РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.06.2019Справа № 904/50/19

За позовом Приватного акціонерного товариства «Компанія «Райз»

до Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної

виконавчої служби Міністерства юстиції України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

1. Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний

банк України»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

2. «Nibulon S.A.»

про звільнення з-під арешту майна

Суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Кимлик Ю.В.

за участю представників сторін

від позивача Бутко Д.Г., ордер серії КС № 467120 від 13.03.2019

від відповідача Сіренко С.В., довіреність № 13546/20.3/22-18 від 20.12.2018

від третьої особи-1 Пистогова С.В., адвокат за довіреністю № 0001000/5391-19

від 07.03.2019

від третьої особи -2 Васильєв А.О., довіреність № 9929 від 13.08.2012

СУТЬ СПОРУ:

31.01.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Компанія «Райз» до Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про звільнення з-під арешту майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в забезпечення виконання генеральних угод № 15106N3 від 23.02.2006 та № 15106N6 від 23.03.2006, позивачем (як іпотекодавець) було укладено із Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (як іпотекодержатель) ряд іпотечних договорів, за якими в іпотеку передано нерухоме майно. Водночас, Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, в рамках виконавчих проваджень №№ 55583162, 49881496, 54901090. Зазначає, що якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна. Позивач вважає, що звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання, державним виконавцем за виконавчим документом для задоволення вимог стягувача, який не є іпотекодержателем, є порушенням передбаченого ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритету права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

В позовній заяві міститься клопотання, у відповідності до ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 відкрито провадження у справі № 904/50/19 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 05.03.2019; залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України».

Даною ухвалою зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 07.02.2019 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 535 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 07.02.2019, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 14.02.2019, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення № 535, а отже відповідач мав подати відзив на позовну заяву у строк до 01.03.2019 включно.

15.02.2019 від «Nibulon S.A.» до суду надійшло клопотання про залучення останнього до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача в порядку ст. 50 Господарського процесуального кодексу України.

В підготовчому засіданні 05.03.2019 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України про оголошення перерви до 14.03.2019.

05.03.2019 третьою особою-1 до суду подано пояснення по справі, в яких зазначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання державним/приватним виконавцем за виконавчим документом для задоволення вимог стягувача, який не є іпотекодержателем, є порушенням передбаченого ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритету права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки (право, що виникло, або виникає в майбутньому). Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону на відчуження арештованого майна, ним порушується право заставодавця та заставодержателя щодо порядку виконання існуючих кредитних договорів та договорів забезпечення. З огляду на викладене вважає вимоги позивача обґрунтованими.

11.03.2019 відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на наступне. Постановами державного виконавця від 09.03.2017, від 27.06.2017 у виконавчому проваджені № 49881496 та постановою від 22.01.2018 у виконавчому провадженні № 55583162 накладено арешт на майно позивача в межах стягуваних за виконавчими документами сум. Вказані постанови не скасовані і не оскаржені та є чинними. Суттєве значення для вирішення спору у даній справі є встановлення дійсної вартості предмет іпотеки та співвідношення такої вартості із сумою заборгованості позивача. Утім позивач не надав доказів того, що вартість предметів застави (іпотеки) є меншою за розмір заборгованості боржника заставодержателю. Закону України «Про виконавче провадження» не виключає звернення стягнення на заставлене майно боржника для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. У іпотекодержателя виникає право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки тільки у випадку порушення боржником основного зобов`язання. Доказів виникнення такого права у іпотекодержателя позивачем не подано. При цьому залишок коштів після задоволення вимог іпотекодержателя використовується для задоволення вимог інших стягувачів. Відповідач вважає, що сам по собі факт накладення арешту на предмет іпотеки не може порушувати переважне право іпотекодержателя на звернення стягнення на майно, що перебуває в іпотеці. Відтак відповідач вважає, що ним арешт накладено правомірно, а тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача про зобов`язання відповідача звільнити з-під арешту майно позивача. зазначає, що позивачем не подано доказів на підтвердження існування жодної з обставин, з якими ст. 59 закону України «Про виконавче провадження» пов`язує можливість зняття арешту з майна боржника. Окремо зазначає, що у виконавчому провадженні № 54901090 арешт накладений не відповідачем, а іншим органом державної виконавчої служби. Вважає, що позов поданий на захист прав та/або інтересів не позивача, а іншої особи - іпотекодержателя. Позивачем не обґрунтовано в чому конкретно полягає порушення його прав або інтересів у зв`язку з накладенням арешту, постанови про накладення якого позивачем не оскаржено.

У відзиві міститься клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву.

Також у відзиві міститься клопотання про залучення до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Дікманн Сідс Україна» та «Nibulon S.A.».

