ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року Справа № 915/491/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., за участю секретаря судового засідання Матвєєвої А.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: Першого заступника прокурора Миколаївської області (вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54030)

в інтересах держави в особі: Миколаївської міської ради (вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54027)

до відповідача: фізичної особи-підприємця Літкової Людмили Вікторівни ( АДРЕСА_1 )

про: повернення земельної ділянки,

за участі представників учасників справи:

від позивача: Євлоєва Н.Р., довіреність №477/02.02.01-22/02.06/14/19 від 14.02.19,

від відповідача: Літкова Л.В., посвідчення адвоката №2908/10 від 18.08.05

Щукіна Н.О., ордер МК№131912 від 05.04.19

прокурор Григорян Е.Р., -

встановив:

12.03.2019 Перший заступник прокурора Миколаївської області (надалі Прокурор) звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №05/2-2320-19 від 11.03.2019 в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради до фізичної особи-підприємця Літкової Людмили Вікторівни про повернення Миколаївській міській раді земельної ділянки площею 1352 кв.м нормативною грошовою оцінкою 970678,66 грн. з кадастровим номером :01:041:0005 по вул. Будівельників ріг пр. Богоявленського (Жовтневого) у місті Миколаєві у придатному для використання стані шляхом демонтажу споруд.

Позовні вимоги обґрунтовано посиланням на норми ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. ст. 324, 626, ч. 2 ст. 792, ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України, ст. 13, 31 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі», ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та мотивовано тим, що договір оренди припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку, на який він був укладений, земельна ділянка на даний час використовується підприємцем під розміщення автостоянки без належних правових підстав. Внаслідок цих неправомірних дій відповідача власник спірної земельної ділянки позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Земельна ділянка розташована на території міста Миколаєва та відноситься до земель комунальної власності, її власником (розпорядником) згідно ст. ст. 83, 122 Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні є Миколаївська міська рада. Прокурором зазначено, що нездійснення захисту інтересів держави виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень, адже він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2019, справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/491/19 та визначено головуючим у справі суддю Ржепецького В.О.

Ухвалою суду від 18.03.2019 позовну заяву прийнято та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 08.04.2019, встановлено сторонам процесуальні строки для подання до суду заяв по суті.

Ухвалою суду від 08.04.2019 підготовче засідання відкладено на 06 травня 2019 року о 10:00, про що повідомлено учасників справи про призначення судового засідання.

06.05.2019 відповідачем подано до суду клопотання про залучення до участі у справі Миколаївської міської ради у якості третьої особи.

У судовому засіданні 06.05.2019 суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про відмову в задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, з тих підстав, що Миколаївська міська рада є позивачем у справі.

За результатами підготовчого засідання 06.05.2019 суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про:

- встановлення відповідачеві 10-денного строку з дня даного судового засідання на подання відзиву у справі;

- продовження строку підготовчого провадження на 30 днів;

- відкладення розгляду справи на 27.05.2019 об 11:30 год.

23.05.2019 фізичною особою підприємцем Літковою Л.В. подано до господарського суду зустрічну позовну заяву №02-915 від 16.05.2019 до Миколаївської міської ради про визнання поновленим договору оренди землі, загальною площею 1352 кв.м по вул. Будівельників, ріг пр. Богоявленському у місті Миколаєві (кадастровий номер :01:041:0005) для розміщення та обслуговування автостоянки, укладений від 15.12.2004 між Миколаївською міською радою та фізичною особою підприємцем Літковою Людмилою Вікторівною та зареєстрований в Державному реєстрі земель 17.10.2014 з додатковою угодою про поновлення договору оренди землі від 31.05.2018 та визнання його поновленим на тих самих умовах строком на 10 років.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.05.2019, зустрічну позовну заяву передано судді Ржепецькому В.О. на підставі п. 3.2.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу Господарського суду Миколаївської області.

Частиною 1 ст. 180 ГПК України передбачено право відповідача пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву на позов.

