22 до наказу Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440) (п. 5.4. договору).

Згідно п.7.2 договору, за порушення строків (термінів) постачання товару або заміну його на якісний понад строки, зазначені у пунктах 2.2, 2.3, та 5.1 цього договору, постачальник сплачує пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення постачання за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 10% від вартості непоставленого товару. Штрафні санкції до постачальника за порушення строків (термінів) поставки товару не застосовуються з моменту затвердження без претензій акту приймання-передачі (форма-додаток 22, до наказу Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440).

Відповідно до п.10.1. договору, він набирає чинності з моменту підписання його двома сторонами. Термін дії договору – включно до 31.12.2018 року, а в частині гарантійних зобов’язань – до повного їх виконання.

04.05.2018р. сторонами підписано специфікацію до договору, у якій визначено найменування товару (прилади МИ-285Д); термін постачання товару (включно до 01.07.2018 за письмовим повідомленням замовника); вимір товару (одиниця); кількість (4); вартість товару (загальна 173600 грн. з ПДВ).

31.07.2018 ТВО командира військової частини А 1912 підполковником В.А.Галінським затверджено акт приймання-передачі № 260, який свідчить про поставку відповідачем товару (Магнетрон МИ-285Д - 4один.) на загальну суму 173600,00 грн.

Як зазначає у позові позивач, зобов’язання з поставки товару відповідачем виконано в повному обсязі, однак з порушенням визначеного договором строку. Акт прийому поставленого товару № 260 замовником затверджено 31.07.2018р., тож відповідачем порушено термін постачання товару на 29 діб.

Відповідач зазначив, що поставку товару ним здійснено двома партіями 27.07.2018 та 30.07.20118 та вважає, що прострочення зобов’язання з поставки з його боку відсутнє, оскільки позивачем на його адресу не було направлено повідомлення про готовність до виконання договору. На підтвердження здійснення поставки товару, відповідачем в матеріали справи надано копії видаткових накладних: №РН-0001341 від 27.07.2018 на суму 86800,00 грн. і № РН-0001402 від 30.07.2018 на суму 86800,00 грн. та копії актів прийому поставленого товару № 66 від 27.07.2018 на суму 86800,00 грн. і №73 від 30.07.2018 на суму 86800,00 грн., підписані з боку замовника командиром військової частини А1912 полковником Білецьким Ю.В.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Правовідносини сторін у даній справі виникли на підставі договору № 160019 від 15.03.2016р., який за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно із ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов’язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами у специфікації визначено граничний термін поставки товару: включно до 01.07.2018р. за письмовим повідомленням замовника.

Доказів поставки товару у термін, визначений сторонами у договорі, як і доказів змінення сторонами граничного строку поставки, відповідачем в матеріали справи не надано.

Моментом виконання зобов’язань постачальника з постачання товару, сторони у п. 5.4. договору встановили – дату затвердження замовником акту прийому поставленого товару.

Акт прийому поставленого товару № 260 замовником затверджено 31.07.2018р..

Отже, зважаючи на визначений сторонами у договорі момент виконання зобов’язань з поставки товару, суд погоджується з доводами позивача про прострочення відповідачем зобов’язання з поставки товару на 29 діб.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 614 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, ЦК України покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини. Боржник звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15.08.2018 по справі 910/11049/17 та постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 у справі № 6-170цс12.

Відповідач заперечує прострочення поставки товару, через неотримання від позивача повідомлення про готовність замовника до виконання договору.

Позивач у позові вказує на те, що повідомлення про готовність до виконання умов договору, ним на адресу відповідача направлено 07.05.2018р. за вих.№ 350/129/138/624/ПС. Місце поставки товару визначено смт. Новоівницьке, Житомирська область, склад вантажоотримувача замовника, військова частина А1912. Вказане повідомлення направлено відповідачу супровідним листом за вих..№ 350/124/394/пс від 08.05.2018 разом з дев’ятьма іншими договорами, отримання яких відповідач не заперечує.

Відповідач в свою чергу зазначає, що повідомлення про готовність до виконання договору від замовника не отримував, у зв’язку з чим, постачальник 25.06.2018р. звернувся листом за вих..№ 219 до замовника із пропозицією переглянути термін поставки товару, повідомити про готовність до виконання договору та визначити місце поставки.

Необхідно зазначити, що належні докази направлення кореспонденції як позивачем на адресу відповідача, так і відповідачем листа на адресу відповідача (у описі вкладення відсутній лист з датою 25.06.2018) сторонами в матеріали справи не надано.

Втім, в даному випадку, сам факт поставки товару відповідачем у місце поставки, яке визначено у повідомленні замовника (смт. Новоівницьке, Житомирська область, військова частина А1912) і є відмінним від адреси Військової частини А0215 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України), свідчить про обізнаність відповідача щодо готовності замовника до виконання умов договору.

Посилання відповідача на неправомірність нарахування позивачем штрафних санкцій по 30.07.2018р., оскільки фактично товар поставлено 27.07.2018 та 30.07.2018, судом до уваги не приймаються, враховуючи визначений за згодою сторін у п.5.4 договору момент виконання зобов’язань за ним.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 231 Господарського Кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.».

Перевіривши розрахунок, судом встановлено, що пеню за визначений період: з 02.07.2018 по 30.07.2018 (29 діб), розраховано позивачем вірно, розрахунок здійснено за формулою: сума невиконаного зобовязання х 0,1% х кількість днів прострочення (173600,00 грн. х 0,1% х 29 = 5034,40 грн.), що відповідає умовам п. 7.2 договору.

Відповідачем заявлено клопотання (вх.№08-08/11848/19 від 10.06.2019) про зменшення розміру штрафних санкцій, в якому ТОВ “Промелектроніка” просить суд зменшити штрафні санкції за договором №64/18 від 04.05.2018 до 1 гривні. Мотивуючи клопотання, зазначає, що винятковість обставин, на які ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» посилається в обґрунтування зменшення судом штрафних санкцій, полягає в тому, що вони є надмірно великі порівняно із збитками кредитора, при цьому доказів того, що позивачу завдано збитків в результаті несвоєчасної поставки товару останнім не надано. Також докази, що свідчили б про можливе погіршення фінансового стану чи ускладнення в господарській діяльності для кредитора відсутні.

Частинами 1-2 ст. 233 ГК України визначено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (ч.1). Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (ч.2).

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Вирішуючи питання про зменшення пені за клопотанням відповідача, суд враховує, що розмір пені, встановлений сторонами в договорі, визначений у відповідності до положень ч. 2 ст. 231 Господарського Кодексу України і не перевищує законодавчо визначений розмір відповідальності. Відповідач не посилається на скрутний фінансовий стан підприємства, не довів суду в установленому чинним ГПК України порядку того факту, що належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, що даний випадок є винятковим, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволені клопотання ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» про зменшення штрафних санкцій.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Військової частини А0215 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Промелектроніка” пені в розмірі 5034,40 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Промелектроніка” (юридична адреса: 69002, м. Запоріжжя, вул. Грязнова, буд. 4-А; поштова адреса: 69002, м. Запоріжжя, вул. Фортечна, буд. 4-А, офіс 3, а/с 5012; код за ) на користь Військової частини А0215 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України) (21007, м. Вінниця, вул. Стрілецька, 105, код за ) суму 5034 (п’ять тисяч тридцять чотири) грн. 40 коп. пені та суму 1921 (одна тисяча дев’ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано – « 24» червня 2019 р.

Суддя М.В. Мірошниченко