РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.06.2019Справа № 910/5200/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " Волинь-зерно - продукт" (вул.Козацька, буд.22, с. Липляни, Ківерцівський район, Волинська область, 45240, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" (пров Новопечерський, буд.19/3 корп 2, каб. 33, м.Київ, 01042, )

про стягнення 446 397,79 грн

Представники сторін: без виклику сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Волинь-зерно - продукт" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" про стягнення суми 409 209,80 грн основного боргу, 37 187,99 грн пені, у зв`язку з неналежним виконанням умов договору поставки №261218-01/1г від 26.12.2018.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за договором поставки №261218-01/1г від 26.12.2018 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 714 745,80 грн, проте, відповідач за поставлений товар розрахувався частково, в зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача існуючу заборгованість у розмірі 409 209,80 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2019 вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

21.05.2019 через відділ діловодства суду відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому вказує, що ним здійснено часткову оплату заборгованості.

10.06.2019 через відділ діловодства суду відповідач подав клопотання в якому повідомив про часткову оплату суми заборгованості.

12.06.2019 через відділ діловодства суду позивачем подано відповідь на відзив в який вказав, що станом на 07.06.2019 заборгованість відповідача складає 59 209,80 грн.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Таким чином, суд, враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.12.2018 року між ТОВ «Волинь-зерно-продукт» (надалі - постачальник, позивач) та ТОВ «Гіппо» (надалі - покупець, відповідач) був укладений договір поставки № 261218-01/1г, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передавати товар у власність покупця у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобов`язується приймати його та проводити оплату за товар на умовах даного договору.

Відповідно до договору про внесення змін№1 до договору поставки №261218-01/1г від 26.12.2018, сторонами встановлено окремі строки розрахунків за конкретні види товарів.

Відповідно до договору про внесення змін №1 до договору поставки №261218-01/1Г від 26.12.2018 сторонами визначено строки оплати за конкретні види товарів.

Згідно п. 5.4. Договору, оплата за поставлений товар сум у розмірах, понад ліміт встановлений у п. 5.5 договору здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок протягом 45 календарних днів з дати поставки товару.

Відповідно до п. 9.1. договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2019, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 714 745,80 грн., що підтверджується видатковими накладними: №186 від 10.01.2019, №187 від 10.01.2019, №225 від 11.01.2019, №366 від 16.01.2019, №368 від 16.01.2019, №567 від 23.01.2019, №568 від 23.012019, №786 від 30.01.2019, №171 від 06.02.2019, №172 від 06.02.2019.

Відповідач, за вищезазначеними видатковими накладними, свої зобов`язання щодо проведення розрахунків з позивачем належним чином не виконав, здійснивши часткову оплату товару лише на суму 305 536,00 грн.

Між сторонами підписано акт звірки за період з 01.01.2018 по 26.03.2019, яким підтверджується заборгованість відповідача у розмірі 509 209,80 грн.

Також відповідачем під час розгляду справи подано докази часткової оплати, у розмірі 225 000,00 грн. (платіжні доручення: №8300 від 15.04.2019, №9214 від 22.04.2019, №10410 від 02.05.2019, №11046 від 0605.2019, №12092 від 13.05.2019) та у розмірі 125 000,00 грн (платіжні доручення: №12489 від 15.05.2019, №12921 від 20.05.2019,№13747 від 27.05.2019, №14078 від 28.05.2018), тобто, після пред`явлення позивачем позову до суду (11.04.2019).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

За таких обставин, враховуючи сплату відповідачем грошових коштів позивачу в розмірі 350 000,00 грн. після звернення позивача до суду з вказаним позовом, суд приходить висновку щодо закриття провадження у справі №910/5200/19 в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 350 000,00 грн у зв`язку з відсутністю предмету спору між сторонами.

Отже, на час прийняття рішення по справі за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 59 209,80 грн.

Згідно ст 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. ( ст. 525 ЦК України).

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Згідно ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, змістом взаємних договірних зобов`язань сторін є обов`язок позивача поставити відповідачу обумовлений договором товар належної якості та кількості, який породжує обов`язок відповідача прийняти зазначений товар та оплатити за нього встановлену договором вартість у встановлений договором строк.

Враховуючи, що строк поставки товару настав, за відсутності доказів оплати товару, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості 59 209,80 визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 34 187,99 грн. пені задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Відповідно до п.8.2.1 договору, за порушення термінів розрахунків, передбачених п.5.4. даного договору, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день протермінування.

Таким чином, сторони передбачили відповідальність у вигляді пені, саме за порушення термінів розрахунків, передбачених в п.5.4. договору, яким передбачено оплату за поставлений товар сум у розмірах понад ліміт встановлений в п.5.5 даного договору, в свою чергу п.5.5. договору не визначає жодного ліміту, про що вказує сам позивач. Враховуючи відсутність між сторонами домовленостей щодо застосування штрафних санкцій у вигляді пені за порушення строків оплати визначених договором про внесення змін №1 від 29.12.2018 та на підставі якого було здійснено розрахунок, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 37 187,99 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін, пропорційно розміру задоволених позовних вимог .

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відповіді на відзив позивач просить зменшує суму витрат та просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5 763,00 грн.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Матеріалами справи встановлено, що 21.01.2019 між позивачем (клієнт) та Адвокатом Давидюк М.В. був укладений договір про надання правової допомоги №1, за умовами якого, адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених чим договором, а клієнт зобов`язаний сплати винагороду (гонорар) та витрати, необхідні для його доручень, у порядку та строки обумовлені сторонами у договору.

За змістом 126 ГПК України можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених 129 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Позивач сплатив на користь адвоката грошові кошти в розмірі 6 723,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням №V1258 від 10.04.2019 з призначенням платежу: "за послуги правничої допомоги зг.дог.№01 від 21.01.2019".

Відповідач, просить зменшити суму витрат на правничу допомогу, зазначає про те, що вказані витрати є неспіврозмірними із складністю справи.

Водночас, дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд вважає за необхідне зазначити.

Відповідно до частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспіврозмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

До матеріалів справи позивачем було долучено додаток №2 від 04.04.2019. У вказаному додатку, міститься перелік послуг, виконаних адвокатом в процесі надання правової допомоги позивачу.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові від 07.08.2018 Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №916/1283/17.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи інтереси сторін та те, що позивач зменшив суму витрат, суд задовольняє вимоги про стягнення витрат на послуги адвоката в розмірі 5 282,90 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в частині закриття провадження - на відповідача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ст.ст. 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі № 910/5200/19 в частині стягнення суми основної заборгованості в розмірі 350 000,00 грн у зв`язку з відсутністю предмету спору між сторонами.

2. Позов задовольнити частково.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" (пров. Новопечерський, буд.19/3 корп 2, каб. 33, м.Київ, 01042, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " Волинь-зерно - продукт" (вул.Козацька, буд.22, с. Липляни, Ківерцівський район, Волинська область, 45240, ) 59 209 (п`ятдесят дев`ять тисяч двісті дев`ять) грн. 80 коп. заборгованості, 6 138 (шість тисяч сто тридцять вісім) грн.15 коп. судового збору, 5 282 (п`ять тисяч двісті вісімдесят дві) грн. 90 коп. витрат на правничу допомогу.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 25.06.2019

Суддя Н.І. Ягічева