ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року Справа № 906/2/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Розізнана І.В.

представники учасників справи не викликались,

розглянувши апеляційну скаргу Позивача-Публічного акціонерного товариства «Національна ак-ціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Житомирської області від 04.03.2019р., повний текст якого складено 06.03.2019р., у справі №906/2/19 (суддя Давидюк В.К.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія

«Нафтогаз України» м.Київ

до Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-

виконавчої служби України (№73)» с.Райки Бердичівського р-ну Житомирської обл.

про стягнення 20 581 грн. 07 коп. пені, річних та інфляційних,-

У грудні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі в тексті НАК «Нафтогаз України») звернулося до господарського су-ду Житомирської області із позовом до Державного підприємства «Підприємство Державної кри-мінально-виконавчої служби України (№73)» (надалі в тексті Підприємство) про стягнення 20 581 грн. 07 коп. пені, річних та інфляційних.(арк.справи 4-10).

Рішенням господарського суду Житомирської області від 04.03.2019р. у справі №906/2/19 в задоволенні позову відмовлено. Постановляючи рішення господарський суд першої інстанції вихо-див з того, що у випадку погашення заборгованості за природний газ, використаний для виробниц-тва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», неустойка (пеня), інфляційні та процен-ти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню. Відтак, нарахування Позивачем пені, інфляційних втрат та 3% річних здійснено в порушення ст.7 Закону, а тому в позові відмов-лено.(арк.справи 88-90).

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Позивач подав скаргу до Північно-західного апе-ляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомир-ської області від 04.03.2019р. у даній справі та ухвалити нове, яким задоволити позов в повному обсязі, судові витрати покласти на Відповідача. (арк.справи 98-104).

Обґрунтовуючи скаргу, Позивач зазначає, що господарський суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, прийнявши рішення з порушенням норм матеріального права. Наго-лошує, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про безпідставність позову, оскільки Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостача-льних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовід-ведення за спожиті енергоносії» передбачене чітке коло осіб, які мають право на списання забор-гованості та додаткових нарахувань, а також порядок такого списання. Зазначає, що дія Закону по-ширюється лише на теплогенеруючі та теплопостачальні організації, які включені до реєстру, а тому застосування статті 7 Закону можливе лише до тих організацій, які включені до реєстру. А ос-кільки матеріали справи не містять доказів включення Відповідача до такого реєстру, тому і на нього не поширюється дія зазначеного Закону.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.03.2019р. відкрито апе-ляційне провадження у справі №906/2/19. Крім того, встановлено Відповідачеві строк для подання суду відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) скаржнику копії відзиву протя-гом 10 днів з дня вручення ухвали, а також ухвалено розглядати апеляційну скаргу без повідомлен-ня учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу, клопотань про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи не надходило.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуаль-ного права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «НАК «Нафтогаз України»-продавець та ДП «Під-приємство Райківської виправної колонії Державної пенітенціарної служби в Житомирській області (№73)»-покупець уклали 27.11.2013р. договір купівлі-продажу природного газу №535/14-БО-10 з додатковими угодами (надалі в тексті Договір), відповідно до п.1.1 якого продавець зобов`язує-ться передати у власність покупцю в 2014 році природний газ, ввезений на митну територію Украї-ни ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД , а покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ (надалі газ), на умовах цього договору.(арк.справи 14-19, 20,21, 22, 23, 24, 25, 26).

Відповідно до п.1.2 Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 31.01.2014р. газ, що прода-ється за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/від- ключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунк-тах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.(п.3.1 Договору). Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється ак-том приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки ус-тановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.(п.3.3 Договору).

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використан-ня газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивові-ну відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.(п. 3.4 Договору).

Оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% по-точної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.(п.6.1 Договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.(п.11 Договору).

Договір та додаткові угоди до нього підписані уповноваженими представниками та скріпле-ні відтисками печаток сторін.(арк.справи 19-26).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору НАК «Нафтогаз України» передав, а Підприємство прийняло природний газ за січень-лютий 2014 року на загальну суму 69 941 грн. 99 коп., про що складено акти приймання-передачі газу від 31.01.2014р., 28.02.2014р. (арк.справи 27-28).

Матеріалами справи стверджено та не заперечується сторонами, що Відповідач оплатив вар-тість поставленого газу у повному обсязі 17.12.2014р.(арк.справи 30).

Разом з тим, враховуючи факт прострочення виконання зобов`язання з оплати вартості пос-тавленого газу, Позивач на підставі розділу 7 Договору та статті 625 ЦК України нарахував пеню в сумі 6 538 грн. 79 коп., 12 430 грн. 11 коп. інфляційних втрат та 1 612 грн. 17 коп. -3% річних за прострочення в оплаті природного газу поставленого в січні-лютому 2014р. за загальний період з 15.02.2014р. по 16.12.2014р.(арк.справи 31-32).

Як вже зазначалося, рішенням від 04.03.2019р. господарський суд Житомирської області від-мовив у задоволенні позовних вимог.(арк.справи 88-89).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального пра-ва, апеляційний суд вважає, що скарга безпідставна і не підлягає задоволенню з огляду на наступ-не:

Предметом даного спору є стягнення пені за договором поставки та інфляційних і річних.

