Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/217/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

при секретарі судового засідання: Смоляк Л.Г.,

за участю представників сторін:

від позивача: Невисевич М.В. - директор, наказ №3-к від 13.01.17;

від відповідача: Петрова Н.П., ордер серія РН-773 №017.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (м.Коростишів Коростишівського району Житомирської області)

до Фізичної особи-підприємця Юзковець Людмили Тимофіївни (с.Харитонівка Коростишівського району Житомирської області)

про стягнення 93330,00грн (згідно заяви про збільшення від 18.04.19)

Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Юзковець Людмили Тимофіївни заборгованості у розмірі 87720,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач користувався торговим місцем в м`ясному павільйоні, та попри інформованість про вартість послуги з його використання на день з 25.12.2015р. в розмірі 102,00 грн, її не сплачував , у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 87720,00грн. Також вказує, що судовими рішеннями у справах №906/461/15 та №906/490/15, встановлені обставини, які не потребують доказуванню у цій справі.

Ухвалою від 11.03.19 прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, призначено підготовче засідання на 08.04.19.

22.04.19 від позивача надійшла заява від 18.04.19 №85 про збільшення позовних вимог, відповідно до якої сума заборгованості ФОП Юзковець Л.Т перед Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" станом за період з 25.12.15 по 12.12.18 за 915 днів складає 93330,00грн.

Ухвалою суду від 06.05.19 прийнято заяву Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" від 18.04.19 №85 про збільшення позовних вимог та ухвалено вважати заявленим до розгляду спір про стягнення 93330,00грн заборгованості.

У відзиві на позовну заяву від 29.03.19 відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що з 2015 року позивач здійснює незаконну діяльність на ринку, оскільки відсутнє рішення Коростишівської міської ради про передачу позивачу земельної ділянки у власність чи надання її у користування. Вказує, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06.06.18 у справі №806/1907/18 було застосовано заходи реагування у сфері державного нагляду (контролю) у вигляді заборони подальшої експлуатації приміщення м`ясного павільйону підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері пожежної безпеки, зазначених у акті перевірки №1 від 05.02.18, станом на 03.01.19 виконано не було, тому позивач не має права експлуатувати приміщення м`ясного павільйону. Також зауважує, що між позивачем та відповідачем ніяких правовідносин не виникало, договори щодо здачі торгового місця не укладалися, у період з 25.12.15 по 01.03.19 ФОП Юзковець Л.Т ОСОБА_1 не користувалася торговим місцем у приміщенні м`ясного павільйону (т.1, а.с.29-31).

У відповіді на відзив №73 від 08.04.19 позивач вважає, що відзив на позовну заяву є необґрунтованим і безпідставним щодо предмету і підстав позову, оскільки відповідач здійснював торгівлю м`ясом в приміщенні м`ясного павільйону до 13.12.18, про що складені відповідні акти (т.1, а.с.56).

03.05.19 відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, у якому зокрема зазначає, що відповідач припинила свою господарську діяльність, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб , фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.1, .с.21).

Ухвалою суду від 10.06.19 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/217/19 до судового розгляду по суті на 24.06.19.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечив з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованого станом на 05.02.19, основним видом економічної діяльності Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" є надання в оренду й експлуатація власного чи орендованого нерухомого майна (позивач).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованого станом на 20.02.19, основним видом економічної діяльності Фізичної особи - підприємця Юзковець Людмили Тимофіївни є роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах (відповідач).

Відповідно до Правил торгівлі Позивача, затверджених рішенням 38 сесії 6 скликання Коростишівської міської ради від 3 квітня 2014 року № 762 (надалі за текстом - Правила торгівлі), Ринок створений для організації оптового та роздрібного продажу на ньому сільгосппродуктів, продовольчих і непродовольчих товарів, худоби, тварин, кормів тощо, надання послуг, а також додержання ветеринарних та санітарних вимог (а.с.15-19).

Відповідно до пункту 2 Правил торгівлі, функціональними обов`язками Позивача є надання послуг та створення, зокрема, для продавців належних умов у процесі продажу товарів.

Пунктом 4 Правил торгівлі визначено, що торгівлю на Ринку можуть здійснювати, зокрема, суб`єкти підприємницької діяльності.

