ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2019 р. Справа № 911/716/19

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., при секретарі судового засідання Литовці А.С., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Екотекстиль»

до Дочірнього підприємства «Рітейл Центр»

про стягнення 124339,44 грн.

за участю представників

позивача: Дячук О.В. предст. за дов. від 25.06.2018;

відповідача: Волтарніст М.О. предст. за дов. від 02.01.2019.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області звернулось Приватне акціонерне товариство «Екотекстиль» (далі позивач, ПрАТ «Екотекстиль») з позовом до Дочірнього підприємства «Рітейл Центр» (далі відповідач, ДП «Рітейл Центр») про стягнення 124339,44 грн. заборгованості, яка складається з 104973,99 грн. основного боргу, 16643,60 грн. інфляційних втрат та 2721,85 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором № РЦ038345 від 01.06.2018.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.03.2019 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, розгляд справи призначено на 22.04.2019.

19.04.2019 на адресу суду від позивача надійшло клопотання від 16.04.2019 №371 про долучення доказів до справи. Позивач зазначив, що до позову помилково подано видаткову накладну № А від 10.07.2018 та товарно-транспортну накладну № РА000000287 від 10.07.2018, які не стосуються предмета доказування, у зв`язку з чим просить суд долучити до матеріалів справи видаткову накладну №А від 16.07.2018 на суму 8091,30 грн. Водночас позивач зауважив, що оригінал видаткової накладної № А від 16.07.2018 не було повернуто відповідачем, однак останній підтвердив отримання товару по накладній актом перевірки розрахунків за період з 01.07.2018 по 31.07.2018.

В судовому засіданні 22.04.2019 оголошено перерву до 13.05.2019.

06.05.2019 відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому, зокрема, зазначається, що надані позивачем видаткові накладні оформлені неналежним чином, оскільки з накладних неможливо ідентифікувати особу представника покупця, а також повноваження особи, яка отримала товар. Відповідач також вважає, що оскільки позивачем було надано відповідачу неналежним чином оформлені накладні, у ДП «Рітейл Центр» наявне право затримати оплату товару. Крім того, відповідач вважає, що оскільки позивач не довів існування основного боргу та не настали строки по оплаті товару, відповідно, інфляційні втрати та 3% річних нараховано позивачем безпідставно.

В судовому засіданні представником позивача подано відповідь на відзив, в якій позивач вважає доводи викладені у відзиві на позов безпідставними і необгрунтованими.

До відповіді на відзив позивач долучив копії електронних податкових накладних та розрахунків коригувань кількісних і вартісних показників до них, а також копії експрес накладних. Зазначені документи позивач просить суд приєднати до матеріалів справи.

За приписами ст. 80 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч. 2 ст. 118 ГПК України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд враховує, що докази, які долучено позивачем до клопотання від 16.04.2019 № 371, а також до відповіді на відзив, подані до суду з порушенням встановленого законом строку без обґрунтування неможливості їх подання у такий строк, з огляду що, враховуючи положення ст. 80 ГПК України, судом до розгляду такі не приймаються.

Згідно з ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадках розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

В судовому засіданні 13.05.2019 представники сторін надали усні пояснення по суті спору, з посиланням на обставини, викладені в заявах по суті справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

13.05.2019, після виходу з нарадчої кімнати, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

01.06.2018 між Дочірнім підприємством «Рітейл Центр» (покупець) та Приватним акціонерним товариством «Екотекстиль» (постачальник) та укладений Договір № РЦ038345 (далі договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, та у відповідності із замовленням покупця, поставити товар, а покупець зобов`язується прийняти такий товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в специфікації.

Пунктом поставки товару є склад покупця. Поставка товару до місця передачі здійснюється транспортом постачальника (п. 3.4. договору).

Умовами п. 3.6. договору визначено, що постачальник при поставці відповідної партії товару передає покупцю супровідну документацію, зокрема, накладні, в яких має бути чітко зазначена кількість відвантаженого товару, ціна за одиницю товару без ПДВ, вартість без ПДВ, сума ПДВ, загальна вартість з ПДВ, номер податкової накладної, сформованої під дану поставку; товарно-транспортні накладні.

Покупець оплачує товар, що поставляється, за цінами, погодженими сторонами в специфікації та підтвердженими у накладних (п. 7.1. договору).

