ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2019 року м.Дніпро Справа № 904/5792/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Березкіної О.В. ( доповідач)

Суддів: Антоніка С.Г., Іванова О.Г.

При секретарі Ковзикові В.Ю.

Представники сторін:

від позивача: Стребіж А.О., довіреність №00.01.0011 від 25.04.2019 р., адвокат;

відповідач двічі не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений судом належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2019 року у справі № 904/5792/18

за позовом Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Тепломережі», м. Кам`янське Дніпропетровської області

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення основного боргу, 3% річних, інфляційних втрат в загальній сумі 27 845,13 грн. за договором № 534т/17 на відпуск теплової енергії від 07.02.2017

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Комунальне підприємство Кам`янської міської ради "Тепломережі" (далі - позивач) звернувся до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - відповідач) із позовом про стягнення 26 137,85 грн основного боргу; 649,83 грн 3% річних; 1057,45 грн інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Суд стягнув з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства Кам`янської міської ради "Тепломережі" (51914, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вулиця Тритузна, будинок 168, ) 26 137,85 грн (двадцять шість тисяч сто тридцять сім гривень 85 копійок) основного боргу; 467,76 грн (чотириста шістдесят сім гривень 76 копійок) 3% річних; 783,90 грн (сімсот вісімдесят три гривні 90 копійок) інфляційних втрат; 1733,17 грн (одна тисяча сімсот тридцять три гривні 17 копійок) судового збору.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що в основу оскаржуваного рішення покладено інше рішення, ухвалене без участі відповідача, та яким суд визнав укладеним договір на постачання теплової енергії між позивачем та відповідачем, як ФОП. Оскільки про існування зазначеного рішення відповідачу стало відомо лише під час розгляду даної справи, він оскаржив його в касаційному порядку.

Крім того, апелянт вважає, що суд не врахував належність приміщення, за утримання якого стягнута заборгованість, двом фізичним особам- ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та не врахував відсутність у даному приміщенні центрального опалення, яке було відсутнє вже під час придбання приміщення у попереднього власника.

Апелянт посилається також на те, що даний спір не підвідомчий господарському суду.

Всі ці обставини, на його думку, є підставами для скасування рішення суду та відмови у позові.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2019 року у справі № 904/5792/18 розгляд було призначено у судовому засіданні на 05.06.2019 року колегією суддів у складі : головуюча суддя - Березкіна О.В.( доповідач), судді: Іванов О.Г., Антонік С.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.06.2019 року відкладено розгляд апеляційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Кам`янське, Дніпропетровська область на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2019року у справі №904/5792/18 (суддя Соловйова А.Є.), та призначено до розгляду на 18.06.2019рік.

В судовому засіданні позивач заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін ( відзив на апеляційну скаргу).

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, надавши клопотання про розгляд справи без їх участі та надавши клопотання від 13.06.2019 року про зупинення провадження по справі до розгляду іншої справи - № 209/1385/19 за позовом Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Тепломережі» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію.

Розглянувши дане клопотання, заслухавши думку позивача, який заперечував проти його задоволення, колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Проте, як вбачається з копії позовної заяви у справі № 209/1385/19 за позовом Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Тепломережі» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, предметом спору у ній є стягнення заборгованості з фізичних осіб за послуги теплопостачання за період з лютого по березень 2016 року, тобто, заборгованість, яка виникла до ухвалення судового рішення - постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.09.2017 у справі №904/4308/17, якою визнано укладеним між позивачем та відповідачем договір №534т/17 на відпуск теплової енергії від 07.02.2017.

В той же час, по справі № 904/5792/18, яка переглядається Центральним апеляційним господарським судом, вимоги заявлені позивачем до ФОП Чупілка В.Г. про стягнення заборгованості за інший період, з жовтня 2017 року по березень 2018 року.