Як визначено пунктом 7 Правил торгівлі, Позивач працює щоденно з 6 год. до 17 год., останній понеділок кожного місяця - санітарний день.

У свою чергу пунктом 8 Правил торгівлі визначено, що у приміщенні адміністрації ринку встановлено оформлений стенд з розміщеними на ньому, зокрема, витягами з тарифів плати за послуги та правил їх надання.

Відповідно пункту 11 Правил торгівлі, реалізація сільгосппродуктів, продовольчих, непродовольчих товарів, живої худоби, птиці, кормів, домашніх тварин, декоративних птахів, акваріумних риб тощо проводиться на спеціально виділених рядах (секціях) ринку з обов`язковим дотриманням санітарно - епідеміологічних вимог.

Згідно пункту 12 Правил торгівлі, у павільйонах Ринку, де реалізуються продукти тваринного походження, обладнані спеціалізовані зони з продажу, зокрема, м`яса і битої птиці, спеціалізовані зони створені відповідно до вимог Ветеринарно-санітарних правил для ринків.

Робоче місце продавця належним чином обладнано (криті або відкриті столи, прилавки), має площу для викладки і зберігання запасів товарів тощо.

У відповідності до пункту 13 Правил торгівлі, Торгове місце - площа, відведена для розміщення необхідного для торгівлі інвентарю (вагів, лотків тощо) та здійснення продажу продукції з прилавків (столів). Розмір торговельного місця на Ринку при продажу на прилавках (столах) - один погонний метр.

Між тим пунктами 15-16 Правил торгівлі визначено, що: спеціалізовані зони, ряди прилавків (столів) та майданчики обладнані наочними позначеннями про їх призначення; усі торговельні місця позначаються номерами; на торговельному місці продавця (фізичної особи-суб`єкта підприємницької діяльності) встановлюється табличка із зазначенням його прізвища, імені та по батькові, номера свідоцтва про державну реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та назви органу, що здійснив цю реєстрацію, прізвища, імені, по батькові його продавця тощо.

У разі використання торговельного місця на умовах оренди в продавця повинна бути копія угоди з адміністрацією ринку про оренду, а на умовах суборенди - копія такої угоди із суб`єктом підприємницької діяльності (орендодавцем). Під час проведення органами контролю та адміністрацією ринку перевірок роботи суб`єктів підприємницької діяльності продавця повинні пред`явити зазначені документи.

Як визначено пунктами 18-19 Правил торгівлі, за окрему плату продавцям надають такі послуги: оренда торгівельних місць, прокат торговельного інвентарю, обладнання, розрубування м`яса (рубачами м`яса ринку) тощо; тарифи на послуги ринку, що пов`язані із забезпеченням діяльності ринкового господарства, встановлюються адміністрацією ринку відповідно до чинного законодавства; адміністрація Ринку при наданні продавцям торговельних місць на визначений термін укладає з ними письмову угоду в якій зазначається термін дії угоди, асортимент (вид) товарів, що реалізуються, розташування торговельного місця, умови оренди торговельного місця, розмір та порядок оплати за оренду майна, перелік послуг, які надає ринок, та їх вартість.

При цьому Позивач зауважує, що право власності на майновий комплекс загальною площею 1730,1кв.м, що знаходиться по вулиці Шевченка, 40 у м.Користишеві, до складу якого входить м`ясний павільйон літ. "З", площею 466,5 кв.м., належить на праві власності Коростишівській районній спілці споживчих товариств, а Позивач лише користується ним як внеском до статутного фонду, та вправі здавати в оренду, в тому числі, торгівельні місця, торгівельні майданчики, і ці обставини підтверджуються як Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 123778105 так і остаточними судовими рішеннями у справах №906/461/15 та № 906/490/15 (т.1, а.с. 23-24).

24.12.15 директором ПР "Кооперативний ринок" прийнято наказ №31 "Про тарифи", яким наказано ввести в дію розцінку вартості послуги надання торгового місця в м`ясному павільйоні, відповідно до затвердженої калькуляції, в розмірі 102,00грн з 25.12.15 та що продавець була проінформована про вартість цієї послуги з 25.12.15, однак ухилялася її сплачувати до підтвердження Ринком права власності на м`ясний павільйон, де вона здійснювала реалізацію м`ясної продукції тваринного походження (т.1, а.с. 22).

