ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2019 р. м. Київ Справа№ 911/1746/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Іоннікової І.А.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київобленерго»

на рішення Господарського суду Київської області від 22.01.2019р. (повний текст складено 14.02.2019р.)

у справі № 911/1746/18 (суддя Кошик А.Ю.)

за позовом Громадської організації «Садове товариство «Сонячний»

до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго»

за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Садівницького товариства «Мічурінець»

про зобов`язання укласти договір про постачання електричної енергії

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.01.2019р. у справі №911/1746/18 позовні вимоги Громадської організації «Садове товариство «Сонячний» до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго», за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Садівницького товариства «Мічурінець» про зобов`язання укласти договір про постачання електричної енергії задоволено повністю. Зобов`язано Приватне акціонерне товариство «Київобленерго» укласти з Громадською організацією «Садове товариство «Сонячний» Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є типовим договором згідно Додатку № 6 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018р.. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» на користь Громадської організації «Садове товариство «Сонячний» 1 762.00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства ухиляється від укладення з позивачем договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 22.01.2019р. та прийняти нове рішенням, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу відповідач посилається на обрання позивачем невірного способу засобу, порушення позивачем Правил щодо укладення договору, укладення договору можливе після розірвання договору про постачання електричної енергії №176А від 14.09.1998р. Питання потужності ТП, як і наявність документів до нього не має жодного відношення до позивача. Відсутність технічної можливості для укладення такого договору з позивачем.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» на рішення Господарського суду Київської області від 22.01.2019р. у справі № 911/1746/18.

Відповідно до витягу протоколу автоматичної зміни складу суддів від 13.05.2019р., сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя Чорна Л.В. судді: Іоннікова І.А., Михальська Ю.Б. у зв`язку із перебуванням судді Разіної Т.І., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі, у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2019р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» на рішення Господарського суду Київської області від 22.01.2019р. у справі №911/1746/18 прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Громадська організація «Садове товариство «Сонячний» заперечує проти апеляційної скарги, посилаючись на рішення Господарського суду Київської області від 24.05.2018р. по справі №911/3105/17, за яким визнано право власності позивача на 1/3 електроустановки КТП 1000/10/0,4 (250кВа) №23, та будучи власником земельної ділянки, на якій вона розташована, позивач наполягає на тому, що має право на укладення про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Приватним акціонерним товариством «Київобленерго» надано письмове доповнення до апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області у справі №911/1746/18 від 22.01.2019р. та відповідь на відзив позивача.

Громадська організація «Садове товариство «Сонячний» надала відповідь на відзив та заперечення на доповнення до апеляційної скарги.

Садівницьке товариство «Мічурінець» письмові пояснення з приводу спору не надало.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ні обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.12.2017р. у справі № 911/3105/17, залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду 24.05.2018р., визнано за Громадською організацією «Садове товариство «Сонячний» право власності на 1/3 частку на комплектну трансформаторну підстанцію КТП-100/10/0.4 (250 кВа), розташовану на земельній ділянці площею 0,40 га в селі Новосілки Макарівського району Київської області, що належить на праві колективної власності позивачу та встановлено належність СТ «Меркурій» права власності на 1/3 частку комплектної трансформаторну підстанцію КТП-100/10/0.4 (250 кВа).

Під час розгляду справи № 911/3105/17 судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Макарівської районної ради народних депутатів від 26.04.1988р. № 84 було затверджено проекти організації і забудови колективних садів, зокрема, об`єднаного садового товариства «Перлина» в с. Новосілки, до складу якого входили, серед інших, садове товариство «Мічурінець» в кількості 42 ділянки на площі 3,0 га, садове товариство «Меркурій» в кількості 56 ділянок на площі 4,0 га, та садове товариство «Сонячний» в кількості 84 ділянок на площі 6,0 га.

