УХВАЛА

про відмову в задоволенні відводу

м. Київ

27.06.2019Справа № 910/12463/18

За позовомЗаступника керівника Київської місцевої прокуратури №6 в інтересах держави в особі Київської міської ради
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Аларіт Ф"
провитребування майна
Суддя Бойко Р.В.

Представники сторін:

не викликались

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду міста Києва у складі судді Сівакової В.В. перебуває справа №910/12463/18 за позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратури №6 в інтересах держави в особі Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аларіт Ф" про витребування майна.

20.06.2019 через відділ діловодства суду представником відповідача було подано заяву про відвід судді Сівакової В.В. від розгляду справи №910/12463/18.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.06.2019 у справі №910/12463/18 визнано необґрунтованим заявлений позивачем відвід, у зв`язку з чим матеріали поданої заяви передано уповноваженій особі для визначення судді в порядку, встановленому частиною 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно положень ч. 3 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2019 справу №910/12463/18 передано судді Бойко Р.В. для розгляду поданої заяви про відвід.

На підставі вищевикладеного, розглянувши заяву директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Аларіт Ф" про відвід судді, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, дослідивши необхідні докази для її розгляду, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Подана заява мотивована наявністю сумнівів відносно неупередженості та об`єктивності судді Сівакової В.В. при розгляді даної справи, що, на думку заявника, підтверджується: відкриттям провадження у справі №910/12463/18 на підставі тих самих же документів, що були повернені в справі №910/5112/18; не застосуванні суддею висновків Верховного Суду в частині визначення наявності права прокурора на звернення з відповідним позовом до суду; відкриттям кримінального провадження відносно судді Сівакової В.В.; відсутністю рішення щодо кваліфікаційного оцінювання відповідності судді Сівакової В.В. займаній посаді.

В той же час, суд відзначає, що запровадження законодавцем інституту відводу судді, унормованого в положеннях ст.ст. 35-40 Господарського процесуального кодексу України, мало на меті в першу чергу уникнення будь-яких ризиків можливості порушення основних засад (принципів) господарського судочинства, якими є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, та забезпечення гарантії дотримання декларованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року прав на судовий захист при зверненні особи до суду з метою їх реалізації.

У зв`язку з чим було визначено перелік випадків, за наявності яких може виникати можливість порушення наведених принципів та гарантій, які було визначено в ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, а саме: суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

При цьому, як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості. Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення від 24.05.1989 у справі №11/1987/134/188 "Hauschildt v. Denmark", пункт 48).

Тобто, заявлений учасником відвід складу суду від розгляду справи має ґрунтуватися не на особистих переконаннях заявника щодо обставин спірних правовідносин та особистості судді, визначеного у встановленому законодавством порядку для розгляду конкретної справи, а саме на оцінці його особистих переконань у конкретній справі та його фактичної поведінки при вирішенні такої справи.

Досліджуючи наведені критерії оцінки в межах даної справи суд відзначає, що презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного, однак, в даному випадку відповідачем жодних доказів на підтвердження особистої упередженості судді Сівакової В.В. у вирішенні спору в даній справі не надано.

Що стосується його посилань на відкриття провадження у справі №910/12463/18 на підставі тих самих документів, що були повернені в справі №910/5112/18, чи не застосування висновків, викладених в постановах Верховного Суду, як на підставу для наявності сумнівів у безсторонності судді, то суд відзначає, що такі дії жодним чином не можуть бути критерієм оцінки особистих переконань судді чи його дій, адже стосуються виключно порядку застосування чинних процесуальних норм, і у випадку незгоди з такими процесуальними діями відповідний учасник справи не позбавлений можливості на включення своїх заперечень щодо цього до відповідної апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за наслідками розгляду спору.

З огляду на викладене, обставин, які б свідчили про заінтересованість судді Сівакової В.В. в певному результаті розгляду цієї справи чи її неупередженості або об`єктивності, заявник не навів, а суд не встановив, що в свою чергу виключає можливість висновку про наявність правових підстав в силу приписів ст. 35 Господарського процесуального кодексу України для відводу судді.

Посилання заявника на відкриття кримінального провадження відносно судді Сівакової В.В. та відсутність рішення щодо кваліфікаційного оцінювання відповідності судді Сівакової В.В. займаній посаді, жодним чином не стосуються визначених ст.ст. 35, 36 Господарського процесуального кодексу України підстав відводу конкретного судді від розгляду конкретної справи, а тому не приймаються судом до уваги (в т.ч. з огляду на відсутність у суду повноважень при розгляді відводу здійснювати оцінку обставинам, що не стосуються вирішення конкретної чи поведінки судді по відношенню до цього).

У відповідності до ч. 3 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Згідно із ч. 8 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні заяви директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Аларіт Ф" про відвід судді Сівакової В.В. від участі у розгляді справи №910/12463/18.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 35, 39, 234, 323 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Аларіт Ф" Сподіна С.Ю. про відвід судді Сівакової В.В. від участі у розгляді справи №910/12463/18 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (27.06.2019) та не підлягає оскарженню.

Суддя Р.В. Бойко