ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року

м. Київ

справа № 922/802/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Селіваненка В.П. і Сухового В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко І.М.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "МАНАД",

представник позивача - Макарчук Р.С, заступник генерального директора з адміністративних та правових питань (протокол загальних зборів від 28.01.2019 № 53),

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "ВИТЯЗЬ",

представник відповідача - Кокарєв А.П., адвокат (договір від 08.10.2018 б/н, ордер від 14.06.2019 № 151800, свідоцтво від 27.04.2018, № 001355); Ковальов І.В., директор (наказ від 24.04.2015 № 03-01/01),

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "МАНАД"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.04.2019 (головуючий Шутенко І.А., судді: Бородіна Л.І. і Геза Т.Д.)

у справі № 922/802/18

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "МАНАД" (далі - Позивач)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "ВИТЯЗЬ" (далі - Відповідач)

про стягнення коштів.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Відповідача (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) про стягнення неустойки у вигляді штрафу за порушення строків виготовлення та постачання обладнання та штрафу за поставку обладнання неналежної якості у розмірі 630 817,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

- перебіг строку виготовлення та постачання обладнання за умовами договору про виготовлення та постачання обладнання від 14.07.2017 № 1407 (далі - Договір) розпочався у Відповідача з 01.09.2017 та, відповідно, з цієї дати виникло зобов`язання протягом 45 робочих днів виготовити та здійснити постачання обладнання, і зазначений строк закінчився 02.11.2017;

- Відповідач не виконав у встановлений строк зобов`язання за Договором, що підтверджується відсутністю будь-яких документів щодо перевезення та передачі обладнання Позивачу у спосіб, порядок і строки, передбачені Договором, що зумовило прострочення виконання зобов`язання з дня закінчення строків постачання, тобто з 02.11.2017 по 13.08.2018 на 131 календарний день;

- поставку обладнання здійснено неналежної якості та такого, що не відповідає узгодженим сторонами у пункті 1.1 Договору характеристикам.

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.10.2018 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 421 417,50 грн. неустойки у вигляді штрафу за порушення строків виготовлення обладнання. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- Позивачем було виконано умови Договору щодо оплати обладнання у розмірі 50% від суми поставки, а саме 2% суми поставки було сплачено 17.07.2017 та 48% суми поставки було сплачено 01.09.2017.

- пунктом 2.2.2 Договору передбачено обов`язок Відповідача протягом 45 робочих днів виготовити у повному обсязі обладнання після виплати замовником 48% суми поставки. Тобто Відповідач мав виготовити обладнання в строк до 02.11.2017 включно, однак даний обов`язок не виконав;

- Відповідач, отримавши кошти попередньої оплати, не звертався до позивача з листами щодо необхідності додаткового погодження технічного проекту обладнання, не повернув вказані кошти як такі, що перераховані передчасно, не відмовився від виконання Договору в строки, передбачені пунктом 2.2.2 останнього, не звертався з пропозиціями щодо внесення змін до Договору в частині перегляду строків виготовлення обладнання;

- перевіривши здійснений Позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що правильним, за весь період прострочення (з 03.11.2017 по 13.03.2018), є розмір штрафу, який складає 80,5% вартості обладнання, що дорівнює 421 417,50 грн. (523 500,00грн х 80,5%), а додаткове нарахування ще одного штрафу в розмірі 20% (104 700, 00грн) лише за період перших 10 днів прострочення з 03.11.2017 по 12.11.2017 є таким, що не відповідає умовам пункту 7.2 Договору;

- доводи Позивача про те, що Відповідачем було виготовлено та поставлено неякісне обладнання, є недоведеними.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 01.04.2019 рішення господарського суду Харківської області від 23.10.2018 скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтована тим, що матеріали справи не містять доказів того, що Позивач (замовник) вчиняв дії для погодження технічних умов та перемовин щодо виконання умов Договору, які направлені на виготовлення обладнання та продовження договірних відносин. Натомість Позивачем вчинялись дії для повернення грошових коштів, сплачених ним за Договором, що свідчить про відсутність зацікавленості у виконанні умов Договору та наявності наміру розірвати договірні відносини.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, Позивач звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.04.2019, а рішення господарського суду Харківської області від 23.10.2018 залишити в силі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови ненеправильно застосовано норми права, а саме статтю 837, 843, 846, 849 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, просить залишити її без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представників сторін, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами встановлено, що 14.07.2017 Відповідачем (виробник) та Позивачем (замовник) укладено Договір, за умовами якого виробник зобов`язується виготовити проект, виготовити із власних матеріалів і поставити, а замовник сплатити і прийняти: транспортер стрічковий жолобчастий L-подібний, та перелічені характеристики предмета Договору.