Садове товариство «Сонячний» було створено з працівників Інституту проблем міцності АН УРСР, садове товариство «Меркурій» - з працівників Українського науково-дослідного інституту торгівлі і громадського харчування, а садове товариство «Мічурінець» - з працівників Вищого ракетного інженерного училища ім. С.М. Кірова, які й отримали дачні ділянки в с. Новосілки Макарівського району Київської області.

Рішенням Новосілківської ради народних депутатів Макарівського району Київської області «Про приватизацію земель садівницького товариства «Сонячний» ІПМ НАН України» № 8 від 30.09.1994р. було надано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки громадянам України - членам садового товариства «Сонячний» ІПМ НАН України площею 6 га, яка фактично використовується садівницьким товариством і його членами.

На підставі вказаного рішення садівничому товариству «Сонячний» було видано Державний акт від 11.09.1995р. на право колективної власності на землю площею 1,12 га для загального користування (акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 169).

Наприкінці 1995 року за кошти членів, що входять до громадської організації «Садове товариство «Сонячний», а також членів Садівницького товариства «Меркурій» було придбано, встановлено та налагоджено роботу комплектної трансформаторної підстанції КТП-100/10/0,4 (250 кВа) для електропостачання садових будинків, яка розташована на земельній ділянці, що належить на праві колективної власності позивачу, що підтверджується довідкою № 016/17 від 30.05.2017р. інженера з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_1 (кваліфікаційний сертифікат серії АЕ № 001056 ).

На доказ придбання ОСОБА_2 , який є головою СТ «Сонячний», у ТОВ «НВП ЕНЕРГІЯ» комплектної трансформаторної підстанції до справи №911/3105/17 надано договір поставки від 25.04.1996р. та квитанцію до прибуткового касового ордера № 57 від 07.05.1996р. за договором поставки від 25.04.1996р. на суму 8 950,00 грн., копії яких долучено до матеріалів справи (оригінали оглянуто судом), а також лист ТОВ «НВП ЕНЕРГІЯ» № 23/03-96 від 11.03.1996р., адресований голові СТ «Сонячний» ОСОБА_2, в якому йдеться про погодження продажу садовому товариству «Сонячний» трансформаторної підстанції.

Рішенням у вказаній справі досліджено та встановлено обставини щодо придбання та набуття права власності на комплектну трансформаторну підстанцію КТП-100/10/0,4 (250 кВа), яка розташована на земельній ділянці площею 0,40 га в селі Новосілки Макарівського району Київської області, що належить на праві колективної власності Громадській організації «Садове товариство «Сонячний».

14.09.1998р. між СТ «Мічуринець» та АЕК «Київобленерго» було укладено договір №176-А на користування електричною енергією (для споживачів з малим споживанням електроенергії). /а.с. 23, т.1/.

Згідно акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін електрична енергія споживається через КТП 10/0,4 КВ №603, 63 кВа ПЛ 0,4 кв. /а.с. 26, т.1/.

Позивач звернувся до відповідача із зверненням №11/6 від 12.06.2018р. щодо укладення договору про постачання електричної енергії з ГО «СТ «Сонячний», на яке відповідач листом №20-1/641 від 25.06.2018р. повідомив, що укладення можливе лише після виконання умов, передбачених п. 4.1.11. КСР. /а.с. 105, 34, т. 1/.

При цьому, відповідач вказав, що постачання електричної енергії на об`єкти СТ «Меркурій», ГО «СТ «Сонячний» та СТ «Мічуринець» здійснюється на підставі договору №176-А від 14.09.1998р., укладеного між ПрАТ «Київобленерго» та СТ «Мічуринець».

Відповідно до ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Енергопостачальні підприємства інших, крім державної і комунальної, форм власності можуть брати участь у забезпеченні енергією будь-яких споживачів, у тому числі через державну (комунальну) енергомережу, на умовах, визначених відповідними договорами.