Тобто, предмет спору, суб`єктний склад даних справ є відмінним, а тому відсутня об`єктивна неможливість розгляду даного спору до вирішення іншого спору, у справі № 209/1385/19, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

В судовому засіданні 18.06.2019 року було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 16.02.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Медіфарм" (далі -продавець), Овчаренко Володимиром Івановичем і ОСОБА_3 (далі -покупці) укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким продавець передав (продав) нерухоме майно у приватну спільну часткову власність покупців, тобто по 1/2 частці кожному, а покупці прийняли (купили) нерухоме майно за обговорену грошову суму, а саме: базову аптеку з продажу готових лікарських форм (вбудоване приміщення №47, 48), що розташована за адресою: АДРЕСА_4.

Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою О.М. 16.02.2016 і зареєстрований в реєстрі за № 314. Договір внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

20.06.2016 листом №30 ТОВ "Медіфарм" повідомило КП ДМР "Дніпродзержинськтепломережа" (в подальшому змінено на Комунальне підприємство Кам`янської міської ради "Тепломережі") про припинення діяльності і зміни власника об`єкта та необхідність внесення змін до договору на відпуск теплової енергії.

02.08.2016 в результаті обстеження приміщення по АДРЕСА_4 було встановлено, що прибори центрального опалення самовільно демонтовані. Відповідачу видано припис невідкладно відновити систему центрального опалення згідно проектної документації і укласти договір на теплопостачання з КП ДМР "Дніпродзержинськтепломережа".

10.02.2017 на адресу ОСОБА_3 комунальним підприємством Кам`янської міської ради "Тепломережі" було направлено лист №00.09.0169/1 про необхідність укласти договір на відпуск теплової енергії та два примірники договору для розгляду і підписання.

14.02.2017 Комунальним підприємством Кам`янської міської ради "Тепломережі" складено протокол обстеження об`єктів споживачів теплової енергії № 2109, яким встановлено самовільне демонтування приборів центрального опалення у вищевказаному об`єкті.

17.03.2017 КП Кам`янської міської ради "Тепломережі" направило ОСОБА_4 лист про необхідність як співвласнику приміщень надати письмову згоду на укладання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 договору на теплопостачання №534/т/17 від 07.02.2017.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 не уклав договір на відпуск теплової енергії з КП Кам`янської міської ради "Тепломережі".

05.09.2017 постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду у справі № 904/4308/17 визнаний укладеним договір на відпуск теплової енергії №534т/17 від 07.02.2017 (далі - Договір) між Комунальним підприємством Кам`янської міської ради "Тепломережі" (далі - позивач, постачальник) і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі - відповідач, споживач).

Звертаючись до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - відповідач) із позовом про стягнення 26 137,85 грн основного боргу; 649,83 грн 3% річних; 1057,45 грн інфляційних втрат, позивач - Комунальне підприємство Кам`янської міської ради "Тепломережі" посилався на невиконання відповідачем умов договору № 534т/17 на відпуск теплової енергії від 07.02.2017, в частині зобов`язання здійснити оплату за поставлену теплову енергію.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив з того, що постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.09.2017 у справі №904/4308/17 визнано укладеним договір №534т/17 на відпуск теплової енергії від 07.02.2017, а тому відповідач зобов`язаний оплатити за надані послуги теплопостачання.

При цьому, суд зазначив, що відсутність приборів центрального опалення, внаслідок самовільного відключення від мереж централізованого опалення, не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду з огляду на наступне.

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ст.19 вказаного закону).

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов`язок відповідає зустрічному обов`язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону, - підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 "Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій".

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду у справі № 904/4308/17 визнаний укладеним договір на відпуск теплової енергії №534т/17 від 07.02.2017 (далі - Договір) між Комунальним підприємством Кам`янської міської ради "Тепломережі" (далі - позивач, постачальник) і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі - відповідач, споживач).

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду набрала законної сили з дня її прийняття - 05.09.2017.

