ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2019 Справа № 914/960/19

За позовом: Державного підприємства «Бродівське лісове господарство», Львівська обл., м. Броди
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут», Львівська обл., м. Львів
про:стягнення сплачених коштів в сумі 134 118,32 грн., інфляційних втрат в розмірі 2 560,31 грн. та трьох процентів річних в сумі 805,00 грн.
Суддя - Крупник Р.В. Секретар - Айзенбарт А.І.
Представники сторін:
від позивача:Рождественська Л.П. - представник
від відповідача:Борис В.Ю. - представник

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ДП «Бродівське лісове господарство» до ТОВ «Львівенергозбут» про стягнення сплачених коштів в сумі 134118,32 грн., інфляційних втрат в розмірі 2560,31 грн. та трьох процентів річних в сумі 805,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.05.2019р. суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, засідання призначив на 19.06.2019р.

Представник позивача в судове засідання 19.06.2019р. з`явився, подав для долучення до матеріалів справи Акт здачі-приймання наданої правової допомоги №1 до договору №10/05/19 від 03.06.2019р. та відповідь на відзив (вх. №25379/19 від 19.06.2019р.). Представник заявлені позовні вимоги підтримав та водночас повідомив, що після відкриття провадження у справі відповідачем було сплачено основну суму боргу.

Представник відповідача в судове засідання 19.06.2019р. з`явився, подав відзив на позовну заяву з додатками (вх. №24310/19 від 10.06.2019р.), просив суд закрити провадження у зв`язку з сплатою основного боргу та відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Аргументи позивача.

Позивач зазначає, що згідно заявки-приєднання від 19.12.2018р. ДП «Бродівське лісове господарство» приєдналося до договору про постачання електричної енергії постачальником ТОВ «Львівенергозбут» за особовим рахунком № НОМЕР_1 з 01.01.2019р. За умовами договору споживач зобов`язувався розраховуватися з постачальником за поставлену електроенергію електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно обраної споживачем комерційною пропозицією. Відповідачем було скеровано позивачу акти здачі-приймання наданих послуг від 31.01.2019р. на суму 302620,64 грн. та від 28.02.2019р. на суму 290649,48 грн., а споживачем здійснено оплати на загальну суму 727388,44 грн. Оскільки з 01.03.2019р. договір про постачання електричної енергії було розірвано, залишку коштів у сумі 134118,32 грн. відповідач не повернув, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача боргу, 3% річних та інфляційних. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 10000,00 грн. витрат, понесених на правову допомогу.

Аргументи відповідача.

Відповідач стверджує, що після відкриття провадження ним було сплачено основну суму боргу - 134118,32 грн., а відтак просить закрити провадження у справі в цій частині. У задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних відповідач просить відмовити. Останній зазначає, що на виконання п. 4.1. договору ТОВ «Львівенергозбут» закупило для позивача електричну енергію на лютий 2019р. в обсязі 128650 кВт*год., однак позивачем згідно своїх потреб було спожито лише 98816 кВт*год. Таким чином відповідач вважає, що не він не передав товар, а сам позивач не прийняв запланований обсяг електроенергії, а тому посилання на ст. 693 ЦК України є безпідставними. Крім цього, договором не було передбачено строку повернення коштів, а тому право нарахування 3% річних та інфляційних могло виникнути у позивача лише з 10.04.2019р. (після спливу 7 денного строку після одержання претензії щодо повернення коштів). Відтак ТОВ «Львівенергозбут» просить суд відмовити у стягненні 3% річних та інфляційних за період: 29.01.2019р. - 09.04.2019р., а також зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 1000,00 грн.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

На підставі заявки-приєднання до умов договору про надання послуги з постачання електричної енергії від 19.12.2018р., ДП «Бродівське лісове господарство» з 01.01.2019р. приєдналося до договору про постачання електричної енергії споживачу постачальником ТОВ «Львівенергозбут».

Відповідно до п. 1.1. Договору про постачання електричної енергії споживачу (надалі - Договір), цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору.

За умовами п. 2.1. Договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

До укладеного Договору сторонами підписано Додаток №2 - Заявку про обсяги договірного споживання електричної енергії у 2019р., в якій були закладені помісячні обсяги споживання електроенергії на 2019р., зокрема, на січень - 118,65 тис. кВт.год., лютий - 128,65 тис. кВт.год.

