ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року

м. Київ

Справа № 911/3678/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.

за участю секретаря судового засідання - Журавльова А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 (головуючий суддя Сулім В.В, Чорногуз М.Г., Коротун О.М.) та рішення Господарського суду Київської області від 22.03.2018 (суддя Шевчук Н.Г.) у справі № 911/3678/17

за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області

до 1) Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Барселона Ю Ей"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Державне підприємство "Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_1

про визнання недійсним рішення та витребування земельної ділянки,

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

1. У грудні 2017 року Перший заступник прокурора Київської області (далі - прокурор) звернувся до Господарського суду Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі - позивач) з позовом до Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (далі - відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Барселона Ю Ей" (далі - відповідач 2) про визнання недійсним рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 29.07.2011 № 28 про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки загальною площею 0,08 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району; витребування на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Київській області із незаконного володіння ТОВ "Барселона Ю Ей" земельної ділянки, розташованої в с. Софїївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, площею 0,08 га, вартістю 2 785,70 грн. Крім того, прокурор просив суд визнати поважними причини пропуску ним позовної давності для звернення до суду з позовом і поновити цей строк, захистивши право.

1.1. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірне рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 29.07.2011 № 28 прийнято всупереч ст.ст. 116, 122 Земельного кодексу України, за відсутності повноважень у органу місцевого самоврядування на розпорядження землями державної власності, а тому підлягає визнанню недійсним, з огляду на що земельна ділянка, передана даним рішенням та в подальшому відчужена, має бути витребувана відповідно до положень статей 387, 388 Цивільного кодексу України із чужого незаконного володіння.

Короткий зміст оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Рішенням Господарського суду Київської області від 22.03.2018, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2019, у позові відмовлено повністю.

2.1. Мотивуючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вказав, що оскільки порядок припинення права користування ДП "НДВА "Пуща-Водиця" земельною ділянкою дотримано не було, рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 07.07.2010 №2 "Про припинення права постійного користування земельними ділянками ДП "Науково-дослідний виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця", від 04.08.2010 №4 "Про затвердження технічної документації щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою ДП "Науково-дослідний виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця", від 04.08.2010 №132 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_1 у судовому порядку визнані недійсними та скасовані, то і всі подальші рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради стосовно спірної земельної ділянки, зокрема №28 від 29.07.2011 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 площею 0,08 га та щодо надання цієї земельної ділянки у приватну власність громадянці ОСОБА_1 безоплатно, є протиправними. З огляду на вказане, враховуючи те, що спірна земельна ділянка вибула з власності держави поза її волею і набута у власність відповідача від особи, яка не мала права її відчужувати, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для витребування спірної земельної ділянки з незаконного володіння ТОВ "Барселона Ю Ей" на користь держави. Водночас, суд дійшов висновку про пропуск прокурором та позивачем строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем 2, та відмовив у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності.

2.2. Апеляційний господарський суд погодився з підставами для відмови у задоволенні позову, наведений судом першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

3. Не погоджуючись з судовими рішеннями, 05.03.2019 Першим заступником прокурора Київської області подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 та рішення Господарського суду Київської області від 22.03.2018, у якій просить оскаржувані рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи прокурора, викладені у касаційній скарзі (узагальнено)

4. В обґрунтування вимог, викладених у касаційній скарзі, прокурор зазначає про неправильне застосування і порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, наголошує, що всупереч вимогам статей 256, 261 ЦК України суди попередніх інстанцій визначили початок відліку позовної давності не з моменту, коли особа, чиє право порушено, довідалася про обставини, викладені у позовній заяві, а фактично з моменту, коли прокурор у травні 2011 року звернувся з позовом до Софіївсько-Борщагівської сільської ради про визнання недійсним рішення про припинення речового права Державного підприємства "Науково-дослідний виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця" на постійне користування землею; судами взагалі не встановлено з якого моменту держава в особі уповноваженого органу мала знати про незаконну передачу у власність ОСОБА_1 незаконно вилученої ділянки.

4.1. Прокурор зазначає, що зважаючи на принцип диспозитивності господарського процесу, у тому числі і позовної давності, суди у даній справі взагалі не повинні були розглядати питання про наявність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності за всіма позовними вимогами лише на підставі заяви ТОВ "Барселона Ю ЕЙ", оскільки у останнього права і обов`язки щодо спірної земельної ділянки виникли тільки з 20.02.2017, а саме, з моменту укладення договору купівлі - продажу.

4.2. 23.05.2019 Першим заступником прокурора Київської області подано до суду письмові пояснення, в яких він просить суд врахувати правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16.