Отже, обставини, встановлені в постанові Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.09.2017 у справі № 904/4308/17 за позовом Комунального підприємства Кам`янської міської ради до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4, про визнання договору №534/17 від 07.02.2017 на відпуск теплової енергії укладеним в редакції позивача, не підлягають доказуванню у даній справі № 904/5792/18.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Предметом укладеного на підставі судового рішення договору є продаж постачальником споживачеві теплової енергії для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання в кількості, у строки та на інших умовах, що зазначені в цьому договорі (п. 1.1. Договору).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно з п.п. "в", "г" п. 3.2. Договору споживач зобов`язується надавати постачальнику двосторонні акти, складені за участю представника постачальника для перерахунку наданих послуг по теплопостачанню не пізніше 5 діб після визначених в акті подій; вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору.

За умовами п. 5.1. Договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі відповідно до тарифів, встановлених рішенням виконавчого комітету Кам`янської міської ради (Облдержадміністрацією), постановою Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України, постановою Національної комісії регулювання енергетики України або в іншій формі згідно з чинним законодавством.

Постанова НКРЕКП від 28.01.2016 № 54. Тариф за 1 Гкал складає 1 285 грн 90 коп без ПДВ (в т.ч. 1 236,96 грн - виробництво; 47,15 грн транспортування; 1,79 грн - постачання) - діє з 01.02.2016. Постанова НКРЕКП від 02.12.2016 № 2126. Тариф за 1 Гкал складає 1414 грн 20 коп без ПДВ (в т.ч. 1358,61 грн - виробництво; 53,69 грн транспортування; 1,90 грн постачання) - діє з 30.12.2016.

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач самостійно одержує платіжну вимогу та акт про постачання теплової енергії у постачальника після 10-го числа наступного за розрахунковим місяця.

Споживач протягом розрахункового періоду сплачує постачальнику вартість зазначеної в договорі місячної кількості теплової енергії, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця. Остаточний розрахунок до 20 числа наступного за розрахунковим місяця.

Споживач щомісячно зобов`язаний проводити звірку розрахунків за теплову енергію в бухгалтерії постачальника. У разі невиконання звірки протягом кварталу сума боргу нараховується в безспірному порядку.

Відповідно до п. 5.2. Договору всі розрахунки за цим договором виконуються на підставі платіжних вимог та двостороннього акту про постачання теплової енергії, що виписує постачальник споживачу. Двосторонній акт про постачання теплової енергії споживач підписує і один екземпляр повертає постачальнику в 5-тиденний термін. В разі неповернення акту в зазначений термін та відсутності мотивованої (письмової ) відмови, кількість отриманої теплової енергії вважається беззаперечною та прийнятою до сплати.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами та діє до 07.02.2018, в частині проведення розрахунків - до повного їх здійснення. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення не буде заявлено однією із сторін. Споживач зобов`язаний своєчасно узгодити з постачальником заявку на кількість відпуску теплової енергії, максимальне навантаження, максимальний водозабір та норму втрати на відповідний рік. За відсутності такої узгодженої заявки кількість теплової енергії, максимальне навантаження приймаються постачальником відповідно до раніше обумовлених договором (п. 9.1. Договору).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору, Позивач передав, а відповідач відповідно спожив в період з жовтня 2017 року по березень 2018 року теплову енергію загальною вартістю 26 137,85 грн, що підтверджується актами про постачання теплової енергії, а саме: №10-0008973 від 31.10.2017; №11-0009269 від 30.11.2017; № 12-0009895 від 31.12.2017; № 1-00010481 від 31.01.2018; № 2-00010999 від 28.02.2018; № 3-00011579 від 31.03.2018. Зазначені акти про постачання теплової енергії підписані та скріплені печаткою позивача, натомість вони не підписані відповідачем та не містять відбитку його печатки.

З наданого позивачем листа вих. №00.09.0455/1 від 11.06.2018, опису вкладення у цінний лист від 16.08.2018 вбачається, що позивач направляв відповідачу акти про постачання теплової енергії за період з жовтня 2017 року по березень 2018 року. Проте, відповідач ані підписані Акти (що раніше не було підписано), ані мотивованої відмови від підписання актів позивачу не надав.

