ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2019 р.            Справа№ 920/72/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Пашкіної С.А.

суддів:           Буравльова С.І.

Калатай Н.Ф.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”

на рішення Господарського суду Сумської області від 25.02.2019

у справі № 920/72/19 (суддя Коваленко О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”

до Сумського національного аграрного університету

про стягнення 6 572, 61грн. заборгованості за договором постачання природного газу № 201/16-ЕУ-29 від 31.05.2016

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Сумської області від 25.02.2019 у справі № 920/72/19 позов задоволено частково. Стягнуто з Сумського національного аграрного університету на користь Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” 1574, 47грн. пені, 224,93 грн. – 3% річних, 765,65грн. інфляційних збитків, 749,77грн. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині в позові відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:

- заборгованість відповідача за спожиті енергоносії за зобов’язаннями травня 2016р. була погашена 05.08.2016, тобто на момент набрання чинності Закону (до 30.11.2016) заборгованості не існувало;

- заявлені до стягнення пеня за зобов’язаннями травня 2016 р. в розмірі 3506 грн. 61 коп., 3 % - річних за аналогічними зобов’язаннями в розмірі 500 грн. 95 коп., нараховані позивачем у зв'язку з несвоєчасною оплатою відповідачем вартості поставленого природного газу, який використовувався виключно для виробництва теплової енергії, і така заборгованість погашена відповідачем до набрання чинності Законом України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії”, підлягають списанню відповідно до вимог статті 7 вказаного Закону, а виконання даної норми (списання санкцій) не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості;

- відповідачем було спожито природний газ після 01.07.2016р.: за зобов’язаннями серпня та вересня 2016 року, а оплата за зазначені періоди проведена відповідно 28.09.2016 та 30.01.2017, беручи до уваги вимоги Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії”, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 20грн.51коп. за зобов’язаннями серпня 2016 року та 1553грн. 96 коп. за зобов’язаннями вересня 2016 р., а всього 1574 грн. 47 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 25.02.2019 у справі № 920/72/19 у частині відмовлених позовних вимог, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” до Сумського національного аграрного університету, про стягнення пені в розмірі 3506,61 грн., 3% річних в розмірі 500, 95 грн. у стягненні яких було відмовлено – задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що:

- матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а відтак застосування ч.3 ст. 7 Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії” є неправомірним.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2019 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” на рішення Господарського суду Сумської області від 25.02.2019 у справі № 920/72/19, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.1 ст.247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до п.1 ч.5 ст.12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у цьому випадку 192100грн. (1 921 грн.*100).

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України – прим суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192100 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді справи №920/72/19 колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 192 100грн., тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

За правилом ч. 2 ст. 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” на рішення Господарського суду Сумської області від 25.02.2019 у справі №920/72/19 прийнято до свого провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду 23.04.2019, розгляд справи в суді апеляційної інстанції розпочався з 08.05.2019, апеляційна скарга має бути розглянута 24.06.2019 включно.

Від відповідача (11.05.2019) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду Сумської області від 25.02.2019 залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає про те, що:

- частина третя статті 7 Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії” є нормою прямої дії. При цьому застосування приписів частини третьої статті 7 цього Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

Відповідно до укладеного між сторонами договору № 201/16-ТЕ-29 постачання природного газу від 31.05.2016, позивач зобов’язувався передати у власність відповідачу з 01 травня 2016 року по 30 вересня 2016 року (включно) природний газ обсягом до 120 тис.куб.м., а відповідач, в свою чергу, взяв на себе зобов’язання оплатити природний газ на умовах, передбачених договором.

Згідно п.1.2. договору газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Позивач передав, а відповідач прийняв природний газ загальною вартістю 387 059 грн. 43 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за травень-жовтень 2016.

Звертаючись з позовними вимогами позивач зазначає про те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору несвоєчасно оплатив спожитий природний газ, у зв’язку з чим просить стягнути з відповідача пеню, відповідно до п. 8.2. договору, а також 3% річних та інфляційні збитки.

