номер провадження справи 28/63/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2019 Справа № 908/858/19

м.Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Федорової Олени Владиславівни при секретарі Рикун А.В. розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Київська макаронна фабрика" (04073, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 142)

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Український Рітейл" (юридична адреса: 69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд. 25, кім. 207; поштова адреса: 49022, м.Дніпро, вул. Маршала Малиновського, буд. 114)

про стягнення грошових коштів

за участю представників:

від позивача: Рубченко О.І., довіреність б/н від 26.04.2019;

від відповідача: Кандаурова А.А., довіреність №52/2019 від 04.04.2019, адвокат;

СУТНІСТЬ СПОРУ

До Господарського суду Запорізької області звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Київська макаронна фабрика" з позовом до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Український Рітейл" про стягнення 267.425,83 грн., які складаються з: 258.128,07 грн. заборгованості, 7.222,25 грн. пені, 826,00 грн. 3% річних та 1.249,51 грн. інфляційних втрат.

Підставою для звернення з позовом до суду зазначено неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати отриманого товару за видатковими накладними №1561 від 04.12.2018, № 1 від 16.01.2019, № 130 від 05.02.2019, №187 від 18.02.2019 в рамках договору поставки №177 від 26.06.2017, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 258.128,07 грн. Враховуючи наявність порушення грошового зобов`язання, позивач, керуючись умовами договору та приписами діючого законодавства, нарахував та просить стягнути пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2019 позовну заяву передано на розгляд судді Федоровій О.В.

Ухвалою суду від 11.04.2019 позовну заяву ТОВ "Торговий Дім "Київська макаронна фабрика" №01/11 від 05.04.2019 (вх. № 928/08-07/19 від 10.04.2019) залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення виявлених недоліків.

19.04.2019 на адресу суду надійшли докази усунення позивачем недоліків, що були зазначені в ухвалі від 11.04.2019. Також позивачем наданий попередній розрахунок судових витрат, відповідно до яких позивач зазначив, що він очікує понести наступні судові витрати: судовий збір у розмірі 4.011,39 грн.; сплата за відрядження в сумі 2.834,60 грн., яка включає в себе відрядження 2 дні зі сплатою за один день 417,30 грн., орієнтована вартість квитків на проїзд в сумі 2.000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Присвоєно справі номер провадження 28/63/19. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 15.05.2019. Відповідачу запропоновано надати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (за наявності).

10.05.2019 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №129 від 06.05.2019 відповідно до якого відповідач просив в позові відмовити повністю.

Цього ж дня відповідачем надана заява №130 від 06.05.2019 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Також відповідачем було зазначено, що:

- надані видаткові накладні не є належними письмовими доказами, оскільки мають суттєві недоліки та не відповідають вимогам, що ставляться до первинних документі;

- позивачем не враховано зарахування зустрічних однорідних вимог за вказаним договором;

- нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснено невірно та не обґрунтовано;

- пеню нараховано безпідставно, оскільки п. 8.12 договору містить іншу редакцію, яка узгоджена сторонами в протоколі розбіжностей.

14.05.2019 на електрону адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив вх.01/19, яка не містить електронного цифрового підпису, як то передбачено нормами чинного законодавства.

У зв`язку з відсутністю електронного цифрового підпису на відповіді на відзив, даний документ залучено до матеріалів справи без надання оцінки позиції позивача щодо викладених відповідачем у відзиві доводів.

15.05.2019 через канцелярію суду позивачем подана заява б/н про долучення документів до матеріалів справи, а саме суду надана відповідь на відзив, відповідно до якої позивач зазначив, що:

- первинні бухгалтерські документи підписані та скріплені печаткою відповідача;

- про наявність заборгованості свідчить підписаний відповідачем акт звірки за перший квартал;

- відповідачем частково оплачена видаткова накладна №1561 від 04.12.2018;

- заяву-повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.03.2019 позивачем отримано лише 13.05.2019;

- в протоколі розбіжностей до договору поставки допущена помилка (описка), п. 8.11 договору вказаний замість 8.12 договору;

- у зв`язку із зустрічним зарахуванням вимог, надано новий розрахунок заявлених до стягнення сум.

Судом перевірені повноваження присутніх в судовому засіданні 15.05.2019 представників. З`ясовано про обізнаність уповноважених представників сторін про права та обов`язки учасників судового процесу. Відводів складу суду не заявлено.

