ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"19" червня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1061/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Смелянець Г.Є.,

при секретарі судового засідання Орлов О.О.

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження

справу №916/1061/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Ремонтно-машинобудівна компанія

до відповідача Комунального підприємства Теплопостачання м. Одеси

про стягнення 613 841,28 грн., -

за участю представників:

від позивача: Пашніна А.В., ордер серія ДП №1473/013 від 13.05.2019р.

від відповідача: Клочко С.І., довіреність від 08.01.2019р. №16

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ремонтно-машинобудівна компанія» звернулося до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства «Теплопостачання м. Одеси» 613 841,28 грн., з яких: 548 688 грн. - основний борг, 51 302,33 грн. - інфляційні втрати, 12 838,76 грн. - 3 % річних, 1012,19 грн. - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем умов договору поставки № ТМО-50/18 від 13.02.2018р.

19.04.2019р. господарським судом Одеської області постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Під час проведення підготовчого провадження учасниками справи надано до суду наступні заяви по суті справи:

Відповідачем надано відзив на позов за вх.№9116/19 від 11.05.2019р. згідно з яким відповідач просить суд відмовити частково позивачу у вимозі про стягнення інфляційних витрат у розмірі 51 302,33 грн., та зменшити розмір пені на 70%, з посиланням при цьому на те, що позивачем здійснено необґрунтоване нарахування інфляційних витрат за порушення відповідачем зобов`язання щодо оплати послуг. Тому за розрахунком відповідача сума інфляційних втрат становить 37 146,17 грн. Щодо зменшення пені, відповідач посилається на те, що з незалежних від нього причин перебуває в тяжкому фінансовому становищі. Через важкий фінансовий стан КП «Теплопостачання м. Одеси» змушене звертатись за підтримкою до засновника Одеської міської ради, для надання коштів на виплату забортної плати, здійснення платежів до бюджету та проведення капітальних ремонтів теплових трас. Також у зв`язку із нестабільним становищем підприємства з 01.06.2019р. по 31.08.2019р. на підприємстві встановлений режим неповного робочого часу для працівників підприємства.

Позивачем надано відповідь на відзив за вх.№10227/19 від 23.05.2019р., в якому позивач вважає вірним здійснений ним розрахунок інфляційних витрат. Також позивач посилається на те, що відповідачем не надано доказів, які підтверджують перебування підприємства у скрутному фінансовому становищі та наявні обставини, що ускладнюють виконання ним своїх зобов`язань. Ч.2 ст.218 ГК України та ст.617 ЦК України передбачено, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою звільнення від відповідальності.

Заперечення на відповідь на відзив відповідачем до суду не надано, з посиланням при цьому у підготовчому засіданні на відсутність необхідності надання таких заперечень до суду.

Ухвалою від 10.06.2019р. підготовче провадження закрито та справу № 916/1061/19 призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні щодо розгляду справи по суті позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо розгляду справи по суті заперечував проти задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних витрат та наполягав на зменшенні розміру пені.

На підставі ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 19.06.2019р. за участю представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарським судом встановлено:

13.02.2018р. між Комунальнім підприємством Теплопостачання м. Одеси (Замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Ремонтно-машинобудівна компанія (Постачальник, позивач) укладений договір поставки товару №ТМО-50/18, згідно з яким Постачальник зобов`язується у 2018 році, відповідно наданих заявок Замовника, поставити Замовникові товари, зазначені в п.1.2, Договору, а Замовник - прийняти і оплатити такий товар.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. Договору, ціна цього Договору становить 998 688,00 грн. з урахуванням ПДВ 166 480,00 грн. Ціна цього Договору може бути зменшена від реального фінансування видатків.

Згідно п. 3.1. Договору, оплата вартості партії Товару, зазначеного у п.1.2. даного Договору здійснюється в національній валюті на умовах відстрочення платежу, прямим грошовим переказом на поточний рахунок Постачальника протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту передачі Товару; видаткової накладної або акту приймання-передачі Товару.

П. 3.2. Договору встановлено, що датою передачі Товару є дата підписання видаткової накладної або акту приймання-передачі Товару.

Відповідно п. 4.1. Договору, поставка Товару здійснюється протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту надання Замовником заявки, транспортом Постачальника, в робочі дні з 9:00 до 15:00 год.

П. 4.4. Договору встановлено, що кожна партія Товару супроводжується видатковою накладною або актом приймання-передачі, товарно-транспортною накладною, паспортом виробу, сертифікатом якості та рахунком.

Згідно п. 4.5 Договору, прийняття й перевірка Товару по кількості та якості здійснюється Замовником у момент його одержання й прийняття в місці поставки. Після підписання Замовником видаткової накладної або акту приймання-передачі Товар вважається прийнятим.

П. 7.3 Договору встановлено, що у разі порушення Замовником терміну оплати за поставлений Товар, він сплачує пеню у розмір: 0, 001% від не сплаченої вчасно вартості Товару за кожен день прострочення.

У п. 10.1. Договору зазначено, що цей Договір набирає чинності з моменту підписання Сторонами і діє до 31 грудня 2018 року, а в частині взаєморозрахунків до повного їх виконання.

У Специфікації, яка є Додатком №1 до договору, сторонами узгоджено вид товару. Одниця виміру, кількість, та ціна.