Вказаний вище зустрічний позов відповідачем подано до Господарського суду Миколаївської області після закінчення встановленого судом строку для подання відзиву на позов, тобто з порушенням вимог ч. 1 ст. 180 ГПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 180 ГПК України, зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 24.05.2019 фізичній особі підприємцю Літковій Л.В. повернуто зустрічну позовну заяву №02-915 від 16.05.2019 до Миколаївської міської ради про поновлення договору оренди землі з доданими до неї документами.

У судовому засіданні 27.05.2019 відповідачем заявлено усне клопотання про:

- витребування доказів, а саме: доказів правомірності проведення перевірки; доказів того, що орендар ОСОБА_1 має заборгованість, на час розгляду справи, зі сплати орендних платежів; документу, який став підставою для проведення перевірки; наказу, який підписано керівником уповноваженого органу про проведення перевірки; доказів направлення на перевірку відповідної посадової особи;

- зобов`язання Миколаївської міської ради надати докази направлення свого представника до участі у справі №915/491/19; докази наявності чи відсутності рішення Миколаївської міської ради про поновлення або припинення договору оренди.

Також у судовому засіданні відповідачем заявлено усні клопотання:

- про витребування доказів у Миколаївської міської ради, а саме: належним чином завіреного доказу направлення свого представника до участі у справі;

- про виклик першого заступника прокурора Миколаївської області для дачі пояснень та про витребування доказів, які підтверджували наявність шкоди спричиненої державі.

Суд не виходячи до нарадчої кімнати постановив ухвалу про:

- відмову у задоволенні клопотань відповідача про витребування доказів та про виклик першого заступника прокурора Миколаївської області;

- закриття підготовчого провадження у справі №915/491/19;

- призначення справи до розгляду по суті на 19.06.2019 об 11:30.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання.

27.05.2019 (після судового засідання) відповідачем подано суду:

1) заяву про зобов`язання першого заступника прокурора Миколаївської області визначити наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави у господарській справі №915/491/19, навести обставини та надати обгрунтовані докази про неможливість органу місцевого самоврядування в особі Миколаївської міської ради самостійно здійснювати дії у сфері земельних правовідносин, надати достовірні, належні та допустимі докази в підтвердження наявності шкоди із визначенням її розміру, спричиненої державі під час виконання орендарем договору оренди;

2) заяву про зобов`язання Миколаївської міської ради надати належні та допустимі докази, які підтверджують відсутність у органу місцевого самоврядування самостійно вирішувати спори у сфері земельних правовідносин, надати належним чином завірений доказ направлення свого представника до участі у судовому процесі у справі №915/491/19.

При цьому суд відзначає, що статтею 76 ГПК України встановлено правило належності доказів. Такими доказами, є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

До предмету доказування в цій справі не входить правомірність проведення тих чи інших перевірок, в тому числі наявність або відсутність у відповідних посадових осіб або органів влади повноважень на їх проведення, притягнення відповідача до тієї чи іншої відповідальності за порушення земельного законодавства тощо.

Прокурор в позовній заяві посилається на Акт перевірки дотримання земельного законодавства, складений начальником відділу контролю за використанням земель у місті Миколаєві, виключно як на доказ користування відповідачем спірною земельною ділянкою, що підтверджено і прокурором, присутнім в судовому засіданні.

Не вважаються судом обґрунтованими і клопотання відповідача про витребування доказів, пов`язаних із наявністю або відсутністю у представників учасників справи повноважень на участь в судовому процесі, оскільки не відповідають положенням ч. 3 ст. 41, ст.ст. 53, 55, 56, 58, 60 ГПК України.

З наведених міркувань, судом відхиляються клопотання відповідача про витребування відповідних доказів.

19.06.2019 відповідачем подано до суду клопотання про зупинення провадження у справі в порядку п.5 ч. 1 ст. 227 ГПК України до набрання законної сили рішенням у справі №915/1574/19.