В підготовчому засіданні 14.03.2019 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст. 119 Господарського процесуального кодексу України про поновлення пропущеного строку для подачі відзиву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2019 відкладено підготовче засідання на 02.04.2019; залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - «Nibulon S.A.»; в задоволенні клопотання відповідача про залучення третьою особою Товариство з обмеженою відповідальністю «Дікманн Сідс Україна» відмовлено.

02.04.2019 третьою особою-2 до суду подано пояснення по справі, в яких зазначає, що постанова ВП № 55583162 від 22.01.2018 по арешт майна боржника стосується виконання рішення суду, яке набрало законної сили, не скасована і не оскаржена та є чинною, а тому підлягає виконання на всій території України. Суттєве значення для вирішення спору у даній справі є встановлення дійсної вартості предмет іпотеки та співвідношення такої вартості із сумою заборгованості позивача перед іпотекодержателем. Утім позивач не надав жодних доказів того, що вартість предметів застави (іпотеки), на які відповідачем накладено арешт у виконавчому провадженні № 55583162, є меншою за розмір заборгованості боржника заставодержателю. Погоджується з тим, що Закон України «Про виконавче провадження» не виключає і не забороняє відповідачеві під час здійснення виконавчого провадження здійснювати звернення стягнення на заставлене майно боржника для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. У іпотекодержателя виникає право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки тільки у випадку порушення боржником основного зобов`язання. Доказів виникнення такого права у іпотекодержателя позивачем не подано. Вважає, що сам по собі факт накладення арешту на предмет іпотеки не може порушувати переважне право іпотекодержателя на звернення стягнення на майно, що перебуває в іпотеці. Також вважає, що арешт накладено з дотриманням вимог закону України «Про виконавче провадження» і підстави для звільнення його з під арешту відсутні. Позивачем не обґрунтовано в чому полягає порушення його прав або інтересів як боржника у виконавчому провадженні.

02.04.2019 третьою особою-2 до суду подано заяву про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір з приводу оскарження дій, рішень чи бездіяльності державного виконавця щодо виконання судового рішення, постановленого за правилами цивільного судочинства не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.04.2019 у відповідності до ст. 177 Господарського процесуального кодексу України продовжено строк підготовчого провадження у справі № 904/50/19 на 30 (тридцять) днів.

В підготовчому засіданні 02.04.2019 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 16.04.2019.

16.04.2019 відповідачем до суду подано заяву про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки юрисдикція господарського суду не поширюється на дану справу, а підлягає розгляду судом, який видав виконавчий лист на підставі судового рішення, постановлено за правилами цивільного судочинства.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2019 підготовче засідання призначено на 07.05.2019, оскільки 16.04.2019 підготовче засідання не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.

07.05.2019 третьою особою-2 до суду подано клопотання про залучення ПАТ «Компанія «Райз», ТОВ «Дікманн Сідс Україна» та «Nibulon S.A.» до участі у справі як відповідачів; про залучення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

В підготовчому засіданні 07.05.2019 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст. 231 Господарського процесуального кодексу України про відмову в задоволенні клопотань відповідача та третьої особи-2 про закриття провадження у справі, з огляду на наступне

Стаття 231 Господарського процесуального кодексу України містить вичерпний перелік підстав з яких господарський суд закриває провадження у справі.

Закриття провадження у справі - це форма завершення справи, яке зумовлене передбаченими законом обставинами, які повністю відкидають можливість судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Враховуючи предмет спору, та те що суб`єктний склад учасників даної справи відповідає положенням частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, то розгляд даної справи має здійснюватись в порядку господарського судочинства.

Помилковим є посилання заявників на те, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки предметом спору у даній справі не є оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців з приводу виконання судового рішення, постановленого за правилами цивільного судочинства.

В підготовчому засіданні 07.05.2019 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст.ст. 48, 50 Господарського процесуального кодексу України про відмову в задоволенні клопотання третьої особи-2 про залучення відповідачів та третьої особи з огляду на наступне

Згідно зі ст. 48 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача.

Суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для залучення інших відповідачів, оскільки

Стаття 48 Господарського процесуального кодексу України передбачає можливість залучення іншого відповідача лише за клопотанням позивача.

В даному випадку з урахуванням усіх обставин та матеріалів справи залучення інших відповідачів не сприятиме з`ясуванню обставин, що входять до предмета доказування у справі та встановленню наявності або відсутності правопорушення.

Крім того інші відповідачі, яких просить залучити до участі у справі третя особа-2 не є такою юридичною особою, за рахунок якої в принципі можливо було б задовольнити позовні вимоги. Більш того, ПАТ «Компанія «Райз» має статус позивача у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Суд розглянувши подане клопотання в частині залучення третьої особи відмовляє в його задоволенні, оскільки Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є відповідачем у справі і не може бути залучений третьою особою.