Також господарським судом встановлено, що на виконання умов укладеного між сторонами договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 998 688 грн., що підтверджується видатковою накладною №260418 від 26.04.2018р. та ТТН №260418 від 26.04.2018р., згідно з якими вартість поставленого відповідачу товару становить 739 068 грн., видатковою накладною №030518 від 03.05.2018р. та ТТН №030518 від 03.05.2018р., згідно з якими вартість поставленого відповідачу товару становить 259 620 грн., а довіреністю №002356 від 26.04.2018р. на отримання представника відповідача ТМЦ.

В свою чергу відповідачем здійснено за поставлений позивачем товар в сумі 450 000 грн., що підтверджується платіжним доручення №53569624 від 29.03.2018р. на суму 250 000 грн., та платіжним дорученням № 53569702 від 05.04.2018р. на суму 200 000,00 грн.

Залишок вартості поставленого позивачем товару неоплачений відповідачем, що і зумовило звернення позивача до суду з даним позовом.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У п.1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вище встановлено господарським судом між сторонами у справі укладений договір поставки товару, згідно з яким позивач зобов`язався поставити відповідачу певний товар, а відповідач зобов`язався прийняти і оплатити товар на умовах відстрочення платежу протягом 60 календарних днів з моменту передачі товару, видатковою накладної або акту приймання-передачі товару.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В силу вимог ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Між тим, як вище встановлено господарським судом товар, який поставлений позивачем на суму 998688 грн. оплачений позивачем частково в сумі 450 000 грн., внаслідок чого у відповідача виник борг в сумі 548 688 грн., в т.ч. 289068 грн. борг за товар, який поставлений відповідачу за видатковою накладною №260418 від 26.04.2018р. та 259620 грн. борг, за товар, який поставлений відповідачу за видатковою накладною №030518 від 03.05.2018р.

При цьому, жодних заперечень щодо наявності цього боргу, а тим більш доказів, які спростовують його наявність відповідач до суду не надав.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання.

Згідно з п.3 ч.1 ст.612 ЦК України сплата неустойки є одним із наслідків, що настає у разі порушення зобов`язання.

В силу вимог ч.ч.1,3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Умовами п.7.3 укладеного між сторонами договору передбачено, що у разі порушення замовником терміну оплати за поставлений товар, він сплачує пеню у розмірі 0,001% від не сплаченої вчасно вартості товару за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені, який здійснений позивачем та згідно з яким розмір пені, яка нарахована позивачем з 27.06.2018р. по 10.04.2019р. на суму боргу 289058 грн. становить 531, 89 грн. та розмір пені, яка нарахована позивачем з 04.07.2019р. по 10.04.2019р. на суму боргу 259620 грн. становить 480,30 грн., перевірений господарським судом та встановлено відповідність цього розрахунку обставинам справи щодо прострочення відповідача в оплаті товару.

Щодо клопотання відповідача про зменшення пені на 70 %, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У ст.233 ГК України також встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Тобто, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 26.07.2018р. у справі №924/1089/17.

На підставі аналізу поданих доказів та їх об`єктивної оцінки, із врахуванням ненадання відповідачем будь-яких доказів для зменшення розміру штрафних санкцій, господарський суд не вбачає підстав для зменшення розміру нарахованої позивачем пені.

При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для зменшення пені покладений саме на відповідача.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок 3% річних, який здійснений позивачем також по кожній поставці товару, та згідно з яким розмір 3% річних становить 12 838,76 грн. перевірений господарським судом та встановлено відповідність цього розрахунку обставинам справи щодо прострочення відповідача в оплаті товару.

Перевіривши розрахунок індексу інфляції, який здійснений позивачем, та згідно з яким розмір індексу інфляції становить 51 302,33 грн., господарським судом встановлено невідповідність цього розрахунку обставинам справи щодо прострочення відповідача, а саме встановлено, що позивачем не враховано рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених Верховним Судом України у листі від 03.04.1997р. №62-97р.

За таких обставин, господарським судом здійснений розрахунок індексу інфляції та встановлено, що розмір індексу інфляції на суму боргу 289068 грн. становить 19556,45 грн. та розмір індексу інфляції на суму боргу 259620 грн. становить 19556,45 грн.

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість і правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 548 688 грн., пені в сумі 1012,19 грн., 3% річних в сумі 12838,76 грн. та інфляційних втрат в сумі 39074,71 грн., а отже, і їх задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Ремонтно-машинобудівна компанія задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Теплопостачання м. Одеси (65110, м. Одеса, вул. Балківська, буд. 1-Б ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Ремонтно-машинобудівна компанія (49000, м. Дніпро, вул. Крутогірний узвіз, буд. 28, кімната 219, ) основний борг у розмірі 548 688 (п`ятсот сорок вісім тисяч шістсот вісімдесят вісім) грн., пеню у розмірі 1 012 (одна тисяча двонадцять) грн. 19 коп., інфляційні втрати у розмірі 39 074 (тридцять дев`ять тисяч сімдесят чотири) грн. 61 коп., 3% річних у розмірі 12 838 (двонадцять тисяч вісімсот тридцять вісім) грн. 76 коп., та судовий збір у розмірі 9 024 (дев`ять тисяч двадцять чотири) грн. 20 коп.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 27 червня 2019 р.

Суддя Г.Є. Смелянець