ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у відстроченні виконання рішення суду

01.07.2019м. Дніпро№ 904/410/19

Суддя Загинайко Т.В., розглянувши заяву Ерастівської дослідної станції Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України про відстрочення виконання рішення

у справі

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка,1; фактична адреса: 03151, м. Київ, вул. Очаківська, пров. Очаківський, 5/6; ідентифікаційний код 38926880)

до: Ерастівської дослідної станції Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України (52150, смт. Вишневе П`ятихатського району Дніпропетровської області, вул. Тімірязєва,4; ідентифікаційний код 00496656)

про стягнення заборгованості в сумі 1 167 166 грн. 20 коп за біржовим договором від 28.03.2018 № 410 Ф поставки зерна врожаю 2018 року

Представники:

від стягувача: представник не з`явився;

від боржника: Гиров К.А. - представник (адвокат), довіреність від 08.04.2019р., свідоцтво від 22.04.2019р. ДП№4244 про право на заняття адвокатською діяльністю;

вільний слухач: ОСОБА_1 .

СУТЬ СПОРУ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2019 у справі №904/410/19 позов задоволено частково; стягнуто з Ерастівської дослідної станції Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України на користь Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" 583 583 грн. (п`ятсот вісімдесят три тисячі п`ятсот вісімдесят три) грн. 10 копійок - штрафних санкцій та 17 507 (сімнадцять тисяч п`ятсот сім) грн. 49 коп. - судового збору; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

20.06.2019 від Ерастівської дослідної станції Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України надійшла заява про відстрочення виконання рішення суду від 27.05.2019 на 6 місяців.

На підставі розпорядження №962 від 20.06.2019 відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу було призначено повторний автоматичний розподіл матеріалів справи по вх.№27169/19 справи №904/410/19 у зв`язку з перебуванням судді Соловйової А.Є. у відпустці.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями заява про відстрочення виконання рішення суду розподілена судді Загинайко Т.В.

Ухвалою Господарського суду від 21.06.2019 року заяву прийнято до розгляду в судовому засіданні на 01.07.2019 року на 14:45 год.

В обґрунтування заяви про відстрочення виконання рішення господарського суду від 27.05.2019 року боржник (відповідач) вказує на те, що: - Ерастівська дослідна станція Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України має заборгованість із заробітної плати в сумі 1 018 300,00 грн, причиною якої є тяжкий фінансовий стан підприємства, пов`язаний із сезонністю робіт; - Ерастівська ДС ДУ Інституту зернових культур НААН України є аграрним підприємством державної форми власності, специфіка діяльності якого, а отже і його прибутковість, перебуває в залежності від сезонності робіт та отримання прибутку; - в силу слабкої врожайності сільськогосподарських культур у сезоні 2018 року відповідач не отримав достатнього прибутку від їх реалізації, що мало наслідком тяжкий фінансовий стан підприємства та виникнення кредиторської заборгованості перед контрагентами.

Стягувач у письмових поясненнях (вх. №28290/19 від 26.06.2019р.) просить заяву Ерастівської дослідної станції Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України про відстрочку виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2019р. у справі №904/410/19 відхилити, у розстрочці виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2019р. у справі №904/410/19 відмовити, посилаючись на те, що: - ПАТ "Аграрний фонд" не погоджуючись із рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/410/19 в частині зменшення розміру штрафних санкцій на 50% у сумі 583 583,10 грн. подано 24.06.2019р. апеляційну скаргу на дане рішення; - відповідачем (заявником) не надано жодного документа на підтвердження тяжкого фінансового стану Ерастівської дослідної станції Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України, а саме фінансовий звіт підприємства, баланс, кошти на рахунках у банках тощо; - наведені відповідачем в заяві обставини не є за своєю суттю об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами у розумінні статті 331 ГПК України, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, врахування яких могло б слугувати для відстрочення виконання рішення суду; - рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2019р. у справі №904/410/19 не набрало законної сили, а заявник не довів належними та допустимими доказами наявність виключних обставин для відстрочки виконання даного рішення відсутні.

Розглянувши заяву Ерастівської дослідної станції Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України про відстрочення виконання рішення, дослідивши наявні у справі матеріали суд вважає, що вона не підлягає задаволенню з огляду на таке..

Відповідно до частин 1, 2 статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (частина 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України).

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена; у необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю (частина 7 статті 331 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, у Господарському процесуальному кодексі України та спеціальному законі, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку (Закон України "Про виконавче провадження"), не встановлений вичерпний перелік обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, і на підставі яких суд може прийняти рішення про надання відстрочки.

У той же час, слід зважити на таке:

1) виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012);

2) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012);

3) відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі Суд) право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II);

4) за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", №22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Тобто, у цьому контексті для визнання поважними причин затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність грошових коштів та важкий фінансовий стан.

Згідно статей 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Належних та допустимих доказів на підтвердження винятковості випадку, що за статтею 331 Господарського процесуального кодексу України є визначальною підставою для відстрочки виконання судового рішення, боржник суду не надав.

Для належного вирішення питання щодо надання відстрочки виконання судового рішення, необхідно з`ясувати чи наявні у справі докази, які б підтверджували добросовісну поведінку боржника і вжиття ним належних заходів для виконання рішення.

Однак, до заяви про відстрочення виконання рішення заявником не додано доказів того, яким чином боржник намагається прискорити виконання даного рішення суду (звернення до контрагентів щодо проведення своєчасного розрахунку тощо).

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За положеннями частини другої статтями 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України; обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Законом України від 17.07.1997р. №475/97 ратифіковано Конвенцію від 04.11.1950 про захист прав людини і основоположних свобод (надалі "Конвенція") та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу статті 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони, яка поважає верховенство права, дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997; рішення у справі "Бурдов проти Росії" №59498/00 від 07.05.2002; рішення у справі "Ясіун`єне проти Литви" №41510/98 від 06.03.2003; та рішення по справі "Руйану проти Румунії" №34647/97 від 17.06.2003).

За таких обставин виконання судового рішення є важливою стадією судового процесу у контексті забезпечення міжнародних демократичних стандартів щодо дотримання закріпленого у статті 8 Конституції України принципу верховенства права.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Заявником взагалі не надано доказів, які б підтверджували наявність виключних обставин, що унеможливлюють виконання судового рішення.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати як доводи боржника так і заперечення стягувача, а також дотримуватися розумно встановленого строку відстрочки.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність доказів на підтвердження надзвичайних (виключних) обставин, беручи до уваги відсутність згоди стягувача для надання відстрочки, підстави для задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду відсутні.

Таким чином, заява Ерастівської дослідної станції Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України про відстрочення виконання рішення задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Ерастівської дослідної станції Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України про відстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2019р. у справі № 904/58778 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили 01.07.2019р..

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 255, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.В. Загинайко