Зі змісту п.10.3. договору вбачається, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється у 5 років.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч.1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 1 ч.1 ст.530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

За умовами п.6.1 договору купівлі-продажу природного газу, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пеня нарахована позивачем на виконання вимог п. 8.2 договору, згідно якого у разі невиконання відповідачем умов п.6.1, останній зобов’язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 21% річних від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

В той же час зі змісту ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань» вбачається, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з поданим розрахунком за несвоєчасну оплату природного газу відповідачеві нарахована пеня відповідно до вимог ст. 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов‘язань” в загальній сумі 5081 грн. 08 коп.: за зобов’язаннями травня 2016 року – 3506 грн. 61 коп., за зобов’язаннями серпня 2016 року – 20 грн.51 коп., за зобов’язаннями вересня 2016 року – 1553грн. 96коп.; за аналогічні періоди нараховані і 3 % річних в загальному розмірі 725грн. 88коп. та інфляційні збитки за зобов’язаннями вересня 2016 року – 765грн. 65коп.

Разом з тим, 30.11.2016 набрав чинності Закон України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії” (далі за текстом – “Закон”), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Статтею 1 Закону передбачено, що врегулюванню підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед постачальником природного газу за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, через вжиття заходів, спрямованих на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Згідно зі статтею 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, згідно статті 3 Закону.

За приписами ч.1 ст.5 Закону реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі за текстом – “Порядок”), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас, частиною 3 статті 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а відтак застосування ч.3 ст. 7 Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії” є неправомірним не можуть бути покладені в основу рішення, оскільки аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону є нормою прямої дії. При цьому застосування приписів частини третьої статті 7 цього Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом.

Зокрема, застосування даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статтями 1, 2, 3, за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.

Якщо заборгованість погашено до набрання чинності Закону, тоді положення статей 1, 2, 3 вказаного Закону не застосовуються. Відтак не потребує доведення доказ включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, у зв'язку з припиненням зобов'язань щодо їх сплати, на підставі частини третьої статті 7 Закону.

Господарським судом Сумської області встановлено, що заборгованість відповідача за спожиті енергоносії за зобов’язаннями травня 2016р. була погашена 05.08.2016, тобто на момент набрання чинності Закону (до 30.11.2016), що також не заперечується позивачем.

Таким чином, місцевий господарський суд обґрунтовано зазначає про те, що заявлені до стягнення пеня за зобов’язаннями травня 2016р. в розмірі 3506грн. 61коп., 3% - річних за аналогічними зобов’язаннями в розмірі 500грн.95коп., нараховані позивачем у зв'язку з несвоєчасною оплатою відповідачем вартості поставленого природного газу, який використовувався виключно для виробництва теплової енергії, і така заборгованість погашена відповідачем до набрання чинності Законом, підлягають списанню відповідно до вимог статті 7 вказаного Закону, а виконання даної норми (списання санкцій) не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для нарахування позивачем штрафних санкцій за порушення грошового зобов’язання по договору № 201/16-ТЕ-29 постачання природного газу від 31.05.2016, а нараховані штрафні санкції: пеня в розмірі 3506 грн. 61 коп., 3 % - річних в розмірі 500 грн. 95 коп. підлягають списанню, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

В той же час, відповідачем спожито природний газ після 01.07.2016 р.: за зобов’язаннями серпня та вересня 2016 року, а оплата за зазначені періоди проведена відповідно 28.09.2016 та 30.01.2017, а отже беручи до уваги вимоги Закону, обґрунтованими є позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 20грн.51коп. за зобов’язаннями серпня 2016 року та 1 553грн.96коп. за зобов’язаннями вересня 2016р., а всього 1 574грн.47коп.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 765грн.65коп. інфляційних збитків, нарахованих за зобов’язаннями вересня 2016р., та 224грн. 93коп. – 3% річних, нарахованих за зобов’язаннями серпня та вересня 2016р., оскільки вони нараховані у відповідності до вимог чинного законодавства.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Сумської області від 25.02.2019 не підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” на рішення Господарського суду Сумської області від 25.02.2019 у справі № 920/72/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 25.02.2019 у справі № 920/72/19 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду відповідно до ст. 287 ГПК України.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №920/72/19.

Головуючий суддя                                                            С.А. Пашкіна

Судді                                                                                С.І. Буравльов

Н.Ф. Калатай