Пунктами 7.8., 7.9. договору визначено, що загальна сума договору складається із суми накладних, по яким була здійснена поставка товару. Оплата за товар здійснюється щосереди шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника через 60 днів з моменту приймання-передачі товару та підписання накладної про прийняття товару. При цьому сторони домовились, що оплата товару здійснюється тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складатиме не менше, ніж 500,00 грн. з кожного магазину.

Покупець має право затримати розрахунок за товар у випадку, зокрема, ненадання належно оформленої супровідної документації (п. 7.10. договору).

У випадку, якщо товар не виходить на необхідний рівень продажу у роздрібній мережі покупця для вказаної категорії товару або, якщо товар був не реалізований на протязі строку його придатності, або товар виявився не якісним при тестуванні, покупець направляє на адресу постачальника повідомлення про обсяг та причини повернення товару, а також перелік торговельних точок з яких постачальник зобов`язаний протягом 5 календарних днів з моменту одержання повідомлення вивезти такий товар. Покупець оформлює повернення товарів за допомогою накладної на повернення товарів (пп. пп. 3.7.1., 3.7.2. договору).

Умовами п. 10.1. договору визначено, що договір набирає сили з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2019.

Між сторонами підписаний Додаток № 1 до договору «Специфікація товару».

До позовної заяви додано ряд видаткових накладних, складених на підставі договору № РЦ038345 від 01.06.2018, з яких вбачається, що позивачем в період з 10.07.2018 по 23.07.2018 поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 431220,00 грн., а саме: № А від 10.07.2018 на суму 14658,90 грн.; № А від 10.07.2018 на суму 2402,40 грн.; № А від 10.07.2018 на суму 2402,40 грн.; № А від 10.07.2018 на суму 8091,30 грн.; № А від 10.07.2018 на суму 8091,30 грн.; № А від 10.07.2018 на суму 22671,60 грн.; № А від 10.07.2018 на суму 14658,90 грн.; № А від 10.07.2018 на суму 2402,40 грн.; № А від 10.07.2018 на суму 14658,90 грн.; № А від 10.07.2018 на суму 22671,60 грн.; № А від 10.07.2018 на суму 8091,30 грн.; № А від 12.07.2018 на суму 8091,30 грн.; № А від 12.07.2018 на суму 8091,30 грн.; № А від 12.07.2018 на суму 8091,30 грн.; № А віл 12.07.2018 на суму 2402,40 грн.; № А від 12.07.2018 на суму 14658,90 грн.; № А від 12.07.2018 на суму 14658,90 грн.; № А від 12.07.2018 на суму 8091,30 грн.; № А від 12.07.2018 на суму 22671,60 грн.; № А від 12.07.2018 на суму 22671,60 грн.; № А від 12.07.2018 на суму 2402,40 грн.; № А від 12.07.2018 на суму 14658,90 грн.; № А від 12.07.2018 на суму 8091,30 грн.; № А від 12.07.2018 на суму 14658,90 грн.; № А від 12.07.2018 на суму 14658,90 грн.; № А від 13.07.2018 на суму 8091,30 грн.; № А від 16.07.2018 на суму 2402,40 грн.; № А від 16.07.2018 на суму 8091,30 грн.; № А від 16.07.2018 на суму 8091,30 грн.; № А від 16.07.2018 на суму 8091,30 грн.; № А від 16.07.2018 на суму 14658,90 грн.; № А від 16.07.2018 на суму 22671,60 грн.; № А від 16.07.2018 на суму 2402,40 грн.; № А від 16.07.2018 на суму 2402,40 грн.; № А від 16.07.2018 на суму 8091,30 грн.; № А від 17.07.2018 на суму 8091,30 грн.; № А від 17.07.2018 на суму 15967,50 грн.; № А від 17.07.2018 на суму 8091,30 грн.; № А від 23.07.2018 на суму 22671,60 грн.; № А від 23.07.2018 на суму 6704,10 грн.

Матеріали справи також містять товарно-транспортні накладні на переміщення вантажу (панчішно-шкарпеткові вироби), з яких вбачається, що замовником на перевезення вантажу та вантожовідправником виступає ПрАТ «Екотекстиль», вантажоодержувачем ДП «Рітейл Центр».

Зі слів позивача покупець 14.09.2018 провів часткову оплату за поставлений товар на суму 10000,00 грн.