Клопотання обґрунтовано посиланням на те, що з метою ефективного захисту своїх порушених, невизнаних та оспорюваних прав і законних інтересів відповідачем подано до господарського суду Миколаївської області позовну заяву до Миколаївської міської ради про поновлення договору оренди землі, справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/1574/19, справа перебуває у провадженні головуючого судді Алексєєва А.П.

Ухвалою від 19.06.2019 судом відмовлено відповідачеві у задоволені клопотання про зупинення провадження у справі.

У судовому засіданні 19.06.2019 представником відповідача заявлено усне клопотання про долучення до матеріалів справи копії адвокатського запиту в порядку ст. ст. 20, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до управління земельних ресурсів щодо надання документів за результатами перевірки дотримання вимог законодавства, копії відповіді управління земельних ресурсів та копії відповіді Адміністрації Інгульського району на звернення ОСОБА_1 щодо визначення меж прилеглої території до автостоянки за адресою: вул АДРЕСА_2 Севастопольська АДРЕСА_3 14.

Клопотання обґрунтовано тим, що прокурором у попередньому засіданні було надано акт перевірки, який різниться з актом перевірки, який наданий до позовної заяви, у зв`язку з чим представником відповідача було здійснено адвокатський запит до управління земельних ресурсів. Управлінням земельних ресурсів надано відповідь, що акт передбачає обстеження земельної ділянки щодо наявності/відсутності будівель та споруд, фотофіксації належного використання та стану земельної ділянки, перевірка (обстеження) використання земельної ділянки за цільовим призначенням у порядку самоврядного контролю за використанням та охороною земель, та наголошено, що вказаний акт перевірки не відноситься до заходів державного нагляду (контролю). Зазначені обставини, на думку відповідача, свідчать про відсутність на земельній ділянці будь-яких будівель та використання земельної ділянки за цільовим призначенням. Представник відповідача також зазначає, що адміністрацією Інгульського району повідомлено відповідача про можливість звернення до адміністрації Інгульського району з питання отримання договору.

Прокурор проти задоволення клопотання відповідача заперечує посилаючись на те, що відповідно до ч. 3 ст. 80 ГПК України, всі докази відповідачем повинні бути подані суду разом з поданням відзиву, відповідачем відзиву стосовно позовних вимог не подано, не обґрунтовано причин порушення строків подання відзиву, відповідні докази іншим учасникам справи не надіслано, відповідного письмового клопотання відповідачем суду не подано.

Представник позивача проти приєднання зазначених доказів до матеріалів справи заперечує посилаючись на те, що той самий акт перевірки, який відповідач хоче долучити до матеріалів справи, у попередньому судовому засіданні вже було оглянуто, зазначене питання вже розглядалось.

Представник відповідача на обґрунтування причин пропуску строку подання доказів зазначила, що у відповідача були відсутні можливості отримати відповідні докази раніше.

Судом залучено зазначені докази до матеріалів справи і зазначено, що оцінку зазначеним документам буде надана у відповідності до ст. 80 ГПК України при винесені судового рішення.

Прокурор позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі з підстав, які зазначені у позовній заяві.

Відповідач позовні вимоги заперечує, просить у задоволені позову відмовити.

Заперечення відповідача обґрунтовано наступним.

