ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.05.2019

Справа № 910/13238/18

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"

До                     Товариства з обмеженою відповідальністю "Заммлер Україна"

про            стягнення 210 814,05 грн.

суддя Мельник В.І.                                          за участю секретаря судового засідання Федорової О.В.

Представники сторін:

від позивача - Авраменко Д.О., представник

від відповідача – Задворна Н.М.

Суть спору:

Приватне акціонерне товариство “Страхова компанія “ПЗУ Україна” подало на розгляд Господарського суду міста Києва позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю “Земмлер Україна” про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2018 відкрито провадження у справі № 910/13238/18 та призначено підготовче засідання на 30.11.2018.

27.11.2018 відділом діловодства суду від відповідача отримано відзив на позовну заяву.

В підготовче судове засіданні 30.11.2018 представник позивача з?явився, надав свої усні пояснення щодо поданої позовної заяви.

В підготовче судове засідання 30.11.2018 представник відповідача з?явився, надав свої усні пояснення щодо поданої позовної заяви.

Ухвалою суду від 30.11.2018 закінчено підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 25.01.2019.

25.01.2019 розгляд справи не відбувся, у зв’язку із перебуванням судді Мельника В.І. на лікарняному.

Ухвалою суду від 18.02.2019 розгляд справи призначено на 25.03.2019.

21.03.2019 відділом діловодства суду від відповідача отримано додаткові письмові пояснення.

В судовому засіданні 25.03.2019 судом оголошено перерву до 19.04.2019.

19.04.2019 розгляд справи не відбувся, у зв’язку із перебуванням судді Мельника В.І. на лікарняному.

У зв'язку з виходом судді Мельника В.І. з лікарняного, справа підлягає призначенню до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2019 призначено розгляд справи по суті на 31.05.2019.

08.05.2019 представником відповідача отримано клопотання про зміну місцезнаходження.

В судове засідання 31.05.2019 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення у справі та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 31.05.2019 представник відповідача з'явився, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог із підстав їх необґрунтованості.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 31.05.2019 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом з’ясовано наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Заммлер Україна" звернулося до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "ПЗУ Україна" про стягнення 666449,40 грн. в якості страхової виплати за договором страхування відповідальності експедитора №312.994055365.0086 від 15.04.2015р.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2015р. у справі № 910/24542/15 у позові відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016р. вказане рішення скасовано, позов задоволено частково, з Приватного акціонерного товариства "ПЗУ Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Заммлер Україна" "стягнуто 615036,36 грн. страхового відшкодування.

16.03.2016р. на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016р. по справі №910/24542/15 судом видано відповідні накази.

Позивач повідомив, що виконуючи постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 р. позивач перерахував на рахунок відповідача кошти у розмірі 615036,36 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.04.2016 р. скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 р. у справі № 910/24542/15, а рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2015 р. у справі № 910/24542/15 залишено без змін.

Позивач зазначив, що звернувся до Господарського суду міста Києва з заявою про поворот виконання рішення суду, в якій заявник просив в порядку повороту виконання рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2015р. стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно стягнуті кошти в сумі 634410,01 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2016 р. заяву позивача про поворот виконання рішення суду було задоволено та на виконання вказаної ухвали 13.06.2016 було видано відповідний наказ на підставі якого з відповідача наказано стягнути на користь позивача грошові кошти у розмірі 615036,36 грн., судовий збір в розмірі 10 148,10 грн. та судовий збір у розмірі 9 225,55 грн. в порядку поворот виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 року у справі № 910/24542/15.

21.06.2016 позивач звернувся до ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження та примусове виконання рішення суду, в якій просив стягнути грошові кошти та накласти арешт на майно і кошти боржника.

02.07.2016 старшим держаним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві Савчуком К.П., було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51549564, якою відкрите виконавче провадження, відповідно наказу №910/24542/15, виданого 13.06.2016 року Господарським судом м. Києва.

Відповідач звернувся до Господарського суду м. Києва з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.06.2016 року заяву про перегляд рішення за -нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

03.10.2016 Господарським судом м. Києва винесена ухвала про призначення справи до розгляду за заявою відповідача про заміну сторони (боржника) у виконавчому провадженні з виконання наказу Господарського суду м. Києва від 13.06.2016 року .

