ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2019 року м.Дніпро Справа № 904/4098/18

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач),

суддів Подобєда І.М., Орєшкіної Е.В.

секретар судового засідання Грачов А.С.

Учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство "Укртрансгаз", м. Київ

представник: Вагнер Д.В., довіреність №1-487 від 14.01.2019, адвокат;

відповідач - Публічне акціонерне товариство "Криворіжгаз", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

представник: Кондратенко Д.А., довіреність №007.1Др-85-0519 від 20.05.2019, адвокат;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, м. Київ

представник: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2018 у справі №904/4098/18 (суддя Євстигнеєва Є.М., повне рішення складено 04.12.2018)

у справі

про визнання договору укладеним

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.

1.1. У вересні 2018 року Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (надалі позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз" та просило визнати договір про транспортування природного газу № від 01.08.2018 укладеним в редакції АТ "Укртрансгаз", що відповідає Типовій формі договору транспортування природного газу, затвердженій постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2497, та повний текст якого викладений у прохальній частині позову.

1.2. Позов обгрунтовано тим, що надісланий на адресу ПАТ "Криворіжгаз" договір на транспортування природного газу № від 01.08.2018, останній підписав з протоколом розбіжностей щодо абз. 2 п. 9.3. договору, який запропонував укласти в його редакції, а саме: «Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року №256, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період".

На думку позивача така редакція не відповідає постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2497, якою затверджено Типову форму договору транспортування природного газу, вважає, що вказані умови повинні бути викладені в його редакції, а саме: «Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період».

1.3.Відповідач проти вимог заперечував, посилаючись, що Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій, затверджений постановою КМУ від 11.01.2005 №20, втратив чинність, є таким, що не відповідає Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року №256, що є чинним на момент укладення договору та підлягає застосуванню при перерахуванні деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій.

1.4.Оскаржуваним рішенням місцевого суду в задоволеннні позову відмовлено. Відмовляючи в позові суд розглянув тільки розбіжності, що виникли при укладанні договору щодо редакції п. 9.3. та зазначив, що Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 втратив чинність з 01.01.2018, нормативно-правовий документ після втрати ним чинності перестає бути джерелом права, а його норми втрачають обов`язкову силу і не підлягають подальшому застосуванню, тому запропонована позивачем редакція цього пункту не може бути прийнята.

2. Доводи та вимоги апеляційної скарги і відзиву на неї.

2.1. 28.12.2018 позивач подав апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2018 у справі №904/4098/18, в якій просить його скасувати, прийняти нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- судом першої інстанції не було належним чином взято до уваги те, що підставою цього спору була і ч. 7 ст. 181 ГК України, згідно з якою, якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, укладення якого є обов`язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими;

- відмовивши у задоволенні цих позовних вимог, суд фактично погодився, що договір (зокрема його п. 9.3) є укладеним у редакції відповідача;

- внаслідок відмови суду задовольнити позовні вимоги про визнання договору укладеним до правовідносин між сторонами щодо транспортування природного газу були застосовані положення постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2012 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету». Однак, постанова Кабінету Міністрів України №256 поширюється на інші правовідносини та встановлює механізм фінансування видатків місцевих бюджетів, відмінний від механізму визначеного постановою Кабінету Міністрів України №20;

- посилається на те, що втрата чинності постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 не призводить до необхідності застосування до правовідносин, які становлять предмет договору, положень постанови Кабінету Міністрів України №256, як це пропонував здійснити відповідач у протоколі розбіжностей до договору;

- вказує, що суд не врахував пояснення НКРЕКП про те, що останньою розроблено проект постанови про внесення змін до Типового договору транспортування природного газу, в якому запропонована редакція п. 9.3 договору;

- суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки прийняв рішення без врахування доводів та доказів позивача.

2.2. За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями Центрального апеляційного господарського суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач), суддів Орєшкіної Е.В., Подобєд І.М. та вказаною колегією було відкрито апеляційне провадження ухвалою від 02.05.2019.

2.3. Відповідач проти доводів апелянта заперечує, просить рішення суду залишити в силі, обгрунтовуючи наступним:

- до правовідносин між сторонами щодо транспортування природного газу мають бути застосовані положення постанови Кабінету Міністрів України №256, яка є чинною на момент розгляду справи;

- запропонована позивачем редакція договору порушує законні права і інтереси ПАТ «Дніпрогаз», грунтується на нормативному акті який втратив чинність та положення якого не можуть бути застосовані, про що суд першої інстанції зробив вірний висновок;

- вимога визнати запропоновану позивачем редакцію договору фактично змушує ПАТ «Криворіжгаз» укласти договір в редакції, що суперечить вимогам чинного законодавства;

- вказує також на те, що суд правомірно розглянув тільки розбіжності до договору, як це передбачено ч. 7 ст. 181 Господарського кодексу України, а позивач заявив неправомірну вимогу про визнання договору укладеним в цілому, оскільки з інших умов договору у сторін відсутній спір.

3. Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, обґоворивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

3.1. Акціонерне товариство "Укртрансгаз" у серпні 2018 року надіслало Публічному акціонерному товариству "Криворіжгаз" пропозицію укласти договір транспортування природного газу № від 01.08.2018 та проект договору у двох примірниках, один з яких підписаний АТ "Укртрансгаз".

3.2. ПАТ "Криворіжгаз" розглянуло запропонований договір, склало до нього протокол розбіжностей від 16.08.2018, направило його на адресу позивача листом №Кд03.2-ЛВ-16308-0818 від 16.08.2018 разом з підписаним відповідачем договором та протоколом розбіжностей до нього, який останній отримав 17 серпня 2018 року.

3.3. Розбіжності стосуються абзацу 2 пункту 9.3 договору, які відповідач запропонував викласти в наступній редакції:

"У випадку якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця, оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця) Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до пяти робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту.

Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року №256, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період".

3.4. Позивач не погодився із запропонованою відповідачем редакцією цього пункту договору, втім звернувся до суду не за врегулюванням розбіжностей, а просив визнати укладеним договір в повному обсязі в його редакції, що і є предметом даного спору.

4. Застосоване законодавство та висновки апеляційного суду.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням обставин справи в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

4.1. Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд, взявши до уваги те, що у спірному п. 9.3 Типового договору міститься посилання на порядок, встановлений нормативно-правовим актом, який втратив свою чинність, а постанова Кабінету Міністрів України є актом вищої юридичної сили ніж постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, дійшов висновку про відсутність підстав для визнання укладеним договору на умовах, запропонованих позивачем, адже такі умови відсилають до норм, які втратили чинність. Суд також вказав, що у суду відсутні також можливості задовольнити частково позовні вимоги шляхом вказівки на умови договору, які не є спірними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, спір в даній справі стосується саме п. 9.3. договору, а не договору в цілому. Одночасно вказав, що суд не наділений повноваженнями для самостійного внесення змін до Типової форми договору транспортування природного газу шляхом зазначення інших пунктів, ніж тих, що затверджені уповноваженим на це органом.

4.2. Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на таке.

За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, який встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. З набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений не тільки договором або законом, але й судом у визначених законом випадках (ст. 16 ЦК України).

4.3.У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 2 ст. 5 ГПК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).

4.4. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Розкриваючи зміст засади свободи договору, у статтях 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у справі з подібними правовідносинами №904/4051/18, постанова від 15.05.2019.

4.5. Порядок укладання господарського договору визначається ст. 179 -181 Господарського кодексу України, та, зокрема, відповідно до ст. 179 Кодексу договір є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладанні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови (ч. 4 ст. 179 ГК України).

4.6. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках (ч. 2 ст. 181 ГК України). Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору (ч. 3 ст. 181 ГК України).

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором (ч. 4 ст. 181 ГК України).

Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов`язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими (ч. 7 ст. 181 ГК України).

4.7. Отже, ст. 181 ГК України передбачає, зокрема, що неврегульовані сторонами розбіжності щодо окремих умов договору можуть передаватися на розгляд до суду. Однак ця стаття не позбавляє господарський суд можливості з урахуванням ст. 5 ГПК України переглянути договір, надати оцінку договору щодо відповідності його умов чинному законодавству та визначити можливість його укладення у запропонованій позивачем редакції (з урахуванням наявного в матеріалах справи протоколу розбіжностей щодо п. 9.3). Невчинення таких дій судом матиме наслідком погодження вказаного договору, зокрема в частині його п. 9.3 в редакції відповідача щодо чого сторонами не було досягнуто згоди і що стало підставою для звернення позивача до суду. Відмовляючи у задоволенні цього позову, без надання належної оцінки цьому договору і невирішення питання щодо можливості його укладення в редакції позивача, суд першої інстанції не врахував положення ст. 181 ГК України, ст. 5 ГПК України.

4.8. Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу визначає Закон України "Про ринок природного газу".

Відповідно до статті 32 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

4.9. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором (ч.2 ст. 32 цього Закону).

Договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги) (п.1 розділу 1 Кодексу газотранспортної системи, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2493 від 30.09.2015).

Обов`язок укласти договір транспортування природного газу випливає з положень п.2.2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №201 від 16.02.2017 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу".

Відповідно до п.2.2. цієї Постанови, при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен дотримуватися таких організаційних вимог, зокрема мати укладений з оператором газотранспортної системи договір транспортування природного газу відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого НКРЕКП.

Відтак, укладення договору про транспортування природного газу є обов`язковим для учасників ринку природного газу, в тому числі й для відповідача.

4.10. Укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору (ч.3 ст. 184 Господарського кодексу України).

Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати Типові договори.

Пункт 2 розділу VI Кодексу передбачає, що взаємовідносини між Оператором ГТС та Оператором ГРМ, пов`язані з прийманням-передачею природного газу в точках виходу з ГТС до ГРМ, регулюються укладеним між ними договором на транспортування природного газу, який укладається за формою Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2497, технічною угодою (за необхідності) та відповідно до вимог Кодексу ГТС.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року №2497 "Про затвердження Типового договору транспортування природного газу", затверджено Типову форму такого договору.

4.11. Запропонована позивачем редакція договору повністю відповідає Типовому договору транспортування природного газу на час подання проекту договору іншій стороні, та як вірно зазначено судом першої інстанції, містить посилання в п. 9.3. на застосування Постанови КМУ від 11.01.2005 №20, яка втратила чинність з 01.01.2018, тому така редакція договору в цій частині не може бути прийнята судом.

В свою чергу, відповідач пропонує свою редакцію цих умов договору з посиланням на Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року №256.

Вказані умови відсутні в Типовому договорі транспортування природного газу, що затверджений Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2497, тому не можуть бути прийняті, оскільки умови Типового договору можуть бути лише конкретизовані сторонами, та не можуть змінюватися.

4.12. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 04.12.2018 року №1598 «Про внесення змін до Типового договору транспортування природного газу» абзац 2 пункту 9.3. викладено в наступній редакції: «Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою чинним законодавством, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період», тобто на час розгляду цієї справи Регулятор привів положення Типового договору у відповідність до положень чинного законодавства.

4.13. Відповідно до ч. 1 ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарськкої діяльності.

4.14. Частиною 2 ст. 187 ГПК України передбачено, що день набрання рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Сторонами не було заявлено про інше, п. 17.1 договору містить умову, що він набирає чинності з часу його укладення на строк до 31.12.2022 року.

4.15. З врахуванням наведеного та врахуючи те, що спір повинен бути вирішений по суті, а обраний позивачем спосіб захисту своїх прав відповідає способам, встановленим законом, апеляційний суд доходить висновку, що договір підлягає укладенню на умовах, визначених позивачем, за виключенням абз. 2 п. 9.3. договору, який підлягає прийняттю в редакції Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 04.12.2018 року №1598 «Про внесення змін до Типового договору транспортування природного газу».

4.16. Суд першої інстанції не розглянув заявлену позовну вимогу, а обмежився лише розглядом спірного пункту, що не відповідає положенням процесуального закону, в зв`язку з чим невірно вирішив спір.

За таких обставин рішення місцевого суду про відмову у задоволенні позову підлягає скасуванню, як прийняте з порушенням норм процесуального права, що призвело до невірного застосування норм матеріального права, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову. В зв`язку з чим доводи апеляційної скарги є частково обгрунтованими та вона підлягає задоволенню частково.

4.17. Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати у справі підлягають віднесенню на сторони порівну.

Керуючись ст. ст.269, 271, 275, 276, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2018 у справі №904/4098/18 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2018 у справі №904/4098/18 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати укладеним Договір про транспортування природного газу № від 01.08.2018 в редакції АТ «Укртрансгаз», викладеній в резолютивній частині позовної заяви від 11.09.2018 та який було направлено ПАТ «Криворіжгаз» листом №Кд03.2-ЛВ-16308-0818 від 16.08.2018, за виключенням абз.2 п. 9.3. договору, який викласти в наступній редакції:

«Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою чинним законодавством, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз" (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, пр. Металургів,1, ) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (м. Київ, Кловський узвіз,9/1, ) витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви - 881,00 грн та витрати за розгляд апеляційної скарги - 1321,50 грн, про що видати накази.

Відповідно до ст. 327 Господарського процесуального кодексу України видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів з дня складання повної постанови в порядку, встановленому ст. ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 01 липня 2019 року.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя І. М. Подобєд

Суддя Е.В. Орєшкіна