В підготовчому засіданні 07.05.2019 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст.ст. 182, 185 Господарського процесуального кодексу України про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті на 21.05.2019.

В судовому засіданні 21.05.2019 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України про оголошення перерви в судовому засіданні до 28.05.2019.

В судовому засіданні 28.05.2019 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України про оголошення перерви в судовому засіданні до 04.06.2019.

04.06.2019 третьою особою-2 до суду подано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подачі доказ, надавши відповідний доказ.

В судовому засіданні 04.06.2019 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст. 119 Господарського процесуального кодексу України про поновлення пропущеного строку для подачі доказу.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 195 Господарського процесуального кодексу України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (ст. 194 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

В судовому засіданні 04.06.2019, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників учасників справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

23.02.2006 між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (Банк, третя особа-1) та Закритим акціонерним товариством «Науково-виробничим підприємством «Райз-Агро» (позичальник, позивач) укладено генеральну угоду № 15106N3, відповідно до якої банк прийняв на себе зобов`язання з фінансування позичальника.

23.03.2006 між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (банк, третя особа-1) та Дочірнім підприємством «Райз-Агросервіс», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Компанія «Райз» (позичальник, позивач), укладено генеральну угоду № 15106N6, відповідно до якої банк прийняв на себе зобов`язання з фінансування позичальника.

В забезпечення виконання генеральних угод № 15106N3 від 23.02.2006 та № 15106N6 від 23.03.2006, між Закритим акціонерним товариством «Компанія «Райз» (як іпотекодавець) було укладено із Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (як іпотекодержатель) ряд іпотечних договорів, за якими в іпотеку передано нерухоме майно.

1) за договором іпотеки № 15106Z81 від 24.03.2006 предметом іпотеки є: нежитлова будівля, товарно-транспортна база, що знаходиться за адресою: Полтавська область, Лубенський р-н, с. Теренівщина, вул. Миргородська, 1 (реєстраційний № 811380), загальною площею 3118,3 кв. м.; нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: Полтавська область, Лубенський р-н, с. Вили, вул. Жовтнева, 1 (реєстраційний № 552172), загальною площею 712,6 кв. м;

2) за договором іпотеки № 15106Z105 від 27.03.2006 предметом іпотеки є: нерухоме майно, що знаходиться за адресою: Харківська область, Куп`янський р-н, с. Кучерівка, вул. Пролетарська, 67, загальною площею 4453,1 кв. м.

3) за договором іпотеки № 15105Z110 від 28.03.2006 предметом іпотеки є: нежитлові будівлі і споруди, що знаходяться за адресою: Рівненська область, Рівненський р-н, с. Біла Криниця, вул. Рівненська, 114, а саме: нежитлова будівля, будівля адміністративно-технічного центру, загальною площею 3301,3 кв.м; нежитлова будівля, будівля побутового блоку, загальною площею 178,1 кв.м; нежитлова будівля, будівля автозаправочної станції, загальною площею 28,1 кв. м;

4) за договором іпотеки № 15105Z111 від 28.03.2006 предметом іпотеки є: нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: Хмельницька область , Хмельницький р-н, с. Копистин, вул. Чапаєва, 16, загальною площею 6823,8 кв. м;

5) за договором іпотеки № 15105Z112 від 28.03.2006 предметом іпотеки є: комплекс виробничої бази на земельній ділянці селищної ради, що знаходиться за адресою: Харківська область, Нововодолазський р-н, смт. Нова Водолага, вул. Залізнична, 1«а», загальною площею 10681,5 кв. м;

6) за договором іпотеки № 15105Z113 від 28.03.2006 предметом іпотеки є: комплекс, що знаходяться за адресою: Херсонська область, м. Херсон, Бериславське шосе, 33, загальною площею 2550,4 кв. м;

7) за договором іпотеки № 15106Z179 від 24.05.2006 предметом іпотеки є: цілісний майновий комплекс, що знаходяться за адресою: Одеська область, Комінтернівський р-н, с/рада Красносільська, Старокиївське шосе, 19 км, загальною площею 7167,7 кв. м;

8) за договором іпотеки № 151207Z142 від 22.11.2007 предметом іпотеки є: цілісний майновий комплекс, що знаходяться за адресою: Черкаська область, Черкаський р-н, с. Білозір`я, 3 км траси Черкаси-Дубіївка, загальною площею 3644,8 кв. м;

9) за договором іпотеки № 151207Z163 від 22.11.2007 предметом іпотеки є: комплекс, що знаходяться за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Гоголя, 136, загальною площею 4526,63 кв. м;

10) за договором іпотеки № 151208Z14 від 14.02.2008 предметом іпотеки є: майновий комплекс (іменується підприємством), що знаходяться за адресою: Сумська область, м. Конотоп, вул. Сумська, 24, загальною площею 9579,2 кв. м;