12.06.2016 року ухвалою Господарського суду м. Києва в задоволенні заяви про заміну сторони (боржника) у виконавчому провадженні з виконання наказу було відмовлено.

16.12.2016р. відповідач звернувся до Господарського суду міста Києва з заявою про зміну порядку та розстрочку виконання рішення у справі №910/24542/15.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.12.2016 року заяву про розстрочення виконання рішення Господарського суду м. Києва від 04.11.2015 р. у справі №910/24542/15 задоволено та розстрочено виконання вказаного рішення на шість платежів до 30.06.2018.

Позивач повідомив, що відповідач не виконав вимог ухвали Господарського суду від 22.12.2016, оскільки не дотримувався графіку розстрочення погашення боргу і кошти позивачу не повертав.

З метою виконання ухвали суду, позивач звернувся з заявою про примусове виконання до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бардара Миколи Миколайовича.

21.05.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Бардарем Миколою Миколайовичем, була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 56447078, якою відкрите виконавче провадження, відповідно наказу №910/24542/15, виданий 13.06.2016 року Господарським судом м. Києва, про стягнення боргу в сумі 634 — 10,01 грн. на користь позивача. Відповідачем частково перераховано 25.05.2018 р. - суму борг/ в розмірі 528675,00 грн. Залишок не стягнутої заборгованості у розмірі 105735,01 грн. було перераховано відповідачем на рахунок позивача 03 липня 2018 року.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що оскільки відповідачем судове рішення про стягнення коштів фактично виконано лише 03.07.2018 , що призвело до негативного впливу даної ситуації на позивача, останній потребує компенсації згідно з вимогами ст. 625 ЦК України.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, на думку останнього вимоги є безпідставними та не обґрунтованими оскільки між сторонами відсутнє грошове зобов’язання.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи у відповідача відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 08.06.2016 виник обов’язок виконання судового рішення, оскільки судові рішення, що набрали законної сили є обов’язковими на всій території України.

Суть принципу обов'язковості судових рішень полягає в такому: а) судове рішення, що набрало законної сили, повинно виконуватись усіма суб'єктами, прав яких воно стосується; б) судове рішення, що набрало законної сили, є обов'язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України; в) у випадку відмови від добровільного невиконання судового рішення воно може бути виконано компетентними органами в примусовому порядку.

За загальним правилом, судове рішення є обов'язковим з моменту набрання ним законної сили. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції.

За змістом ст.11 ЦК України та ст. 174 ГК України підставами для виникнення грошових зобов'язань можуть бути різні юридичні факти. Грошові зобов'язання можуть виникати із договорів та інших правочинів, внаслідок завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди, у разі безпідставно набутого майна, а також у випадку трансформації зобов'язання в грошове шляхом присудження до виплати грошової компенсації за рішенням суду - ч. 5 ст. 11 ЦК України

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( ст. 530 ЦК України).

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання (постанова Верховного Суду України від 15 листопада 2010 р. у справі № 3-11гс10).

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов’язань» саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконане в установленому законом порядку, не припиняє зобов’язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов’язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум.

Суд відхиляє доводи відповідача стосовно того що позивачем свідомо не було вчинено дій спрямованих на виконання ухвали суду, оскільки виконання рішення суду (ухвали) є обов’язковим для відповідача.

Суд, враховує наявний розрахунок позивача 3% річних з простроченої суми та інфляційних, а оскілки відповідач не подав свій контррозрахунок у суду відсутні підстави відхиляти вимоги позивача про стягнення з відповідача 40244,07 грн. – 3% річних та 170569,98 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

1.          Задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

2.          Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Заммлер Україна» (01054, м. Київ, вул. О.Гончара, 57 Б, ідентифікаційний код 35007717) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, 62, ідентифікаційний код 20782312) інфляційні втрати в розмірі 170569 (сто сімдесят тисяч п’ятсот шістдесят дев'ять) грн. 98 коп., 3% річних в розмірі 40244 (сорок тисяч двісті сорок чотири) грн. 07 коп., судовий збір в розмірі 3162 (три тисячі сто шістдесят дві) грн. 22 коп.

3.          Видати наказ.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 18.06.2019

Суддя В.І. Мельник