У жовтні 2018 року позивач звертався до відповідача з претензією від 04.10.2018 № 797, в якій вимагав сплатити наявну за відповідачем заборгованість за отриманий товар в сумі 429311,30 грн. Направлення претензії підтверджується долученими до матеріалів справи фіскальним чеком від 04.10.2018, накладною № 426 від 04.10.2018 та описом вкладення у цінний лист.

Як вбачається з матеріалів справи, в подальшому відповідачем повернуто позивачу товар на загальну суму 267029,58 грн. на підставі накладних на повернення: № від 15.11.2018 на суму 13455,90 грн.; № від 15.11.2018 на суму 11027,64 грн.; № від 15.11.2018 на суму 3595,98 грн.; № від 15.11.2018 на суму 77,76 грн.; № від 16.11.2018 на суму 4964,52 грн.; № від 16.11.2018 на суму 3401,76 грн.; № від 16.11.2018 на суму 1907,64 грн.; № від 16.11.2018 на суму 7342,14 грн.; № від 16.11.2018 на суму 1304,16 грн.; № від 16.11.2018 на суму 1561,56 грн.; № від 16.11.2018 на суму 2789,94 грн.; № від 18.12.2018 на суму 13135,56 грн.; № від 19.11.2018 на суму 4152,66 грн.; № від 19.11.2018 на суму 497,64 грн.; № від 19.11.2018 на суму 7617,84 грн.; № від 19.11.2018 на суму 5598,48 грн.; № від 20.11.2018 на суму 16327,02 грн.; № від 20.11.2018 на суму 13515,06 грн.; № від 20.11.2018 на суму 1613,04 грн.; № від 20.11.2018 на суму 9227,16 грн.; № від 20.11.2018 на суму 7086,00 грн.; № від 22.11.2018 на суму 4808,22 грн.; № від 22.11.2018 на суму 8949,84 грн.; № від 26.11.2018 на суму 1561,56 грн.; № від 26.11.2018 на суму 18602,22 грн.; № від 26.11.2018 на суму 14094,60 грн.; № від 28.11.2018 на суму 4496,94 грн.; № від 28.11.2018 на суму 13127,82 грн.; № від 03.12.2018 на суму 4062,84 грн.; № від 03.12.2018 на суму 858,00 грн.; № від 03.12.2018 на суму 5231,88 грн.; № від 07.12.2018 на суму 7439,10 грн.; № від 07.12.2018 на суму 4942,92 грн.; № від 07.12.2018 на суму 72,12 грн.; № від 07.12.2018 на суму 9581,34 грн.; № від 07.12.2018 на суму 13411,38 грн.; № від 12.12.2018 на суму 11988,42 грн.; № від 15.12.2018 на суму 1698,84 грн.; № від 15.12.2018 на суму 11591,04 грн.; № від 15.12.2018 на суму 311,04 грн.

Слід також зазначити, що позивачем було додано до позовної заяви накладну на повернення № від 18.12.2018 на суму 5938,98 грн., відповідно до якої відповідачем здійснено повернення товару, отриманого на підставі накладної № 2975 від 16.07.2018. При цьому матеріали справи не містять накладної № 2975 від 16.07.2018, у зв`язку з чим накладна на повернення № від 18.12.2018 не береться судом до уваги.

Крім того, позивач зазначає, що суму оплати за товар зменшено шляхом взаємозаліку на суму наданих відповідачем послуг в розмірі 51368,75 грн.

В порядку досудового 05.03.2019 позивач звернувся до відповідача з претензією № 165, в якій вимагав невідкладно перерахувати на поточний рахунок ПрАТ «Екотекстиль» суму боргу в розмірі 104973,99 грн.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару стала підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 104973,99 грн.

Судом встановлено, що за своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На підставі поданих позивачем видаткових накладних та накладних на повернення товару, судом встановлено, що неоплаченим залишився товар на суму 164190,42 грн. При цьому судом враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, з огляду на що суд розглядає позовні вимоги про стягнення основного боргу у розмірі, заявленому позивачем до стягнення 104973,99 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказував на те, що позивачем не надано повний пакет документів при поставці товару, а наявні в матеріалах справи видаткові накладні оформлені неналежним чином, у зв`язку з чим за відповідачем наявне право затримати розрахунок за товар. Враховуючи наведене, відповідач стверджує про відсутність у нього заборгованості, що в свою чергу виключає нарахування інфляційних втрат та відсотків річних.