Позивач заперечив проти задоволення заяви відповідача та зазначив, що справа незначної складності, а тому підстав для розгляду даної справи в порядку загального позовного провадження немає.

Розглянувши заяву відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, суд на підставі п. 1 ч. 4 ст. 250 ГПК України залишив заяву відповідача без задоволення, оскільки дана справа не є складною та ціна позову не перевищує встановленого процесуальним законом розміру.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В судовому засіданні 15.05.2019 в порядку ст. 216 ГПК України оголошено перерву до 10.06.2019.

Розгляд справи відповідно до вимог ст. 222 ГПК України здійснювався за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фіксування судового процесу за допомогою відеозаписувального технічного засобу судом не здійснювалось у зв`язку з відсутністю у суду такої технічної можливості.

22.05.2019 від позивача надійшли додаткові письмові пояснення та акт звірки взаємних розрахунків станом на квітень 2019.

05.06.2019 на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив №214 від 04.06.2019, відповідно до яких відповідачем заперечує проти твердження позивача щодо допущення помилки (описки) в п. 8.12 договору. Вважає такі доводи позивача безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки кожна сторін даного протоколу розбіжностей підписана уповноваженими особами з обох сторін та скріплена їх печатками, отже всі умови договору з урахуванням розбіжностей було узгоджено. Інших змін та доповнень, як до договору так і до протоколу розбіжностей сторонами не вносились. Таким чином, нарахування пені є необґрунтованим та безпідставним. З урахуванням викладеного просив в позові повністю відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні 10.06.2019 підтримав позовні вимоги з урахуванням додаткових пояснень. Просив позов задовольнити. Також зауважив, що враховуючи положення 7. 8 ст. 129 ГПК України надасть суду додаткові докази понесених судових витрат з урахуванням кількості судових засідань.

Представник відповідача підтримав свої правову позицію, що викладена у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив. Просив в позові відмовити.

В судовому засіданні 10.06.2019 суд визнав наявні документи достатніми для об`єктивного та всебічного розгляду спору, внаслідок чого, в порядку ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення, судом оголошено, що повний текст рішення буде складено протягом 5 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення та надісланий на адреси сторін.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Київська макаронна фабрика" (постачальник, позивач у справі) та товариство з обмеженою відповідальністю "Український Рітейл" (покупець, відповідач у справі) 26.026.2017 уклали договір поставки №177 (надалі договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар. на умовах цього договору.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що товар поставляється постачальником окремими партіями у відповідності з замовленнями на поставку. Постачальник зобов`язується прийняти від покупця замовлення на поставку товара та здійснити поставку товару за адресами, у кількості та на дату, яка зазначена у замовленні, своїми транспортними засобами та за свій рахунок. У разі підписання сторонами Додатку №5 "Графік поставок", графік поставок та строки поставок визначаються відповідно підписаного сторонами Додатку №5. Покупець має право робити замовлення поза графіком і дане замовлення буде мати обов`язкову силу для постачальника, при направленні замовлення не менш. Ніж за 12 годин до моменту поставки.

Пунктом 2.6 договору встановлено, що зобов`язання з поставки вважаються виконаними з моменту передачі товару та повного пакету належним чином оформлених товаросупровідних документів покупцю згідно умов даного договору та діючого законодавства України.

Замовлення вважається виконаним, а постачальник вважається таким, що виконав свої зобов`язання з поставки, якщо він здійснив поставку товарів:

- у погоджені з покупцем день та час;

- в асортименті та кількості, згідно замовлення;

- за цінами, затвердженими сторонами у специфікації;

- з повним пакетом правильно заповненої супровідної документації;

- у повній відповідності до діючого законодавства України та умов договору.

У пункті 3.7 договору зазначено, що разом із товаром постачальник зобов`язаний надати наступні товаросупровідні документи:

- товарно-транспортну накладну;

- видаткову накладну;

- посвідчення якості товару;

- інші документи на товар, надання яких передбачено законодавством України.

На кожний окремий транспортний засіб постачальний оформлює окремий пакет товаросупровідних документів з обов`язковим зазначенням номеру замовлення.