У пункті 1.1 Договору сторони узгодили, що зазначені у цьому пункті характеристики обладнання є попередніми та можуть бути змінені до проектування обладнання. Будь-які зміни характеристик обладнання здійснюються на вимогу замовника на будь - якій стадії виконання цього Договору або, за обґрунтованою пропозицією виробника, з наданням відповідних технічних розрахунків (умов, документів, тощо), але виключно після узгодження із замовником.

Відповідно до пункту 2.1 Договору вартість обладнання за даним договором становить 523 500,00 грн.

Пунктом 2.2 Договору визначено порядок розрахунків, яким передбачено, що першу виплату у розмірі 2% від суми поставки замовник виплачує протягом 3 банківських днів з моменту підписання цього договору та виставленого "виробником" рахунка. Після даної виплати виробник зобов`язаний протягом 14 календарних днів виготовити та погодити із замовником первинний технічний проект обладнання, що включає в себе креслення, розрахунки, іншу технічну інформацію, що може мати тривимірну візуалізацію.

На виконання умов Договору Відповідач виставив Позивачу рахунок на оплату від 04.07.2017 № 407/1, за яким вартість транспортера L становить 523 500,00 грн.

Позивач (замовник) сплатив 2% від вартості транспортера у розмірі 10 470,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 17.07.2017 № 887. Оплата здійснена у розмірі та в строки, встановлені Договором.

Згідно з пунктом 2.2.2 Договору другу оплату у розмірі 48% від суми поставки замовник виплачує протягом 3-х банківських днів з моменту погодження замовником технічного проекту обладнання, що включає в себе креслення, розрахунки, іншу технічну інформацію, що може включати тривимірну візуалізацію. Після даної виплати виробник зобов`язаний протягом 45 робочих днів виготовити у повному обсязі обладнання з врахуванням положень розділу 1 цього договору.

Судами встановлено, що на виконання взятих на себе зобов`язань виробник розробляв технічні проекти та направляв їх для погодження замовнику засобами електронного зв`язку на адреси електронної пошти замовника, зазначені у Договорі:

- 25.07.2017 - запрошення на узгодження технічного проекту обладнання. До запрошення додані технічні характеристики обладнання та ескіз тривимірної візуалізації транспортера;

- лист з кресленнями обладнання для погодження;

- лист від 22.08.2019 з доопрацьованими ескізами транспортера з розмірами;

- лист з ескізами від 29.08.2017.

При цьому матеріали справи не містять доказів прибуття уповноваженого представника замовника для узгодження проекту технічних умов завдання.

01.09.2017 Позивачем здійснило оплату в розмірі 251 280,00 грн. за платіжним дорученням № 1006. Призначення платежу вказано: "оплата за транспортер зг. рах. № 407/1 від 04.07.2017".

Відповідач не заперечує факт отримання вказаних грошових коштів.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що факт здійснення оплати у розмірі 48% свідчить про погодження замовником технічних умов замовлення та, відповідно, саме з моменту отримання виконавцем цієї оплати розпочинається перебіг строку, на протязі якого повинно бути виготовлене замовлене обладнання. При цьому матеріали справи не містять доказів виконання замовлення та його прийняття замовником на протязі 45 днів.

Однак суд апеляційної інстанції не погодився з таким висновком суду першої інстанції, оскільки сторони у Договорі, а саме у пункті 1.1, погодили лише попередні умови та встановили, що у подальшому вони будуть уточнені та скореговані. Зазначене прямо відображено у Договорі як у пункті 1.1, так і у пункті 2.2.2.

Крім того, технічні умови є невід`ємною частиною замовлення, оскільки мають містити комплекс конкретних вимог до продукції, її якості, контролю роботи та приймання такої продукції. Отже, технічні умови мають бути викладені у формі чітко визначених нормативів, форматів та характеристик, яким повинна відповідати продукція.

Зазначене є необхідною та невід`ємною частиною Договору, оскільки у разі пред`явлення претензій щодо якості продукції необхідно мати чіткі вказівки, яким має відповідати замовлений товар, та мати певність та визначеність для тверджень, що саме такі характеристики продукції узгоджені сторонами, насамперед замовником.

Пунктом 9.5 Договору сторони погодили, що для листування сторони можуть використовувати факсимільний зв`язок, електронну пошту (в договорі чітко прописані електронні адреси сторін). Даний договір може бути укладений сторонами шляхом обміну між ними копіями факсимільного та/або електронного зв`язку за допомогою факсу та / або електронної пошти). Факсимільні та електронні копії цього договору, що знаходяться у кожної із сторін, мають бути повністю однаковими за змістом (автентичними), а також повинні бути скріплені печатками і підписами уповноважених сторін.