Суд критично оцінює заперечення відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію.

Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вже було зазначено, із умов п. 3.6. договору випливає, що при поставці відповідної партії товару постачальник передає покупцю супровідну документацію, зокрема, накладні, в яких має бути чітко зазначена кількість відвантаженого товару, ціна за одиницю товару без ПДВ, вартість без ПДВ, сума ПДВ, загальна вартість з ПДВ, номер податкової накладної, сформованої під дану поставку.

З наявних в матеріалах справи видаткових накладних на поставку товару вбачається, що останні оформлені відповідно до положень чинного законодавства, містять відомості про господарську операцію та не є підставою для визнання господарської операції не проведеною або недійсною.

Як зазначено у п. 9 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

При цьому умовами укладеного договору сторони не дійшли обов`язкової згоди щодо надання довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Довіреність не є первинним документом у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку і не фіксує факт здійснення господарських операцій, а отже й відсутність довіреності не може свідчити про нереальність операції.

Доводи відповідача щодо відсутності на видаткових накладних печатки підприємства відповідача спростовуються нормами ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», за якою печатка не є обов`язковим реквізитом.

Водночас поставка товару позивачем й отримання його відповідачем підтверджується наявними в матеріалах справи накладними на повернення товару, оформлених покупцем на підставі тих самих видаткових накладних, про що й зазначено у видаткових накладних на повернення товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та те, що товар був прийнятий відповідачем, за який він у повному обсязі не розрахувався, доказів оплати суду не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з ДП «Рітейл Центр» 104973,99 грн. заборгованості є обґрунтованими, документально підтвердженими, відповідачем не спростованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того позивач заявив до стягнення з відповідача 16643,60 грн. інфляційних втрат та 2721,85 грн. 3% річних, які нараховано на суму боргу 429311,30 грн. за період з 15.09.2018 по 15.11.2018 та на заборгованість в сумі 104973,99 грн. за період з 15.01.2019 по 14.03.2019.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд повинен з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Пунктом 7.9. договору обумовлено, що оплата за товар здійснюється щосереди шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника через 60 днів з моменту приймання-передачі товару та підписання накладної про прийняття товару.

У позовній заяві зазначається, що відповідачем було частково оплачено товар на суму 10000,00 грн. Крім того суму оплати за товар зменшено шляхом взаємозаліку на суму наданих відповідачем послуг в розмірі 51368,75 грн. Однак позивачем не подано договір щодо надання послуг, на підставі якого, як стверджує позивач, відбувався взаємозалік заборгованості між сторонами, та не надано банківські виписки чи платіжні доручення про здійснені відповідачем оплати за договором. Відтак суд позбавлений можливості встановити за якими накладними здійснювались оплати та, відповідно, які з них залишились неоплаченими.

Позивачем не надано обґрунтованого розрахунку 3% річних та інфляційних втрат із зазначенням періодів прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, з урахуванням встановленого в п. 7.9. договору строку оплати, від кожної видаткової накладної окремо та враховуючи проведені відповідачем оплати і зменшення позивачем суми боргу шляхом взаємозаліку за надані відповідачем послуги. За відсутності платіжних документів чи банківських виписок неможливо беззаперечно встановити розмір простроченого боргу за конкретною поставкою, на яку слід здійснювати нарахування інфляційних та 3% річних.

Надані позивачем акти перевірки розрахунків не беруться судом до уваги оскільки не є первинними документами, з яких можна встановлювати факт наявності чи відсутності заборгованості. Факт наявності та розмір заборгованості визначається виключно за результатами дослідження первинних документів (накладних, платіжних документів тощо), а наявність підписаного акту звірки може лише додатково свідчити про наявність або відсутність заборгованості.

Таким чином, за відсутності обґрунтованого розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого судовий збір покладається, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 129, 237, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Рітейл Центр» (08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Лісова, будинок 6-Г, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Екотекстиль» (10020, Житомирська обл., м. Житомир, просп. Миру, буд. 16, ) 104973 (сто чотири тисячі дев`ятсот сімдесят три) грн. 99 коп. заборгованості та 1621 (одну тисячу шістсот двадцять одну) грн. ,81 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 26.06.2019.

Суддя О.В. Щоткін