Позивач, посилаючись на те, що відповідач не здійснив сплату за послуги надання торгового місця в м`ясному павільйоні за період з 25.12.15 по 12.12.18, звернувся до суду за захистом порушеного, на його думку, права з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в розмірі 93330,00грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

В ході судового вирішення спору встановлено, що на 13 сесії 7 скликання Коростишівської міської ради було прийнято рішення від 23 червня 2016 року №148 "Про затвердження Правил торгівлі на ринках м. Коростишева". У констатуючій частині цього рішення не зазначено, що рішення 38 сесії 6 скликання Коростишівської міської ради від 3 квітня 2014 року №762, яким було затверджено Правила торгівлі на ПР "Кооперативний ринок", втратило чинність. У зв`язку з цим, при вирішенні цього спору враховуються саме Правила торгівлі 2014 року.

Правове регулювання відносин, пов`язаних із здійсненням діяльності по продажу товарів (виконанню робіт, наданню послуг) на ринку в спірному випадку регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 2009 року №868 "Деякі питання організації діяльності продовольчих, непродовольчих та змішаних ринків", Правилами торгівлі на ринках, затверджених наказом Мінекономіки №57/188/84/105 від 26 лютого 2002 року, Правилами торгівлі на ПР "Кооперативний ринок", затвердженими рішенням Коростишівської міської ради від 3 квітня 2014 року №762.

Вимоги щодо функціонування створених в установленому порядку ринків усіх форм власності, організації оптового та роздрібного продажу на них сільгосппродуктів, продовольчих і непродовольчих товарів, худоби, тварин, кормів тощо, надання послуг, додержання ветеринарних, санітарних, протипожежних вимог і правил безпеки праці на ринках, прав споживачів і вимог податкового законодавства визначено Правилами торгівлі на ринках, затвердженими наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, ДПА України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 26 лютого 2002 року №57/188/84/105 (надалі - Правила).

Пунктом 2 розділу 1 цих Правил передбачено, що ринок - це суб`єкт господарювання, створений на відведеній за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування земельній ділянці і зареєстрований в установленому порядку, функціональними обов`язками якого є надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів за цінами, що складаються залежно від попиту і пропозицій (далі - ринок).

Згідно з пунктом 13 вказаних Правил торговельне місце - площа, відведена для розміщення необхідного для торгівлі інвентарю та здійснення продажу продукції з прилавків, столів, транспортних засобів, причепів, візків, у тому числі ручних, у контейнерах, кіосках, палатках тощо.

Згідно з пунктом 20 цих Правил адміністрація ринку при наданні продавцям торговельних місць на визначений термін укладає з ними письмову угоду, в якій рекомендується зазначати термін дії угоди, асортимент (вид) товарів, що реалізуються, розташування торговельного місця, умови оренди торговельного місця, розмір та порядок оплати за оренду майна, перелік послуг, які надає ринок, та їх вартість.

Таким чином, безпосередньо Правила торгівлі на ринках передбачають укладення між адміністрацією ринку і підприємцями, що займаються торговельною діяльністю, договорів, що за своєю правовою природою є договорами оренди (найму) торгових площ (відповідну позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року в справі № 07/33-71).

Відповідно до статті 17 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом.

Господарські зобов`язання за приписами статті 174 Господарського кодексу Кодексу можуть, зокрема, виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За загальним правилом, господарські зобов`язання породжують господарські договори, які укладаються в порядку та на підставах , передбачених у главі 20 Господарського кодексу України.

У частині 3 статті 181 Господарського кодексу України передбачено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

У частині 8 цієї статті передбачено, що у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Згадані Правила торгівлі на ринках, як зазначено в пункті 2 Наказу від 26 лютого 2002 року №57/188/84/105, носять рекомендаційний характер для затвердження правил торгівлі на ринках органами місцевого самоврядування, зазначаючи водночас на необхідність регулювання окремим договором правовідносин, що складаються між ринком та продавцями при здійсненні ринком діяльності з надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів у разі використання торговельного місця на умовах оренди та на визначений термін.