Відповідно до п. 6.1 в редакцій Протоколу розбіжностей до договору №177 ціна на товар визначається на підставі узгодженої сторонами Специфікації та може бути змінена виключно за попереднім узгодженням с покупцем за 14 календарних днів у разі не підписання нової Специфікації, постачальник має право не поставляти товар за старою ціною, письмово повідомити покупцю за 7 календарних днів. Нова ціна починає діяти з дати зазначеної у Специфікації.

Відповідно до п. 6.5 договору вимоги про оплату товару зазначаються в додатку №6 до даного договору.

Згідно з п. 3 додатку №6 до договору оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дня поставки товару. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку постачальника.

В пункті 5 додатку №6 до договору сторони узгодили, що рахунок з актом наданих послуг надсилається представнику постачальника по електронній пошті. Постачальник зобов`язаний оплатити надані покупцю послуги протягом 7 календарних днів з моменту отримання рахунку по електронній пошті. У разі несплати постачальником рахунку в зазначені строки, покупець має право провести залік в односторонньому порядку. Залік здійснюється за письмовою заявою покупця, яка надсилається на поштову адресу постачальника. Оригінал акту виконаних послуг покупець надсилає на поштову адресу постачальника. У разі не отримання від постачальника підписаного акту виконаних робіт протягом 7 календарних днів з дати відправлення акту покупцем на поштову адресу постачальника, акт виконаних услуг вважається погодженим постачальником

Пунктом 11.1 договору встановлено, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2017. У випадку, якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії даного договору жодна зі сторін в письмовій формі не заявить про його розірвання, договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік.

Сторони доказів припинення, розірвання або визнання недійсним договору суду не надали. Отже, умови договору є чинними на момент розгляду даної справи судом.

Як зазначив позивач у період з 26.06.2017 по 05.04.2019 він поставив відповідачу товар на суму 1.427.396,04 грн., а відповідач в свою чергу частково оплатив отриману продукцію у сумі 1.169.267,97 грн.

Підставою для звернення з позовом стала несплата відповідачем товару отриманого за видатковими накладними №1561 від 04.12.2018 на суму 105.753,60 грн., №1 від 16.01.2019 на суму 87.552,00 грн., №130 від 05.02.2019 на суму 48.326,40 грн., №187 від 18.02.2019 на суму 39.225,60 грн. На кожній зазначеній видатковій накладній міститься номер замовлення, як то передбачено умовами договору.

Факт поставки товару за вищевказаними накладними також підтверджується товарно-транспортними накладними, які містяться в матеріалах справи.

У зв`язку з порушенням строків оплати отриманого товару, покупець направив відповідачу лист №01/10 від 21.03.2019 в якому зазначив про існування заборгованості за поставлений товар та необхідність її погасити.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №177 від 26.06.2017 стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Спірні правовідносини сторін є господарськими та врегульовані договором поставки №177 від 26.06.2017.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 ГК України господарські зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Аналогічний припис містить ст. 526 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналогічні приписи зазначені в ч. ч. 1, 6 ст. 265 Господарського кодексу України.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до приписів ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов`язання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обов`язок щодо оплати отриманого товару, у встановлений договором строк, не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи.

В ході розгляду справи суду встановлено про зарахування сторонами зустрічних однорідних вимог на суму 3.502,08 грн., внаслідок чого заборгованість за договором поставки №177 від 26.06.2017 склала 254.625,99 грн.

Факт наявності заборгованості у розмірі 254.625,99 грн. також підтверджується актом звірки взаємних розрахунків підписаний обома сторонами та скріплений печатками підприємств.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин суд, враховуючи зарахування сторонами зустрічних однорідних вимог в рамках договору поставки №77 від 26.06.2017, ухвалив закрити провадження у справі в частині стягнення 3.502,08 грн. основного боргу.

Стосовно решти позовних вимог щодо стягнення вартості поставленого товару за договором поставки №77 від 26.06.2017 на суму 254.625,99 грн. суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність цих вимог.

Доводи відповідача про те, що факт поставки не підтверджений належними доказами, спростовуються підписами з боку відповідача на товарно-транспортних та видаткових накладних, які засвідчені печаткою ТОВ "Український Рітейл". Відповідач не оспорює належність зазначеної печатки відповідачу. В подальшому відповідачем були підписані акти звірки, в яких відображені спірні поставки.