Позов подано з порушенням вимог законодавства України оскільки його подано не уповноваженою особою. Миколаївська міська рада є самостійним суб`єктом господарювання, предметом спору є саме виконання договірних зобов`язань, порядок укладання, виконання, контролю за виконанням договору регламентується Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», орган місцевого самоврядування в особі Миколаївської міської ради уповноважена державою самостійно здійснювати функції у спірних земельних правовідносинах, має бути позивачем у даній справі, а прокурор не має підстав для подання позову. Заборгованість дійсно мала місце, виникла на підставі рішення Миколаївської міської ради, позов не містить доказів щодо спричинення відповідачем позивачеві збитків. Орендодавцем не повідомлено орендаря у встановленому порядку після закінчення терміну дії договору про відмову в поновлені договору оренди, не вчинено жодних дій щодо його припинення, навпаки, відсутність з боку Миколаївської міської ради претензій є підтвердженням належного виконання сторонами умов договору оренди землі. На спірній земельній ділянці відсутнє нерухоме майно, наявний лише об`єкт малої архітектурної форми, земельна ділянка використовується за цільовим призначенням, відповідачем належним чином виконуються зобов`язання за договором, у встановлені законодавством строки звернулася до органу місцевого самоврядування із заявою про поновлення строку дії договору оренди, в матеріалах справи відсутні докази відмови орендодавця в поновлені договору.

У судовому засіданні 19.06.2019 оголошено перерву до 20.06.2019 о 10:00 год.

До початку розгляду справи відповідачем подано суду заяву особистих міркувань та аргументів у справі №915/491/19 в частині спростування вимог прокурора в порядку ч. 1 ст. 169 ГПК України.

Відповідач у судовому засіданні пояснила, що ч. 1 ст. 169 ГПК України надає стороні право свої міркування, доводи викласти у поясненнях.

Прокурор заперечує щодо доручення зазначеної заяви до матеріалів справи, ст. 165 ГПК України передбачено подання відповідачем відзиву, відповідач своїм правом не скористався без поважних причин на стадії підготовчого провадження, незважаючи на те, що судом неодноразово надавалась відповідачу можливість надати відзив, зараз друге засідання розгляду справи по суті та відсутні підстави для подання такої заяви.

Представник позивача підтримує позицію прокурора, заперечує проти доручення до матеріалів справи заяви відповідача від 20.06.2019.

Судом долучено до матеріалів справи подану заяву як свідчення здійснення стороною дій, які не відповідають положенням ГПК України, разом с тим у судовому рішенні суд не буде зазначати про обставини зазначені у цій заяві, враховуючи порушення відповідачем положень ст. 161 ГПК України, відповідно до якої заперечення, пояснення, міркування щодо предмету спору викладаються лише у заявах по суті справи.

У судовому засіданні 20.06.2019 відповідач заперечує позовні вимоги, просить відмови у задоволені позову посилаючись на порушення прокурором положень ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо здійснення прокурором захисту інтересів держави у виключних випадках. Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 12 Земельним кодексом України визначено повноваження міських рад, зокрема, вирішення земельних спорів. Доказів того, що органом місцевого самоврядування неналежно виконуються повноваження матеріали справи не містять. Подання прокурором позову в інтересах органу місцевого самоврядування за відсутності визначених і обґрунтованих у позовній заяві виключних підстав є незаконним.

Щодо малих архітектурних форм, які встановлено на спірній земельній ділянці, відповідачем зазначено, що в матеріалах справи міститься акт сумнівного походження, який не містить дати його складення, на який посилається прокурор і саме цей акт підтверджує той факт, що відповідачем використовується земельна ділянка за цільовим призначенням без порушень вимог чинного законодавства.

Відповідач також зазначає, що на запит прокуратури виконком відповів, що у грудні 2014 року відповідачем було внесено недоїмку з орендної плати після отримання оцінки землі за вимогою нового земельного законодавства, до теперішнього часу органом місцевого самоврядування отримується орендна плата від відповідача, що є свідченням того, що орган місцевого самоврядування не має наміру відмови в поновлені договору оренди.

На підставі ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

В ч. 1 ст. 5 ГПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Розглядаючи цю справу, суд відзначає, що відповідач не скориставшись своїм правом на викладення міркувань щодо предмету спору у відповідних заявах по суті спору, всі свої твердження викладає у тривалих виступах.

Суд зазначає, що його обов`язок, встановлений, зокрема ст. 236 ГПК України, при ухваленні рішення повно і всебічно з`ясовувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень та надавати оцінку всім аргументам учасників справи, не має сприйматися як безумовний.