Відповідно до п.п. 1.2.15 п. 1.2 Розділу І Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 14.03.2018р. № 312 (надалі за текстом - Правила НКРЕКП) встановлено, що на роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами. При цьому, укладення договору постачання електричної енергії відбувається за типовими договорами, форма та зміст яких передбачені відповідними додатками до Правил НКРЕКП.

Відповідно до ч. 6 с. 179 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання, які забезпечують споживачів (суб`єктів господарювання або негосподарюючих суб`єктів - юридичних осіб) електроенергією зобов`язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов`язкові умови таких договорів.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 Господарського кодексу України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

У відповідності до положень підпунктів 3.1.8. та 3.1.9. пункту 3.1. Розділу III Правил НКРЕКП, договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання споживачу всього обсягу фактичного споживання електричної енергії за певним об`єктом у певний період часу одним електропостачальником відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції. Споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається.

Таким чином, електропостачання можливе за наявності договору.

Доказів користування електричною енергією позивачем саме на підставі договору №176-А від 14.09.1998р., укладеного між ПрАТ «Київобленерго» та СТ «Мічуринець», матеріали справи не містять.

Позивач не має права змінювати, розірвати або ініціювати розірвання вказаного договору, оскільки не являється стороною договору.

Позивач є самостійною юридичною особою і співвласником трансформаторнї підстанції (щодо 1/3 частки), договір № 176/А від 14.09.1998р. жодним чином не регулює безпосередньо відносини з електроспоживання позивача і ставить його в залежність від СТ «Мічурінець».

Відповідно до ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Матеріали справи містять копії наказів №2 від 15.09.2018р. про призначення керівника електрогосподарства та №3 від 17.09.2018р. про прийняття на баланс комплектної трансформаторної підстанції КТП-100/10/0,4 на підставі рішення суду. /а.с. 71, 72/.

Договором №176А від 14.09.1998р. передбачена приєднана потужність 63 кВа, в той час, як відповідна трансформаторна підстанція розрахована на дозволену потужність (250 кВа). Таким чином, приєднання до неї є можливим у відповідності до встановленого порядку.

Відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Статтею 275 Господарського кодексу України встановлено, що відпуск електроенергії без оформлення договору енергопостачання не допускається; суб`єкти господарювання, які забезпечують споживачів електроенергією, зобов`язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції. Виробники і постачальники енергії, що займають монопольне становище, зокрема суб`єкти природних монополій, зобов`язані укласти договір енергопостачання на вимогу споживачів, які мають технічні засоби для одержання енергії. Розбіжності, що виникають при укладенні такого договору, врегульовуються відповідно до вимог цього Кодексу.

Частиною шостою статті 179 Господарського кодексу України також передбачено, що суб`єкти господарювання, які забезпечують споживачів (суб`єктів господарювання або негосподарюючих суб`єктів - юридичних осіб) електроенергією зобов`язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов`язкові умови таких договорів.

Укладення договору про постачання електричної енергії та визначення його змісту на основі типового договору передбачено пунктом 5.2 Правил, а сам типовий договір міститься в додатку 3 до Правил.

Щодо обраного способу захисту, то відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України, яка кореспондується із ст. 16 Цивільного кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, ЄСПЛ наголосив, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005р. (заява № 38722/02).

У рішенні в справі «Каіч та інші проти Хорватії» ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Інший підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Враховуючи те, що позивач позбавлений можливості укласти договір про постачання електричної енергії, який є обов`язковим в силу Закону, через відмову відповідача, обраний спосіб захисту є ефективним.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Дослідивши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що Господарським судом Київської області правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з`ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених у даній постанові обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду Київської області від 22.01.2019р. у справі №911/1746/18.

керуючись ст.ст. 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Київської області від 22.01.2019р. у справі №911/1746/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Матеріали справи №911/1746/18 повернути до місцевого господарського суду.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено та підписано 01.07.2019р.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді Ю.Б.Михальська

І.А. Іоннікова