Стосовно доводів відповідача про незазначення у видаткових накладних посади і прізвища особи, відповідальної за здійснення господарської операції з боку відповідача, суд зазначає, що зазначені відомості не були зазначені саме з боку відповідача.

Пунктом 3.9 договору передбачено, що покупець вправі відмовитись від приймання товару, поставленого постачальником, якщо товар поставлено без відповідного замовлення покупця та/або поставлений постачальником з порушенням умов даного договору.

Відповідно до ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Пунктом 3.5 договору також передбачено, що якщо при прийманні товару виявиться невідповідність супровідних документів товару, що поставляється, умовам договору або вимогам законодавства (кількість, якість, інші обов`язкові реквізити первинних документів), покупець вправі відмовитися від приймання товару, оформивши акт розбіжностей в порядку п. 3.6 даного договору або відстрочити дату розрахунків з постачальником на строк затримки в оформленні (наданні) необхідних документів.

Відповідач не повертав товар позивачу, не оформлював акт розбіжностей, не звертався до позивача з претензіями щодо кількості та якості поставленого товару або відсутності належних товаросупровідних документів на товар.

Також суд зауважує, що відповідач, заперечуючи факт поставки, не звертався до позивача із претензіями щодо нездійснення поставки у спірний період згідно замовлень відповідача.

За порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання позивач, просив стягнути суму пені у розмірі 7.222,25 грн. за період прострочення з 18.01.2019 по 05.04.2019.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Зазначена вимога щодо стягнення суми пені судом відхилена, оскільки заявлена безпідставно виходячи з наступного:

Пунктом 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" встановлено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Так, нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", статтею 36 Закону України "Про телекомунікації", статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій". У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов`язань", а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини.

Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов`язань" передбачається, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1).

Тобто, неустойка, у вигляді пені, є санкцією договірною, окрім випадків встановлення її розміру і бази певним нормативним актом.

Аналіз умов договору та діючого законодавства свідчить про неузгодження сторонами договору ні розміру пені, ні бази її нарахування за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати отриманого товару, внаслідок чого суд відмовляє у задоволені вимоги щодо стягнення пені.

Посилання позивача на п. 8.12 договору є безпідставним, оскільки в даному пункті договору сторонами узгоджено застосування санкції до постачальника внаслідок допущення ним прострочення оплати послуг, які передбачені в Додатку №6.

Виходячи з преамбули договору постачальником виступає товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Київська макаронна фабрика", тобто позивач у справі.

Також позивач, внаслідок наявності прострочення виконання грошового зобов`язання просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 826,00 грн. за період з 18.01.2019 по 05.04.2019 та 4.258,80 грн. інфляційних втрат за період з лютого 2019 по березень 2019 включно.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати пов`язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником. Вказана правова позиція викладена в інформаційному листі Верховного Суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року.

Надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат суд визнав виконаними невірно, через невірно визначені дати прострочення платежів та зазначення кількості днів прострочення. Позивач при розрахунку компенсаційних санкцій не прийняв до уваги, що на видаткових накладних містяться дані про фактичне отримання відповідачем товару, які не співпадають з датою оформлення самих видаткових накладних.

Згідно з перерахунком, зробленим судом, сума 3% річних за період прострочення з 19.01.2019 по 05.04.2019 складає 798,96 грн., сума інфляційних втрат за вказаний позивачем період прострочення складає 1.166,07 грн. (розрахунок здійснено судом за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство"). В решті заявлених позовних вимог (27,04 грн. 3% річних та 83,44 грн. інфляційних втрат) суд відмовляє, оскільки заявлені безпідставно.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Доказів виконання зобов`язань у визначений умовами договору строк, відповідач суду не надав. Факт наявності заборгованості за договором поставки №177 від 26.06.2019 не спростував. Заперечення щодо неправомірності нарахування штрафних санкцій прийняти судом до уваги.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених вимог, а саме: з відповідача (ТОВ "Український Рітейл") на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі: 3.848,87 грн. (256.591,02 грн. (задоволена сума) : 267.425,83 грн. (заявлена сума) х 4.011,39 грн. (сплачений судовий збір)) = 3.848,87 грн.).