Як визначено статтею другою Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Це означає, зокрема, що обов`язок доказування тих чи інших обставин лежить на стороні, а суд, крім випадків, встановлених цим Кодексом, не зобов`язаний збирати докази. (ч. 3 ст. 2, ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України)

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подання всіх наявних доказів в порядку та строки, встановлені законом, віднесено статтею 42 ГПК України до обов`язку учасників справи.

В той же час, згідно ч. 2 ст. 14 ГПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, і відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням тих чи інших процесуальних дій.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.»

Разом з тим, у п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) зазначено: «Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що

вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.»

В п. 23. Рішення у справі "Проніна проти України" (Заява N 63566/00) зазначено:«Суд нагадує, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.»

В п. 19 рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (номер заяви 18390/91) ЄСПЛ зазначає: «When a court gives a decision on the merits it must therefore rule on all the submissions adduced by the parties, otherwise the judgment will be flawed for failure to give an adequate statement of the grounds (incongruencia omisiva). However, according to the case-law, the court is not ІНФОРМАЦІЯ_1 a ІНФОРМАЦІЯ_2 to deal expressly in its judgment with each of the submissions made by the parties where its decision to allow one of the claims entails by implication the rejection of the submission in question.»

В другому реченні цього пункту рішення Європейським судом з прав людини стверджено, що при винесенні рішення по суті справи, суд повинен вирішувати всі подання, подані сторонами, інакше рішення буде недосконалим. Однак, згідно з прецедентною практикою, суд не зобов`язаний прямо вирішувати кожне твердження сторони, якщо його рішення про прийняття іншого твердження тягне за собою визнання необґрунтованим цього твердження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Згідно п. п. 36., 36.4. рішення Миколаївської міської ради №24/15 від 27.10.2004: затверджено технічну документацію із землеустрою щодо укладання договору оренди земельної ділянки загальною площею 1352 кв.м під проїздами, проходами за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, залишити її в землях змішаного використання (землі транспорту та комерційного використання), для розміщення та обслуговування автостоянки по вул. Будівельників ріг пр. Жовтневого; надано приватному підприємцю Літковій Людмилі Вікторівні в оренду на 10 років земельну ділянку площею 1352 кв.м для розміщення та обслуговування автостоянки по АДРЕСА_4 .

15 грудня 2004 року між Миколаївською міською радою та приватним підприємцем Літковою Людмилою Вікторівною укладено договір оренди землі (надалі Договір), за умовами якого Миколаївська міська рада на підставі рішення від 27.10.2004 за №24/15 надає, а ПП Літкова Людмила Вікторівна приймає в оренду земельну ділянку для розміщення та обслуговування автостоянки по вул. Будівельників ріг пр. Жовтневого (п.1.1.).

Вказаний Договір зареєстровано у Миколаївській регіональній філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24.01.2005 №42.

Відповідно до п.2.1 Договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 1352 кв.м без права передачі її в суборенду. Земельна ділянка вільна від споруд.

За умовами п.3.1. Договору строк дії договору протягом 10 років з дати прийняття рішення. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Пунктом 7.1 Договору встановлено, що у разі закінчення терміну оренди, припинення або розірвання договору оренди, орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, в якому він її одержав в оренду.

У разі не продовження строку оренди земельної ділянки, відповідно до підпункту «л» пункту 9.4 Договору, орендар зобов`язаний демонтувати споруди та привести земельну ділянку у стан, придатний для використання за призначенням.

Маючи намір на поновлення договору ФОП Літкова Л.В. звернулась до Миколаївської міської ради з відповідним листом-повідомленням від 11.09.2014.

Листом від 31.10.2014 №10263/02.02.01-19/03/04 Миколаївською міською радою повідомлено ФОП Літкову Л.В., що питання продовження строку оренди договору вирішуватиметься після сплати у двадцятиденний термін заборгованості з орендної плати. Також підприємця проінформовано, що у разі несплати коштів остання повинна звільнити земельну ділянку від споруд, привести її у належний стан та повернути Миколаївській міській раді за актом приймання-передачі.