Враховуючи заявлені вимоги та підстави їх обґрунтування (порушення строків виконання зобов`язання та виготовлення товару неналежної якості), у даній справі в обов`язковому порядку підлягає доведенню погодження технічних умов, погоджені чітко визначені характеристики замовленого обладнання.

Спірний Договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до частини першої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з частиною першою статті 843, частиною першою статті 846 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Наявність узгоджених технічних умов договору є суттєвим в розумінні поняття предмету договору, оскільки саме при чіткому визначенні таких умов можна стверджувати, що дійсно за погодженими замовником технічними параметрами, характеристиками, якостями, розмірами виконавець (підрядник) виконує замовлення.

Беручи до уваги наявність заперечень Відповідача щодо наявності узгоджених технічних умов Договору та те, що сторони у Договорі визначили, що при обміні електронними листами та засобами факсимільного зв`язку, останні повинні мати підписи уповноважених осіб та бути скріпленими печатками (пункт 9.5 Договору), суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що для доведення заявлених позовних вимог Позивач повинен надати документ, який свідчить про погодження конкретних технічних умов обладнання уповноваженою особою замовника та саме за такими технічними характеристиками виконавець повинен виконати замовлення.

Відповідачем протягом встановленого Договором строку на електронну адресу Позивача направлялись листи з проектами, кресленнями та ескізами обладнання.

Отже, велись перемовини та робота щодо узгодження проекту. Натомість саме на Позивачі як на замовнику лежить обов`язок щодо належного погодження замовленого обладнання.

Однак документа, який відповідав би вимогам, передбаченим пункту 9.5 Договору, та свідчив би про погодження конкретних чітких технічних умов щодо замовленого обладнання, матеріали справи не містять.

Крім того, початок перебігу строку виконання зобов`язань щодо виготовлення обладнання пов`язаний з настанням певних умов, за відсутності яких виконання зобов`язання неможливо. Основною такою умовою є чітко визначені погоджені уповноваженими особами технічні характеристики, параметри обладнання, яке є предметом договору підряду. Погодження таких технічних умов є необхідним та суттєвим етапом у процесі виконання договору. Погодження зазначених умов повинно виключати невизначеність та сумніви щодо будь-яких характеристик об`єкта. Погодження технічних умов є обов`язком замовника, який після надання йому проектів, ескізів та креслень повинен визначитись з остаточним варіантом, оформити таке погодження відповідно до вимог закону та Договору і повідомити про це виконавця.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що посилання суду першої інстанції щодо початку перебігу строку виконання замовлення та порушення строків його виконання не відповідають обставинам справи, а здійснення замовником другої частини оплати не є альтернативним способом погодження технічних умов замовленого обладнання, оскільки не дає змоги встановити, які саме умови та технічні характеристики були погоджені. Тобто Позивачем не доведені належними та допустимими доказами заявлені вимоги щодо стягнення 526 117,50 грн. неустойки у вигляді штрафу за порушення строків виготовлення та постачання обладнання, а, отже, відсутні й правові підстави для їх задоволення.

Що ж до вимог про стягнення неустойки у вигляді штрафу за поставку обладнання неналежної якості у розмірі 104 700,0 грн., то судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до пункту 7.3 Договору у разі поставки обладнання, яке не відповідає вимогам якості, та його неприйняття представником замовника, а також відмови виробника від заміни неякісних конструктивних елементів відповідно до пунктів 3.6, 5.2-5.4 Договору виробник сплачує замовнику неустойку у вигляді штрафу у розмірі 20 % вартості обладнання.

Згідно з пунктом 4.1 поставлене за цим договором обладнання повинно відповідати технічним нормам України, які поширюються на обладнання даного виду, вимогам пункту 1.1 Договору, а також вимогам, що висуваються замовником, та які узгоджені сторонами під час виконання замовлення.

14.03.2018 замовником проведено огляд транспортера та за результатами перевірки встановлено невідповідність транспортера технічним вимогам, передбаченим пунктом 1.1 Договору, та неготовності його до роботи, неможливості його транспортування та інших невідповідностей, які, на думку позивача, свідчать про неякісне його виготовлення.

При цьому, як встановлено апеляційним судом, Позивачем не надано доказів наявності погоджених технічних умов замовленого обладнання, що унеможливлює встановлення невідповідності обладнання конкретним умовам, які визначені та погоджені замовником.