Судовий збір в частині позовних вимог, провадження за якими закрито, а саме в розмірі: 3.502,08 грн. (закрито)/ 267.425,83 грн. (заявлено) х 4.011,39 грн. (сплачений судовий збір) = 52,53 грн. підлягає поверненню позивачу ухвалою суду відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" в разі звернення позивача до суду з відповідним клопотанням.

Решта судових витрат у розмірі 109,99 грн. залишається за позивачем.

Стосовно вимоги позивача про стягнення судових витрат у розмірі 1.965,75 грн., які складаються з вартості відрядження за 2 дні зі сплатою за один день 417,30 грн. та вартості проїзного квитка Київ-Запоріжжя та Запоріжжя-Київ у розмірі 1.131,15 грн., суд зазначає таке:

Відповідно ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Суд зазначає, що наведені витрати не віднесені до п. 1 - 3 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, однак аналізуючи їх на предмет відповідності витратам, вказаним у п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України, суд приходить до висновку, що диспозиція такого пункту пов`язує віднесення витрат учасника судового процесу до категорії "витрат, пов`язаних з розглядом справи", а відтак і до категорії "судових витрат" - їх пов`язаність з вчиненням інших "процесуальних дій".

В викладеного вбачається, що будь-які дії учасника господарської справи, пов`язані із її розглядом судом - в т.ч. явка в судове засідання, участь у судовому засіданні, відправлення документів є процесуальною дією в розумінні п. 4 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, а відтак і витрати понесені такою стороною, відносяться до складу судових витрат.

Таким чином, суд приходить к висновку, що понесені позивачем витрати на відрядження свого представника (добові) та транспортні витрати, є такими, що пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, та правомірно заявлені позивачем на підставі п. 4 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України.

Матеріали справи містять проїзні квитки на загальну суму 1131,75 грн. Також судом прийнято до уваги, що позивачем заявлена менше сума добових для відрядження у межах території України, ніж встановлена Законом в 2019 році для неоподатковуваних платників податку фізичних осіб.

Разом з тим, враховуючи, що позов задоволено частково, зазначені судові витрати також підлягають частковому задоволенню, а саме: 1085,32 грн. витрат на проїзд та 793,88 грн. добових на відрядження. Решта вимог про стягнення судових витрат за проїздні квитки та добові в загальній сумі 86,55 грн. залишаются за позивачем.

Керуючись ст. ст. 6, 11, 509, 525, 526, 530, 610, 611, 625, 629 ЦК України, ст. ст. 46, 74, 80, 123, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ТОВ "Торговий Дім "Київська макаронна фабрика" товариства з обмеженою відповідальністю "Український Рітейл" про стягнення 258.128,07 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Український Рітейл" (69006, м.Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд. 25, кв. 207, поштова адреса: 49022, м.Дніпро, вул. Маршала Малиновського, буд. 114, ідентифікаційний код 34604386) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Київська макаронна фабрика" (04073, м.Київ, вул. Кирилівська, буд. 142, ідентифікаційний код 41060286) 254.625,99 грн. (двісті п`ятдесят чотири тисячі шістсот двадцять п`ять грн. 99 коп.) основного боргу, 798,96 грн. (сімсот дев`яносто вісім грн. 96 коп.) 3% річних, 1.166,07 грн. (одну тисячу сто шістдесят шість грн. 07коп.) інфляційних втрат, 3.848,87 грн. (три тисячі вісімсот сорок вісім грн. 87 коп.) судового збору, 1.085,32 грн. (одну тисячу вісімдесят п`ять грн. 32 коп.) витрат на проїзні квитки, 793,88 грн. (сімсот дев`яносто три грн. 88 коп.) добових. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Провадження у справі в частині стягнення заборгованості у розмірі 3.502,08 грн. заборгованості закрити.

4. Відмовити у позові в частині стягнення пені у розмірі 7.222,25 грн. пені, 27,04 грн. 3% річних та 83,44 грн. інфляційних втрат.

5. Судовий збір в сумі 52,53 грн. (п`ятдесят дві грн. 53 коп.) повернути позивачу ухвалою суду в разі звернення його до суду з відповідним клопотанням.

6. Судовий збір у розмірі 109,99 грн. та судові витрати за добові та витрати на проїзні квитки у розмірі 86,55 грн. залишити за позивачем.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 червня 2019 року.

Суддя О.В. Федорова