За інформацією виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 07.02.2019 №1022/020201-06/14/19 заборгованість з орендної плати підприємцем сплачена у грудні 2014 року, тобто з порушенням встановленого строку.

При цьому ФОП Літковій Л.В. повідомлено про необхідність звернення з клопотанням щодо продовження строку дії договору безпосередньо до центру надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради.

Термін дії договору сплинув 27.10.2014 та більше не продовжувався.

Частиною 1 статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

У разі припинення або розірвання договору оренди землі, відповідно до ч.1 ст.34 вказаного Закону, орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Аналогічні умови припинення строку дії договору та повернення земельної ділянки передбачені договором оренди землі від 15.12.2004 № 2889.

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право користування або право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:041:0005 не зареєстровано.

Таким чином, договір оренди припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку, на який він був укладений. Земельна ділянка на даний час використовується підприємцем під розміщення автостоянки без належних правових підстав.

Стосовно обставин, з якими відповідач пов`язує свої міркування щодо поновлення договору оренди землі, господарський суд звертає увагу на таке.

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" визначено порядок поновлення договору оренди землі.

Згідно з частиною 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Частиною шостою зазначеної статті передбачено, що договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою і за відсутності протягом місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі.

Таким чином, стаття 33 Закону України "Про оренду землі" в частині 1 регламентує переважне право орендаря перед іншими особами на укладення договору оренди землі, а в частині 6 - підстави поновлення договору оренди, у разі, якщо орендар продовжує користуватись земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, орендар належно виконує свої обов`язки за договором, відсутнє протягом місяця після закінчення строку договору письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди.

На підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" пролонгація (поновлення) відбувається автоматично лише при наявності мовчазної згоди.

Мовчазна згода, у даному випадку, обумовлюється конклюдентними діями Орендаря щодо подальшого користування земельною ділянкою та відсутністю заперечень з боку Орендодавця.

Разом з тим, звернення відповідача 11.09.2014 в межах строку дії договору оренди землі свідчить про те, що ним ініційовано процедуру поновлення договору оренди на інших умовах із застосуванням порядку, передбаченого частиною 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі", що виключає можливість застосування у спірних правовідносинах частини 6 цієї статті Закону, оскільки зазначеною частиною встановлено інший порядок поновлення договору оренди за принципом мовчазної згоди обох сторін договору. Тобто, поновлення договору оренди земельної ділянки на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" можливе за відсутності звернення орендаря та відсутності заперечень орендодавця щодо продовження землекористування відповідною земельною ділянкою.

Право на укладення додаткової угоди за частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" виникає автоматично зі спливом місячного строку оренди за умови, що орендар не ініціював зміни, а орендодавець не направив заперечень в місячний строк після закінчення строку дії договору.

Таким чином, застосування частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" можливе в разі, якщо Орендарем не ініційовано процедуру поновлення договору та, відповідно укладення додаткової угоди, у відповідності до частини 5 зазначеної статті Закону.

Вчинення орендарем дій, спрямованих на поновлення договору в рамках процедури, передбаченої частиною 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі", виключає у подальшому можливість поновлення договору оренди земельної ділянки на підставі частини 6 зазначеної статті Закону, оскільки в разі не досягнення згоди за вже розпочатою процедурою відповідно до частини 5 зазначеної статті, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. (таку правову позицію висловлено в постанові Верховного Суду від 22 лютого 2018 року у справі № 912/686/17)

Порядок, дотримання якого є необхідним для поновлення договору оренди землі, який визначено частиною п`ятою зазначеної норми полягає в тому, що орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Лист заступника міського голови від 31.10.2014, який міститься в матеріалах справи свідчить про те, що сторони не дійшли згоди щодо поновлення договору оренди землі.