Матеріалами справи стверджено, що з моменту укладення Договору 27.11.2014р. між сторо-ронами виникли відносини постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану ме-режу, оскільки момент передачі товару не співпадає з моментом оплати його вартості і взаємо-відносини сторін підпадають під визначення, які містять статті 712, 714 ЦК України: коли одна сто-рона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу засто-совуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Тому, в силу ст.ст. 655, 692 ЦК України, факт отримання Відповідачем природного газу зу-мовлює виникнення у нього зобов`язання оплатити його вартість.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одно-стороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зо-бов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог від-повідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як правомірно встановлено місцевим господарським судом, стверджується матеріалами справи (Договором, актами прийому-передачі природного газу) і не заперечується сторонами вар-тість поставленого природного газу на загальну суму 69 941 грн. 99 коп., Відповідач оплатив з пору-шенням строків, передбачених Договором.

Враховуючи факт прострочення виконання зобов`язання Позивач нарахував 6 538 грн. 79 коп. пені, 12 430 грн. 11 коп. інфляційних втрат та 1 612 грн. 17 коп. -3% річних за прострочення в оплаті природного газу поставленого в січні-лютому 2014р. за загальний період з 15.02.2014р. по 16.12. 2014р.(арк.справи 31-32).

Переглядаючи рішення у даній справі, колегія суддів приймає до уваги, що 30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачан-ня і водовідведення за спожиті енергоносії» (надалі в тексті Закон), який визначає комплекс орга-нізаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування тепло-постачальних і теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до статті 2 Закону, його дія поширюється на відносини із врегулювання заборго-ваності теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водо-постачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

На заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електрич-ної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річ-них не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, отже до набрання чинності цим Законом.(ч.3 ст.7 Закону).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 року №93 затверджено Порядок ве-дення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі Порядок), який визначає меха-нізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підпри-ємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулю-вання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Відповідно до пункту 14 Порядку, у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із За-коном; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016р. заборгованості з різниці в тарифах, підтвер-джений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тари-фах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, центра-лізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016 року.

Водночас частиною третьою статті 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустой-ки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Зако-ном (тобто до 30.11.2016 року), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права надає колегії суддів підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів частини тре-тьої статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, чинність даної норми не пов`язується із включенням підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (про що повідо-мило і Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України у межах своєї компетенції).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом в постановах: у справі №927/1152/ 16 від 07.02.2018р., у справі №904/11325/16 від 03.04.2018р., у справі №904/10747/16 від 06.04.2018 року, у справі №914/124/17 від 11.04.2018р., у справі №914/3118/16 від 24.04.2018р., у справі №911/ 3945/16 від 26.04.2018р., у справі №908/3126/16 від 15.05.2018р., у справі №908/3125/16 від 23.05. 2018р., у справі №922/2685/18 від 16.05.2019р., у справі №906/576/18 від 04.04.2019р.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідно до розра-хунку позовних вимог за природний газ, отриманий у січні-лютому 2014 року Відповідач розра-хувався в повному обсязі, а остаточний розрахунок провів 17.12.2014р.(арк.справи 39).

З огляду на викладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає обґрунтованим вис-новок господарського суду Житомирської області, що у Позивача відсутні підстави для стягнення 6538 грн. 79 коп. пені, 12 430 грн. 11 коп. інфляційних втрат та 1 612 грн. 17 коп. -3% річних, нара-хованих на суму основної заборгованості з огляду на те, що до спірних правовідносин застосову-ються приписи Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопос-тачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водо-відведення за спожиті енергоносії», відповідно яких суми пені, інфляційних нарахувань та 3% річ-них, стягнення яких є предметом спору у цій справі підлягають списанню.

При цьому, судом першої інстанції встановлено і стверджується матеріалами справи, що До-говором передбачено газ, який продається, використовується покупцем виключно для виробниц-тва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими спо-живачами.

Як вбачається з Бази даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом 08680000 зареєстроване Дер-жавне підприємство «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№73)», одним із видів економічної діяльності є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (код КВЕД 35.30).

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірно висновку, що Відповідач є суб`єктом госпо-дарювання, діяльність якого пов`язана, зокрема, з виробництвом теплової енергії.

За таких обставин, колегія суддів вважає такими, що спростовуються встановленими фактич-ними обставинами справи і положеннями Закону доводи апеляційної скарги проте, що матеріали справи не містять доказів включення Відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у про-цедурі врегулювання заборгованості, а відтак застосування ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є необґ-рунтованим.

Всі доводи апеляційної скарги розглянуто, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неправомірність висновків суду першої інстанції щодо характеру правовідносин сторін, змісту зобов`язань Відпові-дача, рівно як і твердження про невмотивованість висновку про безпідставність заявленого позову, а тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задово-лення.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпо-середньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни ос-каржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарсько-го суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.34, 73, 74, 86, 129, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284 Господарського про-цесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компа-нія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Житомирської області від 04.03.2019р. у справі №906/2/19 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

3. Матеріали справи №9х06/2/19 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Розізнана І.В.