ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/8831/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

О. О. Мамалуй - головуючий, Г. О. Вронська, І. Д. Кондратова,

за участю секретаря судового засідання - В.В. Шпорт,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Софа ЛТД"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2019р.

у складі колегії суддів: В. В. Сулім - головуючий, Л. Г. Смірнова, О. М. Коротун

та на рішення господарського суду міста Києва від 11.12.2018р.

суддя: С. М. Морозов

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Софа ЛТД"

до публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Тернопільоптторг"

про присудження до виконання обов'язку в натурі

за участю представників:

від позивача: Петраш С.А.,

від відповідача: Герасименко М.В.,

від третьої особи: не з'явилися,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

ТОВ "Софа ЛТД" звернулося до суду з позовом до ПАТ КБ "Приватбанк" про присудження відповідачу до виконання обов'язку в натурі, а саме передати позивачеві оригінали кредитних договорів №4Т12029И від 30.01.2012р. та №4Т13012И від 11.01.2013р. та усіх інших документів, що підтверджують перехід ТОВ "Софа ЛТД" права вимоги до ТОВ "Тернопільоптторг" за вказаними кредитними договорами (платіжні доручення, квитанції тощо та всі інші документи, які свідчать про їх виконання, на підставі договору поруки № 4Т12029И/П від 25.10.2016 р.).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем як поручителем було виконано обов'язок боржника (третьої особи) за кредитними договорами №4Т12029И від 30.01.2012 р. та № 4Т13012И від 11.01.2013 р., а саме погашено борг в сумі 413 745 919,13 грн. та 159 917 942,02 грн. відповідно, з огляду на що відповідач згідно з умовами договору поруки №4Т12029И/П від 25.10.2016 р. та ст. 556 Цивільного кодексу України повинен був передати позивачу оригінали документів, які підтверджують права позивача як нового кредитора, проте відповідач відмовляється надати позивачу відповідні документи.

2. Короткий зміст рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.12.2018р. у справі №910/8831/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2019р., в задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані недоведеністю виконання позивачем у повному обсязі зобов'язання за кредитними договорами №4Т12029И від 30.01.2012 р. та №4Т13012И від 11.01.2013 р., не наданням доказів розміру зобов'язань боржника за кредитними договорами, та розміру зобов'язань позивача на підставі договору поруки. Суди дійшли висновку, що часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором.

Крім того суди зазначили, що ні умовами укладеного між сторонами договору поруки, ні положеннями чинного законодавства України не передбачено обов'язок кредитора в межах договору поруки передати поручителю саме оригінали документів, що підтверджують обов'язок боржника.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

ТОВ "Софа ЛТД", не погоджуючись із судовими рішеннями, звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення та постанову скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Скаржник стверджує, що судами попередніх інстанцій не враховано положень договору поруки щодо обов'язку банку, у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитними договорами, передати поручителю впродовж 5 робочих днів з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитними договорами. Також вказує, що судами не враховано положення ч. 1 ст. 517 та ч. 1 ст. 556 ЦК України.

За твердженням скаржника, невиконання АТ КБ "Приватбанк" свого зобов'язання за договором поруки порушує законні права позивача.

При цьому зазначає, що така передача документів є тим юридичним фактом, без якої відновлення свого майнового стану позивачем є неможливим.

Також у скарзі стверджується про те, що поручитель має право виконати забезпечене ним зобов'язання з метою запобігти сплаті кредитору додаткових сум, що можуть бути викликані простроченням виконання.

На думку скаржника, питання повного чи часткового виконання зобов'язання господарським судом першої інстанції досліджувалось поверхнево. Оскільки відповідачем не спростовано виконання позивачем зобов'язань боржника у повному обсязі, судами попередніх інстанцій зроблено безпідставний висновок про те, що позивачем не доведено факту виконання ним договору поруки в повному чи частковому розмірі.

Суди не надали оцінку недобросовісності відповідача щодо невиконання ним своїх зобов'язань, встановлених п. 10 договору поруки.

4. Позиції інших учасників справи

Відзивів чи заперечень на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило.

5. Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

25 жовтня 2016 року між ТОВ "Софа ЛТД" як поручителем та ПАТ КБ "Приватбанк" як кредитором було укладено договір поруки №4Т12029И/П, предметом якого відповідно до п. 1 договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання третьою особою (далі - боржник) своїх зобов'язань за кредитним договором № 4Т12029И від 30.01.2012р., а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору; за кредитним договором 4Т13012И від 11.01.2013р., а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договором.

Згідно з п. 4 договору поруки у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору.

До поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договором(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання (п. 8 договору поруки).

Відповідно до п. 10 договору поруки кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитними договорами передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Згідно з п. 11 договору поруки він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов'язань за цим договором.

6. Норми права та мотиви, з яких виходить Верховний Суд при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Аналогічні положення викладено у ст. 20 ГК України, відповідно до якої кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

За змістом ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 556 Цивільного кодексу України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Предметом даного позову є вимоги позивача про передання йому відповідачем оригіналів кредитних договорів №4Т12029И від 30.01.2012р. та №4Т13012И від 11.01.2013р. та усіх інших документів, що підтверджують перехід до ТОВ "Софа ЛТД" права вимоги до ТОВ "Тернопільоптторг" за вказаними кредитними договорами.

Позивач послався на порушення відповідачем п. 10 договору поруки.

Відповідно до п. 10 договору поруки, на порушення якого вказує позивач, кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитними договорами передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Суд звертає увагу, що сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов такого договору, що випливає з приписів ст. 627 ЦК України.

Суди попередніх інстанцій, врахувавши наведені норми права, дійшли обґрунтованого висновку про те, що положеннями чинного законодавства України та умовами укладеного між сторонами договору поруки не передбачено обов'язок кредитора в межах договору поруки передати поручителю саме оригінали документів, що підтверджують обов'язок боржника.

Крім того, позивач посилається на перехід до нього від кредитора права вимоги до боржника за вказаними вище кредитними договорами на підставі п. 8 договору поруки.

За ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суди з'ясували, що ні в позовній заяві, ні в договорі поруки не вказано розмір зобов'язань боржника за кредитними договорами та розмір його заборгованості перед кредитором, а відповідач з вимогою до поручителя про виконання обов'язку зі сплати заборгованості боржника не звертався.

Також судами встановлено, що надані до суду копії платіжних доручень №366 від 26.10.2016 р. на суму 413 745919,13 грн. (щодо виконання зобов'язань за кредитним договором № 4Т12029И від 30.01.2012 р.) та №367 від 26.10.2016 р. на суму 159 917942,02 грн. (щодо виконання зобов'язань за кредитним договором №4Т13012И від 11.01.2013р.) не доводять повного виконання позивачем зобов'язань за вказаними кредитними договорами та договором поруки.

Враховуючи наведене, зважаючи, що позивач належними доказами не довів наявності підстав для задоволення позовних вимог з заявлених ним мотивів, Суд вважає, що господарські суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про присудження до виконання обов'язку в натурі, а саме: передання позивачу оригіналів документів, у зв'язку з чим Верховний Суд відхиляє доводи скаржника, наведені у касаційній скарзі.

Посилання скаржника на те, що відповідачем не спростовано виконання позивачем зобов'язань боржника у повному обсязі, відхиляються з огляду на норми ч. 1 ст. 74 ГПК України. На позивача, який звернувся до суду за захистом своїх порушених прав чи інтересів, покладений обов'язок довести ті обставини, на які він посилається.

Інші доводи, викладені в касаційній скарзі ТОВ "Софа ЛТД", Верховним Судом відхиляються, оскільки останні є такими, що не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та, передусім, зводяться до переоцінки доказів, а суд касаційної інстанції в силу ч. 2 ст. 300 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

7. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

З дотриманням передбачених законодавством меж перегляду справи в касаційній інстанції, переглянувши в межах доводів та вимог касаційної скарги судові рішення, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд вважає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для їх зміни чи скасування відсутні.

Аргументи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом касаційної інстанції, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ "Софа ЛТД" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 11.12.2018р. та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2019р. у справі №910/8831/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй

Судді Г. О. Вронська

І. Д. Кондратова