Відповідно до ч. 12 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Відповідачем дії органу місцевого самоврядування у відносинах поновлення договору оренди землі не оскаржено.

Отже жодна з обставин, які витікають з відносин сторін щодо поновлення договору оренди землі на новий строк, не спростовує вищенаведеного висновку про припинення його дії.

Частиною 1 статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Враховуючи вищенаведене, зокрема обставини щодо припинення дії договору оренди, використання відповідачем спірної земельної ділянки без належних правових підстав, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Спірна земельна ділянка розташована на території міста Миколаєва та відноситься до земель комунальної власності, її власником (розпорядником) згідно ст. ст. 83, 122 Земельного кодексу України Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», є Миколаївська міська рада.

Таким чином, у даному випадку права власника майна підлягають захисту шляхом повернення земельної ділянки територіальній громаді у особі Миколаївської міської ради.

Отже обставини справи, встановлені судом, в повній мірі підтверджують твердження прокурора, викладені в позовній заяві.

Стосовно поданого прокурором Акту перевірки дотримання земельного законодавства, складеного начальником відділу контролю за використанням земель у місті Миколаєві, суд не вважає його належним доказом в цій справі, оскільки він не містить дати його складення, його складено за відсутності представника відповідача, обставини, які в ньому засвідчено не відповідають повноваженням органу, який його склав, копія акту, яку додано до позовної заяви відрізняється від оригіналу, який було оглянуто судом в процесі розгляду справи.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Обставини, які є суттєвими для вірного вирішення цього спору, зокрема, обставини користування відповідачем спірною земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди та станом на момент розгляду справи судом, а також обставини наявності на ній споруд, не спростовуються відповідачем, про що останньою неодноразово заявлено у поясненнях.

Відтак ці обставини не підлягають доведенню.

Стосовно доказів, долучених судом до матеріалів справи в судовому засіданні 19.06.2019, суд вважає їх неналежними, оскільки їх не завірено належним чином, лист від 29.05.2019 стосується наведеного вище Акту, який судом визнано неналежним, лист від 10.06.2019 не стосується предмету доказування в цій справі.

Підстави звернення прокурора до суду в позові обґрунтовано таким.

Відповідно до ч. 1 ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно ст. 19 Конституції України та ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Попри вимоги законодавства та умови Договору, відповідач здійснює неправомірне користування спірною земельною, що позбавляє власника землі права розпорядитись нею відповідно до повноважень з додержанням конкурентного порядку надання земель за результатами земельних торгів та забезпечення застосування більш вигідних ринкових ставок орендної плати.

Статтями 14 Конституції України та 373 ЦК України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Статтею 2 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.

Надання земель без проведення конкурсу не забезпечує захисту економічних та соціальних інтересів місцевого самоврядування, наповнення місцевих бюджетів, застосування ринкових ставок орендної плати за землю, що завдає істотної шкоди інтересам держави.

Вказане свідчить, що у разі дотримання конкурсної процедури надання в оренду спірної земельної ділянки можна було б забезпечити надходження значно більшої суми орендних платежів.

З урахуванням статей 1, 2, 6, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування представляє відповідну територіальну громаду і здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Однак первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, які є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Статтею 12, 122 цього ж Кодексу передбачено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить розпорядження землями територіальних громад. Міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Таким чином, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

Спірна земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності, якими уповноважена розпоряджатися Миколаївська міська рада.

Водночас, прийняття рішення про надання в оренду земель комунальної власності позбавляє конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус. У цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права користування на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже, правовідносини, пов`язані із наданням земель у користування, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а неправомірне користування відповідачем спірною земельною ділянкою, такому суспільному інтересу не відповідає.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 15 ЦК України безпосередньо не визначаються органи, які здійснюють захист цивільних прав.