Позиція відповідача 2 у відзиві на касаційну скаргу

5. Відповідачем 2 подано відзив на касаційну скаргу, у якому він просить залишити її без задоволення, оскаржувані рішення без змін, як такі, що ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Як вказує відповідач, матеріалами справи підтверджується той факт, що як прокуратурі, так і уповноваженим державним органам, зокрема, Міністерству агрополітики України, органам земельних ресурсів, ДП "НДВА "Пуща - Водиця" було відомо про вилучення спірної земельної ділянки та підготовку документів на її передачу у власність ОСОБА_1 . Також відповідач зазначає, що право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано 01.09.2014, позовна заява подана до суду 08.12.2017, тобто, з пропуском строку позовної давності.

Позиція третьої особи 2 у відзиві на касаційну скаргу

6. ДП "НДВА "Пуща - Водиця", яке є третьою особою, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача зазначено про обгрунтованість доводів касаційної скарги та наголошено, зокрема, на тому, що відповідач 1, який прийняв оспорюване рішення № 28 від 29.07.2011, не звертався до суду із клопотанням про застосування строків позовної давності щодо власного рішення, так само не зверталась з таким клопотанням і ОСОБА_1 . Третя особа зауважує, що інтереси відповідача 2 рішенням Софіївсько-Борщагівської сільської ради № 28 від 29.07.2011 жодним чином не порушені, а тому він позбавлений правових підстав заявляти клопотання про застосування позовної давності щодо зазначеного рішення. Також третя особа зауважує, що позов прокурором подано в межах позовної давності стосовно вимог про витребування земельної ділянки.

Позиція інших учасників справи

7. Позивач, відповідач 1 та третя особа 1 відзивів на касаційну скаргу не надали.

8. Однак, у відповідності до частини 3 статті 295 ГПК України неподання відзивів на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових рішень у даній справі у касаційному порядку.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

9. Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Софіївсько-Борщагівської сільської ради №28 від 29.07.2011 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 площею 0,08 га та вирішено надати цю земельну ділянку у приватну власність громадянці ОСОБА_1 безоплатно; доручено землевпорядній організації винести проект в натуру та виготовити Державний акт на право власності на землю громадянці ОСОБА_1 .

10. 20.02.2017 між ОСОБА_1 . (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Барселона Ю Ей" (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки НМА 092896 (далі -договір), відповідно до умов якого продавець передала у власність, а покупець прийняв у власність земельну ділянку площею 0,08 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить продавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.09.2014.

11. Продаж земельної ділянки вчинений за суму 1 500 000,00 грн (пункт 5 договору). Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйовою Т.А., зареєстрований в реєстрі за №800. Судами установлено здійснення оплати за договором.

12. Державна реєстрація права власності на цю земельну ділянку за Товариством з обмеженою відповідальністю "Барселона Ю Ей" на підставі договору купівлі-продажу №800 від 20.02.2017 здійснена 20.02.2017 року.

13. Відповідно до інформації Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем "Київгеоінформатика" вищевказана земельна ділянка є частиною земельних ділянок №1 площею 3,65 га та №2 площею 58,2 га (загальна площа 61,85 га), на які рішенням 38 сесії 5 скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 07.07.2010 року №2 припинено право постійного користування ДП "НДВА "Пуща-Водиця".

14. Також господарськими судами установлено, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 11.12.2014, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.03.2015 та постановою Верховного Суду України від 24.06.2015 у справі №6-254цс15 за позовом Заступника прокурора Києво-Святошинського району Київської області в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України, ДП "НДВА "Пуща-Водиця" до Софіївсько-Борщагівської сільської ради та 77 громадян визнано недійсним та скасовано рішення 38 сесії 5 скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 07.07.2010 за №2 "Про припинення права постійного користування земельними ділянками ДП "Науково-дослідний виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця", визнано недійсним та скасовано рішення 39 сесії 5 скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 04.08.2010 за №4 "Про затвердження технічної документації щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою ДП "Науково-дослідний виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця".

15. Вказані судові рішення мотивовано тим, що земельні ділянки загальною площею 61,85 га (з них ділянка №1 площею 3,65 га та ділянка №2 площею 58,2 га) в південно-західній частині с. Софіївська Борщагівка перебували у постійному користуванні ДП "НДВА "Пуща-Водиця", що державою в особі Кабінету Міністрів України рішення про їх вилучення не приймалось, що у Софіївсько-Борщагівської сільської ради відсутні повноваження щодо прийняття рішень про припинення права постійного користування цими земельними ділянками.

16. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.08.2012, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.10.2013 (К/9991/54537/12) за позовом Заступника прокурора Києво-Святошинського району Київської області в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України, ДП "НДВА "Пуща-Водиця" до Софіївсько-Борщагівської сільської ради, за участю третіх осіб (10 осіб громадян, в тому числі і ОСОБА_1 ), визнано протиправними та скасовані рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 04.08.2010 №130, №131, №132, №133, №134, №135, №136, №146, №147, №181, якими надано дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам, які є третіми особами у цій справі, для ведення особистого селянського господарства, в тому числі і рішення №132 від 04.08.2010, яким був наданий дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки.

17. Судові рішення мотивовані тим, що оскільки порядок припинення права користування ДП "НДВА "Пуща-Водиця" земельною ділянкою дотримано не було, то і всі подальші рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та відведення земельної ділянки є протиправними.

18. За змістом частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

19. 05.12.2017 прокурор звернувся із даним позовом до суду, зазначаючи, що лише в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000045 йому стало відомо про рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 29.07.2011 № 2894.

20. ТОВ "Барселона Ю Ей" під час розгляду справи у суді першої інстанції заявило клопотання про застосування позовної давності, яке аргументовано тим, що прокурор мав знати про таке рішення у травні 2011 року, пред`являючи позов щодо земельних ділянок з земель, які були вилучені з користування ДП "НДВА "Пуща-Водиця".

21. Надавши оцінку вказаним вище обставинам, посилаючись на положення статті 19 Конституції України, статей 24, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що, оскільки порядок припинення права користування ДП "НДВА "Пуща-Водиця" земельною ділянкою дотримано не було, рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 07.07.2010 №2 "Про припинення права постійного користування земельними ділянками ДП "Науково-дослідний виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця", від 04.08.2010 №4 "Про затвердження технічної документації щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою ДП "Науково-дослідний виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця", від 04.08.2010 №132 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_1 у судовому порядку визнані недійсними та скасовані, то і всі подальші рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради стосовно спірної земельної ділянки, зокрема №28 від 29.07.2011 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 площею 0,08 га та щодо надання цієї земельної ділянки у приватну власність громадянці ОСОБА_1 . безоплатно, є протиправними.

22. Враховуючи положення статей 321, 388 Цивільного кодексу України, з огляду на вибуття спірної земельної ділянки з власності держави поза її волею і набуття її у власність відповідача від особи, яка не мала права її відчужувати, суди також дійшли висновку про наявність правових підстав для витребування спірної земельної ділянки з незаконного володіння ТОВ "Барселона Ю Ей" на користь держави. Водночас, у задоволенні позову відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності.

23. Отже, підставою для відмови у позові у даній справі є сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем 2. При цьому, здійснюючи розгляд заяви відповідача, суд першої інстанції установив таке.

24. У постанові Вищого адміністративного суду України від 10.10.2013 К/9991/54537/12, якою залишено без змін постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14.08.2012 у справі №2а-42/12 за позовом Заступника прокурора Києво-Святошинського району Київської області в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України та ДП "НДВА "Пуща-Водиця", прокурор звернувся у Києво-Святошинський суд Київської області з позовом до Софіївсько-Борщагівської сільської ради за участю як третіх осіб громадян, в тому числі ОСОБА_1 , у вересні 2011 року. При підготовці цього позову як прокурор, так і ДП "НДВА "Пуща-Водиця" та державний орган, до сфери розпорядження якого було віднесено спірну земельну ділянку, могли довідатися про порушення свого права щодо саме цієї земельної ділянки або про особу, яка його порушила, оскільки оспорюване рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради №28 було прийняте 29.07.2011 (до вересня 2011 року). З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції вказав, що відлік строку позовної давності розпочався у вересні 2011 року (інформація щодо дати подання позову відсутня) і сплив у вересні 2014 року.

Судом першої інстанції також відхилено доводи прокурора про те, що він дізнався про порушення прав держави лише після постановлення Верховним Судом України 24.06.2015 постанови, якою залишені без змін рішення апеляційного суду Київської області від 11.12.2014 та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.03.2015.

25. Апеляційний господарський суд, у свою чергу, вказав, що позовні вимоги про визнання недійсними рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради про передачу у власність земельних ділянок з земель, що були вилучені з користування ДП "НДВА "Пуща-Водиця", були заявлені у травні 2011 року, а тому саме з цього часу, держава в особі своїх повноважених органів мала знати про незаконну передачу у власність громадянам всієї незаконно вилученої земельної ділянки.

26. Тобто, суди попередніх інстанцій дійшли суперечливих висновків у частині визначення початку перебігу строку, з якого держава в особі уповноваженого органу могла довідатися про порушення свого права щодо саме цієї земельної ділянки або про особу, яка його порушила, з якого, відповідно, розпочинається перебіг строку позовної давності.

27. Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, №22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

28. При цьому, встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Визначення початку відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

29. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і суб`єктами, уповноваженими законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

30. В силу положень статті 29 ГПК України (в редакції, чинній на час звернення прокурора з позовом до суду) прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов`язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

31. Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів (аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 17.02.2016 у справі №6-2407цс15, від 01.07.2015 у справі №6-178гс15, від 23.12.2014 у справі № 3-194гс14).

32. До того ж, і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою позовна давність починає обчислюватися з одного і того самого моменту: коли особа, у даному випадку держава, довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №359/2012/15-ц (провадження № 14-101цс18).

33. Це правило пов`язано не тільки із часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз положень статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов.

При цьому, позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16).

34. Колегія суддів вважає, що для правильності визначення строку позовної давності для звернення до суду прокурора з даним позовом, слід правильно визначити орган, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, і, в залежності від встановленого, підлягають з`ясуванню обставини, які пов`язані з обчисленням строків, коли такий орган довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

35. Звертаючись до суду з позовом, прокурор визначив орган, уповноважений державою здійснювати функції у спірних відносинах - Головне управління Держгеокадастру у Київській області.

36. За змістом статті 2 ГПК України (в редакції, чинній на час звернення прокурора з позовом до суду) господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обгрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

37. В обґрунтування підстав для звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, прокурор, посилався на те, що Постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015 затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру та саме їй надано повноваження щодо реалізації державної політики у сфері топографо - геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру. В силу положень ст. 122 Земельного кодексу України, розпорядником земель державної власності сільськогосподарського призначення на даний час є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи, однак, вищевказаним Положенням не передбачено повноважень даного органу на пред`явлення позовів про визнання недійсними організаційно - розпорядчих актів органів державної влади або місцевого самоврядування та витребування земель з чужого незаконного володіння. Саме це стало підставою для звернення прокурора з відповідним позовом на захист інтересів держави. Як вказує прокурор, Головним управлінням Держгеокадастру в Київській області про факт порушення інтересів держави внаслідок прийняття оскаржуваного рішення відомо не було.

38. Статтею 122 Земельного кодексу України обумовлені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування відповідно із земель державної та комунальної власності.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Частиною 8 коментованої статті обумовлено, що Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря, а також у користування земельні ділянки зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

39. Частиною 9 статті 149 Земельного кодексу України визначено, що Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

40. Водночас, в матеріалах справи наявна постанова Верховного Суду України від 24.06.2015 у справі №6-254цс15, де зазначено, з посиланням на рішення судів попередніх інстанцій, що земельна ділянка площею 61,85 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля) перебувала у постійному користуванні ДП "Пуща-Водиця" на підставі державного акту і відносилася до земель державної власності. Право розпоряджатися цією ділянкою згідно частин 3-4 ст.142 Земельного кодексу України, в тому числі приймати рішення про припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача, має лише її власник, тобто держава в особі відповідного органу влади, а з урахуванням приписів ст.149 Земельного кодексу України вилучення спірної земельної ділянки, яка відноситься до ріллі, має проводитися за згодою ДП "Пуща-Водиця" на підставі рішення Кабінету Міністрів України.

41. Проте, господарські суди належним чином не дослідили наявні у справі докази на предмет визначення виду використання спірної земельної ділянки сільськогосподарського призначення (ч. 2 ст. 22 Земельного кодексу України) та не перевірили у зв`язку з цим правильність визначення прокурором органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах щодо розпорядження спірною земельною ділянкою та обгрунтованість такого звернення з огляду на приписи частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

42. Судам у даній справі слід врахувати, що лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення права і відповідно ухвалює рішення на його захист чи відмову позивачу у захисті, встановивши необґрунтованість заявленого позову.

43. Доводи касаційної скарги, які стосуються суті спору, колегією суддів не досліджуються з огляду на порушення судами попередніх інстанції норм процесуального права в частині недослідження зібраних у справі доказів, що є підставою для скасування судових рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

44. Суд касаційної інстанції згідно із статтею 300 ГПК України на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права і не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

45. В силу приписів пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

46. З огляду на межі повноважень касаційної інстанції, визначені статтями 300, 310 ГПК України постанова апеляційної інстанції та рішення господарського суду підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, в зв`язку з чим касаційна скарга підлягає задоволенню.

47. Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги наведене в цій постанові, всебічно, повно і об`єктивно дослідити наявні у справі докази і, в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством, прийняти відповідне рішення, врахувавши правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16.

Щодо судових витрат

48. Оскільки справа передається на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат у порядку статті 129 ГПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 та рішення Господарського суду Київської області від 22.03.2018 у справі № 911/3678/17 скасувати.

3. Справу №911/3678/17 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.