Як зазначено вище, рішенням Коростишівської міської ради від 3 квітня 2014 року №762 затверджено Правила торгівлі на ПР "Кооперативний ринок", в яких визначено, що позивач є зареєстрованим у встановленому порядку суб`єктом господарювання, функціональними обов`язками якого є надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів за цінами, що складаються залежно від попиту і пропозицій.

Таким чином, аналізуючи встановленні обставини у даній справі саме в правовому полі регулювання даних відносин, суд констатує, що між сторонами у справі склалися правовідносини щодо торгівлі на території ринку, що регулюються Правилами торгівлі, на підставі яких відповідач користувалася саме торгівельними місцями (майданчиками) в м`ясному павільйоні.

Водночас, відповідачем в спростування доводів позовної заяви було зазначено, що з 25.12.15 по 12.12.18 ФОП Юзковець Л.Т. не користувалась послугами позивача, не отримував в оренду торговельні місця, в тому числі, на договірних умовах.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач вимагає від відповідача оплати за послугу з надання торгового місця в м`ясному павільйоні, вартість якої, за його доводами, становить 102 грн в день та що безперервний період надання цієї послуги становить 915 календарних днів, починаючи з 25 грудня 2015 року по 12 грудня 2018 року включно (т.5, а.с.15).

Водночас позивач не довів, що відповідач саме у спірний період щоденно з 6-00 год. до 17-00 год. з 25 грудня 2016 року здійснював реалізацію м`ясної продукції тваринного походження у м`ясному павільйоні, та що до спірного періоду не включені останні понеділки кожного місяця, як санітарні дні, як того вимагає пункт 7 Правил торгівлі 2014 року.

Окрім того, позивачем не доведено, а матеріалами справи не спростовано, що станом на 25 грудня 2015 року в приміщенні адміністрації ринку було встановлено оформлений стенд з розміщеним на ньому наказу від 24 грудня 2015 року №31 "Про тарифи", яким наказано ввести в дію розцінку вартості послуги надання торгового місця в м`ясному павільйоні, відповідно до затвердженої калькуляції, в розмірі 102грн з 25 грудня 2015 року, а головне, що відповідач був проінформований про наявність такого наказу станом на 25 грудня 2015 року (що, зокрема, передбачено пунктом 8 Правил торгівлі 2014 року).

При цьому, позивач також не довів того, що ним було створено для реалізації м`ясної продукції тваринного походження у м`ясному павільйоні, спеціально виділені зони (ряди (секції)) ринку з дотриманням санітарно - епідеміологічних вимог (як того передбачають пункти 11-12 Правил торгівлі 2014 року).

Поряд з тим, позивач не довів і того, що надав в користування у будь-який спосіб Відповідачу в межах спеціально виділеної зони у м`ясному павільйоні торгове місце, позначене конкретним номером, розміром один погонний метр для обладнання Відповідачем робочого місця з площею для викладки і зберігання запасів м`ясної продукції тваринного походження (як того вимагають пункти 13,15 Правил торгівлі 2014року).

Крім того, позивачем не доведено, що відповідач, отримавши в користування у спеціально виділеній зоні (ряду (секції) м`ясного павільйону торгівельне місце, позначене конкретним номером, встановив табличку із зазначенням прізвища, імені та по батькові, номера свідоцтва про державну реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності тощо (як того вимагає пункт 16 Правил торгівлі 2014року).

Як наслідок, позивачем не доведено, а матеріалами справи не спростовано того, що відповідач мав право використовувати торговельне місце для реалізації м`ясної продукції тваринного походження без укладення угоди з адміністрацією ринку про оренду, або на умовах суборенди, та що послуга з надання торгівельного місця надавалась відповідачу за окрему плату згідно встановленого на Ринку тарифу без укладення такої угоди, і розмір такого тарифу був публічним для невизначеного кола продавців (як того вимагають пункти 16, 18 Правил торгівлі 2014року).

Відтак з доказів, долучених до матеріалів справи, не вбачається те, з якої підстави між позивачем та відповідачем виникли господарські зобов`язання.