Так, крім органів, зазначених у статті 55 Конституції України, відповідно до окремих актів законодавства України здійснюють захист цивільних прав та інтересів або сприяють їх захисту, зокрема, органи прокуратури.

Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним із учасників цивільних правовідносин є територіальна громада, яка згідно зі статтями 169, 172 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

За частиною другою статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Одним із таких органів є прокуратура, на яку статтею 131-1 Конституції України покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

Неповернення відповідачем земельної ділянки позбавляє власника землі права розпорядитись нею відповідно до повноважень з додержанням конкурентного порядку надання земель за результатами земельних торгів та забезпечення застосування більш вигідних ринкових ставок орендної плати, що є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред`явлення цього позову.

Отже, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.

Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу.

Статтею 324 ЦК України передбачено, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.

До повноважень міських рад у галузі земельних відносин, відповідно до ст. ст. 83, 122 Земельного кодексу України Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», належить розпорядження землями комунальної власності в межах, визначених Земельним кодексом України.

Як вказувалось вище, міські ради на їхній території передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб

Отже, органом, який на даний час наділений правом власності та розпорядження земельними ділянками комунальної власності на території міста Миколаєва, є Миколаївська міська рада.

Зі змісту положень ч. 4 ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» вбачається, що прокурор, звертаючись до суду з позовною заявою в інтересах держави, зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, яким не здійснюється або неналежним чином здійснюється захист цих інтересів.

Згідно правової позиції Верховного суду, висловленої в ухвалі від 10.07.2018 у справі №812/1689/16, «не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Відповідно до ст.ст. 319, 386 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у тому числі шляхом звернення до суду.

Статтею 17 ЦК України передбачено, що орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом. Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду.

Враховую викладене, Миколаївська міська рада має право звернутися до суду за захистом порушеного права як власник та розпорядник земель комунальної власності на території міста Миколаєва, проте вказаний орган фактично відмовивши ФОП Літковій Л.В. у продовженні договору оренди, враховуючи свої повноваження, не перевірив стан використання спірного об`єкта та не вжив заходів до його повернення, оскільки, після закінчення строку дії договору оренди, за актом прийому-передачі спірну земельну ділянку не повернуто власникові.

Викладене вказує на усвідомлену пасивну поведінку уповноваженого суб`єкта владних повноважень, свідчить про нездійснення ним захисту інтересів громади міста Миколаєва та є підставою для пред`явлення цього позову прокурором в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради.

Ураховуючи викладене та оскільки порушення інтересів територіальної громади відбулось внаслідок неправомірних дій відповідача, прокурор звернувся із зазначеним позовом в інтересах держави, який виражається в інтересах частини українського народу - членів територіальної громади, яка є власником спірної земельної ділянки.

Керуючись наведеними міркуваннями, господарський суд погоджується з твердженнями прокурора.

Таким чином, на підставі наведеного вище в сукупності, суд задовольняє позов, твердження відповідача не спростовують наведених вище мотивів прийняття рішення.

Судові витрати підлягають покладенню на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 129, 201-221, 238-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов`язати фізичну особу-підприємця Літкову Людмилу Вікторівну (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) повернути Миколаївській міській раді земельну ділянку площею 1352 кв.м нормативною грошовою оцінкою 970678,66грн. з кадастровим номером :01:041:0005 по вул. Будівельників ріг пр. Богоявленського (Жовтневого) у місті Миколаєві у придатному для використання стані шляхом демонтажу споруд.

3.Стягнути з фізичної особи-підприємця Літкової Людмили Вікторівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь прокуратури Миколаївської області (р/р 0340, , Банк: ДКСУ м. Києва, МФО 820172) 14560,18 грн. витрат по сплаті судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

6. Рішення може бути оскаржене в порядку, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

позивач: Миколаївська міська рада (вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54027, код );

відповідач: фізична особа-підприємець Літкова Людмила Вікторівна ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Повний текст судового рішення складено і підписано 27 червня 2019 року.

Суддя В.О.Ржепецький