За таких обставин, в силу п. 5.2. Договору, кількість теплової енергії, спожитої відповідачем за період з жовтня 2017 року по березень 2018 року, загальною вартістю 26 137,85 грн, є беззаперечною.

Відповідач не надав доказів оплати теплової енергії, спожитої за період з жовтня 2017 року по березень 2018 року за договором №534т/17 на відпуск теплової енергії від 07.02.2017, доводи позивача щодо наявності основного боргу в сумі 26 137,85 грн. шляхом надання належних доказів не спростував, а тому висновки суду першої інстанції про стягнення на користь позивача основного боргу у сумі 26 137,85 грн. є обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницький діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України). Аналогічні положення містить і ст.265 Господарського кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, з урахуванням умов п. 5.1 Договору, відповідач мав оплатити теплову енергію, поставлену позивачем за період з жовтня 2017 року по березень 2018 року, в такий строк:

- за актом №10-0008973 про постачання теплової енергії від 31.10.2017 - до 20.11.2017 включно;

- за актом №11-0009269 про постачання теплової енергії від 30.11.2017 - до 20.12.2017 включно;

- за актом № 12-0009895 про постачання теплової енергії від 31.12.2017 - до 22.01.2018 включно (20.01.2018, 21.01.2018 - вихідні дні, тому на підставі ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України днем закінчення строку оплати є перший за ними робочий день - 22.01.2018);

- за актом № 1-00010481 про постачання теплової енергії від 31.01.2018 - до 20.02.2018 включно;

- за актом № 2-00010999 про постачання теплової енергії від 28.02.2018 - до 20.03.2018 включно;

- за актом № 3-00011579 про постачання теплової енергії від 31.03.2018 - до 20.04.2018

Згідно з п. 5.1. Договору у разі прострочення виконання розрахунків за цим договором споживач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки позивачем неправильно визначено дату початку періоду прострочення - останній день розрахункового місяця, в той час як п. 5.1 Договору передбачає здійснення остаточного розрахунку за спожиту теплову енергію до 20 числа наступного за розрахунковим місяця, тобто датою початку періоду прострочення є :

- за актом від 31.10.2017 - 21.11.2017 (загальна сума нарахування 3% річних за період з 21.11.2017 по 30.09.2018 - 18,89 грн);

- за актом від 30.11.2017 - 21.12.2017 (загальна сума нарахування 3% річних за період з 21.12.2017 по 30.09.2018 - 80,59 грн);

- за актом від 31.12.2017 - 22.01.2018 (загальна сума нарахування 3% річних за період з 22.01.2018 по 30.09.2018 - 80,66 грн);

- за актом від 31.01.2018 - 21.02.2018 (загальна сума нарахування 3% річних за період з 21.02.2018 по 30.09.2018 - 114,67 грн);

- за актом від 28.02.2018 - 21.03.2018 (загальна сума нарахування 3% річних за період з 21.03.2018 по 30.09.2018 - 95,13 грн);

- за актом від 31.03.2018 - 21.04.2018 (загальна сума нарахування 3% річних за період з 21.04.2018 по 30.09.2018 - 77,82 грн), а тому, господарський суд першої інстанції, здійснивши перевірку та розрахунок, обґрунтовано стягнув 3% річних в сумі 467,76 грн.