Згідно п. 2.3. Договору, обсяг проданої за розрахунковий період електричної енергії визначається оператором системи розподілу та підтверджується шляхом підписання між постачальником та споживачем акту прийому-передачі товарної продукції.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору відповідачем було поставлено, а останнім спожито електричну енергію у січні 102886 тис. кВт.год. на суму 302620,64 грн. та у лютому 98816 тис. кВт.год. на суму 290649,48 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами про прийняття-передавання товарної продукції від 31.01.2019р. та від 28.02.2019р.

В судовому засіданні 19.06.2019р. представниками сторін підтверджено, що з 01.03.2019р. Договір було достроково розірвано у зв`язку з укладенням споживачем договору про постачання електричної енергії з іншим постачальником. Таким чином, постачання електричної енергію здійснювалося лише у січні-лютому 2019р.

Так, у п. 5 Додатку №3 до Договору «Умови встановлення та коригування договірних обсягів постачання електричної енергії» визначено, що коригування договірних обсягів споживання електричної енергії в сторону зменшення можливе до 10 числа календарного місяця, що передує розрахунковому. Коригування договірних обсягів споживання електричної енергії в сторону зменшення в поточному розрахунковому періоді не допускається.

Відповідно до п. 5.1., 5.5., 5.7. Договору, споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього Договору. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць. Оплата за цим договором здійснюється споживачем у строки, визначені в обраній споживачем комерційній пропозиції, що є додатком 2 до цього договору. Оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку.

Пунктом 2 Комерційної пропозиції №5 від 10.12.2018р. тарифний план «Базовий з тарифом ОСР» (Додаток №2 до Договору) визначено, що ціна для споживачів 2 класу напруги - 245,11 коп./кВт.год. (без ПДВ) попередня оплата 100% вартості електроенергії у розмірі договірного (прогнозованого) обсягу у найближчому наступному періоді, яка здійснюється до 23-го числа місяця, що передує розрахунковому періоду та розраховується як добуток договірного (прогнозованого) обсягу електричної енергії на ціну електричної енергії у попередньому звітному періоді.

Як з`ясовано судом, на виконання умов Договору, споживачем були здійснені наступні платежі:

- 27.12.2018р. на суму 318682,03 грн. (платіжне доручення №3122 від 27.12.2018р.);

- 21.01.2019р. на суму 345541,03 грн. (платіжне доручення №105 від 21.01.2019р.);

- 28.01.2019р. на суму 63165,38 грн. (платіжне доручення №157 від 28.01.2019р.), всього 727388,44 грн.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, фактичні обсяги спожитої позивачем електроенергії у січні-лютому 2019р. виявилися меншими, ніж ті, що були зазначені в Заявці про обсяги договірного споживання електричної енергії, всього позивачу поставлено електроенергії на суму 593270,12 грн.

Оскільки Договір з 01.03.2019р. був достроково розірваний у зв`язку з укладенням споживачем договору з іншим постачальником, постачання електричної енергії на березень 2019р. не здійснювалося, за споживачем залишилася переплата в розмірі 134118,32 грн.

Як стверджує позивач, оскільки з 01.03.2019р. договірні відносини сторін припинилися, сума переплати повернута відповідачем не була, ДП «Бродівське лісове господарство» листом від 28.03.2019р. №115 повідомило ТОВ «Львівенергозбут» про необхідність повернення залишкових коштів за Договором. Зазначений лист одержаний відповідачем 02.04.2019р., про що свідчить відповідна відмітка на ньому. Так як в добровільному порядку кошти сплачені (повернуті) на рахунок не були, позивач звернувся з позовом до суду.

З долученого відповідачем платіжного доручення вбачається, що після відкриття провадження у справі ТОВ «Львівенергозбут» згідно платіжного доручення №536 від 30.05.2019р. перераховано на рахунок позивача основну суму боргу 134118,32 грн.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

Приписами ч. 1-2 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Факт поставки електричної енергії за Договором відповідачем позивачу у січні-лютому 2019р. у відповідних обсягах та оплати прийнятої (спожитої) електроенергії останнім, підтверджується документально.