Водночас Відповідач стверджує, що виготовлений та доставлений зразок обладнання (транспортера) є експериментальним та виготовлювався ним на свій страх та ризик за власні кошти. Отже, він не може вважатись предметом даного Договору.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що до 13.03.2018 (дати поставки експериментального зразку та його огляду Позивачем) у січні 2018 року Позивач направив на адресу Відповідача лист з вимогою повернути протягом 5 робочих днів сплачені кошти у розмірі 261 750,00 грн. У зазначеному листі вказані банківські реквізити для повернення коштів, а як підстави повернення коштів міститься посилання на пункти 3.3.2 та 3.6 Договору та пункт 1 частини другої статті 678 ЦК України.

Також 22.01.2018 Позивач направив на адресу Відповідача повторний лист, в якому, крім іншого, вимагав повернути суму попередньої оплати у розмірі 261 750,00 грн. з посиланням на статтю 693 ЦК України.

Відповідно до пункту 3.3.2 Договору у випадку виявлення за результатами демонстрації роботи або на будь-якому етапі виготовлення обладнання ознак неналежної роботи обладнання в цілому, всіх / окремих механізмів, вузлів і агрегатів зокрема, не відповідності обладнання узгодженим характеристикам, замовник та/ або його представник має право прийняти рішення, що передбачене у пункті 3.6 Договору.

Згідно з пунктом 3.6 Договору у випадку поставки обладнання, що не відповідає вимогам якості, технічним вимогам, завданню, що ставилось перед виробником та/або вимогам, передбаченим пунктом 1.1 Договору та/або виявлена його некомплектність, або невідповідність узгодженої конструкції/характеристик обладнання або елементів конструкції, не функціонування та/або неналежне функціонування окремих конструктивних елементів/деталей обладнання, що впливають або можуть негативно вплинути на роботу обладнання, або виявлення невідповідності характеристик щодо продуктивності обладнання, замовник у випадках, передбачених у пунктах 3.3.2, 3.5 Договору має право вчинити дії, передбачені пунктом 1 частини другої статті 678 ЦК України, та/або вимагати замінити неякісне/некомплектне обладнання або конструктивні елементи обладнання, безоплатного усунення недоліків товару та/або конструктивних елементів/деталей/ механізмів, приведення обладнання у відповідність із його характеристиками, зазначеними у пункті 1.1 цього договору зменшити плату на суму виявлених недоліків в односторонньому порядку. У випадку висунення вимоги про заміну товару в цілому та/або конструктивних елементів виробник зобов`язаний вчинити дії згідно вимоги замовника протягом 5 робочих днів з дня отримання, у тому числі повернення коштів.

Статтею 678 ЦК України передбачено, що покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:

- пропорційного зменшення ціни;

- безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

- відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:

- відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;

- вимагати заміни товару.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що станом на момент звернення з вказаними листами з вимогою повернути сплачені за Договором кошти експериментальний зразок транспортера не був ані виготовлений, ані доставлений, доказів наявності погоджених технічних умов замовлення Позивачем не надано, що робило неможливим дійти висновку, стверджувати та посилатись на виготовлення товару неналежної якості, тому посилання Позивача в обґрунтування вимоги повернути грошові кошти на положення умов Договору та Закону, які регламентують наслідки поставки товару неналежної якості, визнані апеляційним судом безпідставними.

Відповідно до частини другої статті 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Однак з урахуванням недоведеності позивачем наявності у встановленому порядку погоджених чітких умов щодо характеристик, якості та технічних параметрів замовленого обладнання, посилання в обґрунтування вимог повернути сплачені за Договором кошти на частину другу статті 693 ЦК України також визнані апеляційним судом безпідставними.

Крім того, суд апеляційної інстанції, враховуючи, що матеріали справи не містять доказів того, що Позивач (замовник) вчиняв дії для погодження технічних умов та перемовин щодо виконання умов Договору, які направлені на виготовлення обладнання та продовження договірних відносин та вчиняв дії для повернення грошових коштів сплачених ним за Договором, дійшов висновку про відсутність зацікавленості Позивача у виконанні умов Договору та наявності наміру розірвати договірні відносини. Тобто наведені обставини свідчать про втрату інтересу Позивача (замовника) до предмета Договору.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Посилання в касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови ненеправильно застосував норми права, а саме статтю 837, 843, 846, 849 ЦК України, не приймаються Касаційним господарським судом, оскільки спростовуються викладеними у даній постанові доводами суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, оскільки апеляційним судом було прийнято постанову з дотриманням норм процесуального права, що надає підстави залишити її без змін.

У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін постанову суду апеляційної інстанції, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "МАНАД" залишити без задоволення, а постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.04.2019 у справі № 922/802/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя В. Селіваненко

Суддя В. Суховий