При перевірці наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, суд першої інстанції також дійшов висновку, що постачальником неправильно визначено дату початку періоду прострочення - останній день розрахункового місяця, в той час як п. 5.1 Договору передбачає здійснення остаточного розрахунку за спожиту теплову енергію до 20 числа наступного за розрахунковим місяця. Крім того, позивачем не враховано, що інфляційні втрати розраховуються саме за місяці прострочення, а не за окремі дні. За перерахунком суду загальна сума інфляційних втрат за прострочення здійснення оплати за теплову енергію, спожиту в період з жовтня 2017 року по березень 2018 року, становить 783,90 грн, а саме:

- загальна сума нарахування інфляційних втрат за актом від 31.10.2017 (за період з грудня 2017 року по вересень 2018 року) - 48,77 грн;

- загальна сума нарахування інфляційних втрат за актом від 30.11.2017 (за період з січня 2018 року по вересень 2018 року) - 193,59 грн;

- загальна сума нарахування інфляційних втрат за актом від 31.12.2017 (за період з лютого 2018 року по вересень 2018 року) - 157,57 грн;

- загальна сума нарахування інфляційних втрат за актом від 31.01.2018 (за період з березня 2018 року по вересень 2018 року) - 195,95 грн;

- загальна сума нарахування інфляційних втрат за актом від 28.02.2018 (за період з квітня 2018 року по вересень 2018 року) - 119,09 грн;

- загальна сума нарахування інфляційних втрат за актом від 31.03.2018 (за період з травня 2018 року по вересень 2018 року) - 68,93 грн

Отже, здійснивши перерахунок інфляційних втрат, суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, в сумі 783,90 грн.

При цьому, доводи апелянта про те, що відповідач, хоч і має у власності об`єкт нерухомості разом із громадянином ОСОБА_4 , проте не має ніякого договору з КП КМР «Тепломережі», є неспроможними, та про те, що справа не підвідомча господарському суду, оскільки відповідач є власником приміщення як фізична особа, є безпідставними.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на підставі судового рішення - постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду у справі № 904/4308/17 визнаний укладеним договір на відпуск теплової енергії №534т/17 від 07.02.2017 (далі - Договір) між Комунальним підприємством Кам`янської міської ради "Тепломережі" (далі - позивач, постачальник) і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі - відповідач, споживач).

Дане рішення набрало законної сили, є діючим, а тому, відсутні підстави вважати як відсутність договірних правовідносин між сторонами, так і про непідвідомчість даного спору господарському суду.

Посилання апелянта на те, що відповідач хоч і має договір з позивачем, проте не міг фізично споживати теплову енергію із-за відсутності у нього об`єкту її споживання, не є підставою для звільнення його від сплати за послуги теплопостачання з огляду на наступне.

Згідно Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 № 4 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.12.2005 за № 1478/11758, з моменту внесення до нього змін наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 № 169 визначає процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води саме усього житлового будинку, а не окремих приміщень у ньому, як це було визначено первісно.

Проте, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про відключення приміщення від мереж центрального теплопостачання у порядку, визначеному чинним законодавством, а самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання, що відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1192цс15.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 904/8810/17, постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1706цс15.

За вказаних обставин, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач незалежно від споживання цієї послуги, або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги.

Доводи апелянта про те, що акти про постачання теплової енергії не підписані відповідачем, не є підставою для звільнення його від оплати фактично наданих послуг теплопостачання з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач направляв на адресу відповідача акти про постачання теплової енергії, рахунки на оплату, претензію, акт звіряння заборгованості, цінним листом з описом вкладення, що підтверджується як описом вкладення, так і квітанцією про оплату послуг поштового зв`язку.

Проте, отримання кореспонденції є обставиною, яка залежить виключено від волевиявлення відповідача, а тому його заперечення щодо отримання зазначених актів, за умови достатності доказів направлення актів на його адресу, є безпідставними. Відповідач не заперечив щодо відомостей, зазначених у даних актах, відповідь на претензію із своїми зауваженнями або запереченнями не надав, а тому відсутність його підпису на актах, направлених позивачем, не спростовує зазначені в них відомості та не звільняє відповідача від оплати зазначених у актах послуг.

Інші доводи апелянта є необґрунтованими і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції під час розгляду даного спору правильно застосував норми матеріального і не порушив норми процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції- залишенню без змін у відповідності до статті 276 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2019 року у справі № 904/5792/18 - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на ОСОБА_3 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 20.06.2019року

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя О.Г.Іванов

Суддя С.Г.Антонік