Поміж тим, суд аналізуючи умови пункту 19 Правил торгівлі 2014 року констатує, що адміністрація Позивача при наданні продавцям торговельних місць на визначений термін укладає з ними письмову угоду, в якій зазначається термін дії угоди, асортимент (вид) товарів, що реалізуються, розташування торговельного місця, умови оренди торговельного місця, розмір та порядок оплати за оренду майна, перелік послуг, які надає ринок, та їх вартість, а відтак дійшов висновку, що відносини між позивачем та відповідачем мали носити виключно договірний характер, оскільки реалізація м`ясної продукції тваринного походження у м`ясному павільйоні для Відповідача була його постійною господарською діяльністю.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що для продавців, які здійснюють реалізацію м`ясної продукції тваринного походження у м`ясному павільйоні не щоденно, а за потреби, позивач вправі надати для цього в оренду на один день торгівельне місце у спеціально виділеній зоні (ряду (секції) та отримувати за надану послугу відповідну плату. Однак ці умови торгівлі позивачем не застосовуються до відповідача, що фактично вбачається із змісту позовних вимог, а саме із розрахунку суми заборгованості (де за основу бралося кількість відпрацьованих днів за весь спірний період без будь-якого виключення чи застереження).

При цьому позивач акцентує увагу суду на долучених до матеріалів справи актах (т.1, а.с.61-238; т.2, а.с.1-239; т.3, а.с.1-237; т.4, а.с.1-249), котрі на переконання позивача є належним доказом засвідчення факту здійснення продажу м`ясної продукції відповідачем на ПР "Кооперативний ринок" без оплати вартості послуг.

Суд звертає увагу, що відповідно до частин 1-5 статті 91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Порядок засвідчення копій документів передбачений пунктом 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55. Згідно з вказаним стандартом відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Разом з тим, позивачем долучено акти у неналежно засвідчених копіях, оскільки відповідно до вимог оформлення документів не містять посади, прізвища та ініціалів особи, яка засвідчила копії, а також дати засвідчення копії.

Неправильно засвідчені або незасвідчені копії документів є недопустимими доказами фактичних обставин справи та є підставою для скасування судового рішення у справі (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.07.2018р. у справі №904/8549/17).

Окрім цього, судом встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на час прийняття рішення у ЄДРПОУ міститься запис про те, що ОСОБА_2 зареєстрована з 11.02.2000 в якості фізичної особи-підприємця, також містить запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем від 19.04.19 5000733 за власним рішенням.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що під час розгляду справи відповідач втратила статус фізичної особи-підприємця.

Проте, суд приймає до уваги, що на момент відкриття провадження у справі відповідач була суб`єктом підприємницької діяльності, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містився відповідний запис.

За статтею 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Частиною восьмою статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" визначено, що фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до витягу з ЄДРПОУ державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності Юзковець Людмили Тимофіївни здійснено НОМЕР_1 , тобто після відкриття судом провадження у цій справі.

Згідно із ст.52 Цивільного кодексу України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, статей 202-208 Господарського кодексу України, частини восьмої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Реєстру запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за зобов`язаною особою, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Якщо стороною господарського спору є громадянин, який мав статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату прийняття судового рішення втратив цей статус, то зміна статусу, що відбулася після відкриття провадження у справі, не зумовлює наслідків у вигляді зміни підвідомчості такої справи і відповідно - закриття провадження у ній, оскільки на час порушення господарським судом такого провадження її розгляд належав до юрисдикції цього суду.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.18 у справі №916/559/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.03.19 у справі №924/1287/16.

Таким чином, оскільки зміна статусу особи відповідача відбулася після відкриття провадження у цій справі, вона не спричиняє наслідків у виді зміни підвідомчості такої справи і відповідно - закриття провадження у ній, оскільки на час порушення судом такого провадження її розгляд належав до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вказані положення позивач при зверненні з позовом мав обґрунтувати свої вимоги поданими суду доказами, а відповідач - спростувати доводи позивача. Тобто, виходячи з наведених приписів, згідно з принципом змагальності, саме позивач мав надати суду певні докази на підтвердження надання відповідачу торгового місця в м`ясному павільйоні.

В даному випадку, позивач згідно ст.74 ГПК України не довів обґрунтованість позову.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 93330,00грн є безпідставною та недоведеною, а відтак не підлягає до задоволення.

З огляду на приписи ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати на оплату судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" до Фізичної особи-підприємця Юзковець Людмили Тимофіївни відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 27.06.19

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати: 3 прим.

1- в справу

2,3- сторонам (рек. з повід)