Підставою для звернення позивача з даним позовом до суду слугувало те, що на виконання Договору ним було внесено грошові кошти у більшому розмірі, ніж вартість спожитої електроенергії та неповернення цих коштів відповідачем добровільно, після припинення дії Договору у зв`язку з його розірванням.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи те, що після відкриття провадження у справі відповідачем було перераховано позивачеві основну суму боргу, згідно платіжного доручення №536 від 30.05.2019р., суд прийшов до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині стягнення 134118,32 грн. у зв`язку з відсутністю предмета спору.

З приводу стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. ст. 525, ч. 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проаналізувавши зміст укладеного Договору та додатків до нього, суд зазначає, що такі не містять положень, які б регулювали порядок та строки повернення споживачу переплачених ним коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 530, ст. 253 ЦК України, а також те, що вимоги про повернення надміру сплачених коштів від 28.03.2019р. №115 була одержана відповідачем 02.04.2019р., право на нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат виникло в останнього з 10.04.2019р.

Здійснивши перерахунок 3% річних за період: 10.04.2019р. - 12.04.2019р. (оскільки саме по 12.04.2019р. позивач нараховує три відсотки річних), суд зазначає, що такі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 33,07 грн., в решті цих вимог слід відмовити.

Щодо стягнення інфляційних суд зазначає наступне.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У постанові від 24.04.2019р. у справі №910/5625/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вказав, що індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць. Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Оскільки період прострочення відповідача у даному випадку склав лише три календарні дні (10.04.2019р. - 12.04.2019р.), нарахування інфляційних втрат за цей період є безпідставним, а тому у задоволенні позовних вимог у цій частині слід також відмовити.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

З приводу стягнення 10000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1-2, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Так, ст. 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем долучено до матеріалів справи наступні документи: договір про надання професійної правничої допомоги №10/05/19 від 10.05.2019р., ордер на надання правової допомоги серії ЛВ №099238 від 18.06.2019р., акт здачі-приймання наданої правової допомоги №1 до договору №10/05/19 від 10.05.2019р., датований 03.06.2019р. та платіжне доручення №1114 від 15.05.2019р. на суму 10000,00 грн.

Детально ознайомившись з вищезазначеними документами та клопотанням відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, оцінивши наявні матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу підлягають зменшенню до 5000,00 грн. Наведений висновок суду пояснюється насамперед тим, що розмір заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи (яка за своєю категорією не є складною, спір розглядався в порядку спрощеного позовного провадження, виник внаслідок прострочення відповідача); обсягу наданих адвокатом послуг і часу витраченого для надання правничої допомоги; ціні позову, яка не є великою, склала 137483,63 грн. та при цьому була сплачена відповідачем після відкриття провадження у справі. Як вбачається з розміру розрахунку правової допомоги, у ньому було закладено суму, яка покриває представництво адвокатом інтересів позивача в суді протягом 4 годин. Разом з тим, адвокатом Рождественською Л.П. здійснювалося представництво в суді протягом 1 години. Крім цього, суд бере до уваги також помилковість здійснених розрахунків 3% річних та збитків внаслідок інфляції.

Також, як вбачається з акту здачі-приймання наданої правової допомоги №1 від 03.06.2019р. до договору №10/05/19 від 10.05.2019р., до переліку наданих позивачеві АО «Парпан і партнери» послуг, включено надання консультацій з питань податкового, валютного та іншого законодавства, однак не конкретизовано, з приводу якого питання та суб`єктів були надані такі консультації та чи стосувалися вони спору, який виник між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Враховуючи наведенні законодавчі положення, суд зазначає, що до стягнення з відповідача на користь відповідача підлягає судовий збір у розмірі 0,50 грн., судовий збір у розмірі 2011,72 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету України після набрання рішенням законної сили та на підставі відповідного клопотання позивача, решта судового збору залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 42, 46, 123, 129, 222, 231, 233, 236, 238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі в частині стягнення з ТОВ «Львівенергозбут» на користь ДП «Бродівське лісове господарство» 134118,32 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» (79016, м. Львів, вул. Шевченка, 1; ) на користь Державного підприємства «Бродівське лісове господарство» (80602, Львівська обл., м. Броди, вул. Низька, 15; ) 33,07 грн. 3% річних, 0,50 грн. судового збору та 5000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

6. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 24.06.2019р.

Суддя Крупник Р.В.