Справа № 904/66/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

06.06.2019 м. Івано-Франківськ
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Ткаченко І. В., при секретарі судового засідання Сегін І. В., за участю представника скаржника Легіня _, розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" на бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про солідарне стягнення з публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" та приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" 441 540 грн 86 коп.,

в с т а н о в и в:

в провадженні Господарського суду Івано-Франківської області (суддя Грица Ю. І.) перебувала справа за позовом Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про солідарне стягнення з АТ "Акцент-Банк" та АТ "Прикарпаттяобленерго" 441 540 грн 86 коп.

Додатковою постановою Західного апеляційного господарського суду від 23 січня 2019 р. з Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь АТ "Прикарпаттяобленерго" було стягнуто 10 800 грн витрат на професійну правничу допомогу, про що видано наказ від 01 лютого 2019 р. № 142.

24 травня 2019 р., до суду надійшла скарга АТ "Прикарпаттяобленерго" на бездіяльність Шевченківського районного відділу ДВС міста Києва із вимогами визнати неправомірною бездіяльність згаданого відділу ДВС щодо невиконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2019 р. № 142 та зобов`язати відділ ДВС здійснити виконавчі дії з його виконання, зокрема стягнути із Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь АТ "Прикарпаттяобленерго" 10 800 грн витрат на професійну правничу допомогу та 216 грн авансового внеску на поточний рахунок стягувача.

В обґрунтування скарги зазначено, що в березні 2019 р. АТ "Прикарпаттяобленерго" звернулось до Шевченківського районного відділу ДВС міста Києва із заявою про виконання наказу суду, однак станом на день звернення із цією скаргою до суду наказ Господарського суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2019 р. № 142 не виконаний, а стягувач досі не отримав від відділу ДВС жодних даних про вжиті ним заходи з метою такого виконання. Проігнорував Шевченківський районний відділ ДВС міста Києва і поданий представником стягувача адвокатський запит.

Крім того, АТ "Прикарпаттяобленерго" заявив, що у зв`язку із розглядом скарги очікує понести судові витрати у вигляді витрат на професійну допомогу в розмірі 3 000 грн.

24 травня 2019 р., здійснено повторний автоматизований розподіл № 904/66/18, за результатами якого справу передано на розгляд судді Ткаченко І. В.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 18 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Як визначено в ч. 1 ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими Законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до положень ст. 5 ГПК України, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За змістом частин 1, 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

В частинах 1, 5 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом. Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Статтею 18 визначену обов`язки виконавців. Так, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відповідно до ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 342 ГПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За змістом ст. 343 ГПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

В ст. 344 ГПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Приписами ч. 1 ст. 341 ГПК України зазначено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 13 березня 2019 р. у справі № 920/149/18, такий десятиденний строк на оскарження рішень, дій або бездіяльності органів ДВС обчислюється 10 (десятьма) календарними днями.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 53 ГПК України, за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Так, із матеріалів скарги вбачається, що АТ "Прикарпаттяобленерго" пропустило встановлений ст. 341 ГПК України строк для подання скарги на бездіяльність органу ДВС, проте скаржник просив суд розглянути його скаргу з огляду на його, скаржника, намагання отримати інформацію про вжиті заходи органом ДВС власними силами.

Крім того, 03 червня 2019 р., до суду надійшли копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 25 березня 2019 р. та відомості про виконавче провадження № 58701207, із змісту яких вбачається, що 25 березня 2019 р., старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Савчуком К. П. було відкрито виконавче провадження № 58701207 з виконання наказу № 904/66/18, виданого 01 лютого 2019 р. Господарським судом Івано-Франківської області, після чого було винесено постанову про стягнення виконавчого збору, постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій тощо.

Наведені обставини спростовують викладені скаржником доводи про бездіяльність згаданого відділу ДВС щодо невиконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2019 р., у зв`язку з чим підстав для задоволення скарги суд не вбачає.

Керуючись статтями 234, 235, 339, 342 ГПК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні скарги приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" на бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про солідарне стягнення з публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" та приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" 441 540 грн 86 коп. - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у визначені статтями 256, 257 ГПК України строк та порядку.

Суддя І. В. Ткаченко

Повний текст ухвали складений 20.06.2019