11) за договором іпотеки № 151208Z19 від 14.02.2008 предметом іпотеки є: комплекс, склади тютюнової сировини з легких металевих конструкцій, що знаходяться за адресою: Чернігівська область, Бобровицький р-н, с. Новий Биків, вул. Промислова, 2, загальною площею 5582,4 кв. м;

12) за договором іпотеки № 151208Z50 від 08.05.2008 предметом іпотеки є: будівлі та споруди Іловайської виробничої дільниці, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Харцизьк, м. Іловайськ, пров. Транспортний, 1, загальною площею 7148,3 кв.м; комплекс нежилих будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Донецька область, Волноваський р-н, с. Хлібодарівка, вул. Вокзальна, 3а, загальною площею 10509,5 кв. м;

13) за договором іпотеки № 151208Z196 від 27.11.2008 предметом іпотеки є: виробничий комплекс, що знаходиться за адресою: Хмельницька область, Білогородський р-н, смт. Білогір`я, вул. Залізнична, 5, загальною площею 3555,1 кв. м;

14) за договором іпотеки № 151208Z136 від 28.11.2008 предметом іпотеки є: комплекс, що знаходиться за адресою: Одеська область, Саратський р-н, смт. Сарата, вул. Заводська, 2, загальною площею 1933,1 кв. м;

15) за договором іпотеки № 151208Z35 від 03.03.2009 предметом іпотеки є: комплекс, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Мукачеве, вул. Фурманова, 21, загальною площею 6408,30 кв. м;

16) за договором іпотеки № 151209Z74 від 22.06.2009 предметом іпотеки є: комплекс, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Запорізький р-н, с. Наталівка, вул. Гранітна, 1, загальною площею 12968,9 кв. м;

17) за договором іпотеки № 151209Z132 від 28.07.2009 предметом іпотеки є: комплекс, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Кіровоградський р-н, с. Грузьке, вул. Маловиськівське, 3, загальною площею 7368,5 кв. м;

18) за договором іпотеки № 151210Z46 від 18.11.2010 предметом іпотеки є: комплекс, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий ріг, вул. Окружна, 14, загальною площею 18.930,2 кв. м;

19) за договором іпотеки № 151210Z26 від 22.03.2010 предметом іпотеки є: комплекс - будівлі та споруди, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область , Криворізький р-н , с. Новопілля , вул . Дніпропетровська, 7 , загальною площею 5635,8 кв. м;

20) за договором іпотеки № 151210Z50 від 30.06.2010 предметом іпотеки є: комплекс, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Межівський р - н, смт. Межова, вул. Кутузова, 18, загальною площею 1654,4 кв. м; нежитлова будівля, що знаходиться за адресою: Сумська область, Сумський р-н, смт. Степанівка, вул. Заводська, 1, загальною площею 4480,1 кв. м; нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: Херсонська область, Генічеський р-н, м. Генічеськ, вул. Леніна, 103, загальною площею 4180,9 кв. м;

21) за договором іпотеки № 151211Z112 від 16.09.2011 предметом іпотеки є: нежитлова будівля, склад мінеральних добрив, пункт розгрузки мінеральних добрив, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Апостолівський р-н, м. Апостолове, вул. Каманіна, 1, загальною площею 589 кв. м; адміністративна та господарська будівлі хімлабораторії, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Апостолівський р -н, м. Апостолове, вул. Каманіна, 1к, загальною площею 106,7 кв. м;

Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанови ВП № 49881496 від 09.03.2017 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/5305/15-г від 13.05.2015 та постанову № 55583162 від 22.01.2018 з примусового виконання виконавчого листа Святошинського районного суду міста Києва № 759/16206/14-ц від 28.12.2017 про арешт майна боржника - Публічного акціонерного товариства «Компанія «Райз».

Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову ВП № 54901090 від 18.10.2017 про арешт майна боржника - Публічного акціонерного товариства «Компанія «Райз».

Спір виник внаслідок того, що позивач вважає, що дії щодо накладення арешту на належне позивачу майно порушують права заставодавця та заставодержателя щодо порядку виконання існуючих кредитних договорів та договорів забезпечення.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Як встановлено статтею 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно частини 1 статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Аналогічні положення були встановлені сторонами у договорах іпотеки, за якими іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником умов кредитного договору.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 51 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (частина 7 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження»).

За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов`язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

За змістом частини 6 статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини 7 статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Враховуючи системний аналіз частин 6 та 7 Закону України «Про іпотеку», якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна.

Відповідно до ч. 1 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя.

Відповідно до ч. 3 зазначеної статті, про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для знання арешту з майна.

В силу вищезазначеної норми, арешт з майна знімається в наступних випадках.

1. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

2. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

3. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

4. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

5. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону на відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя, у зв`язку із невиконанням боржником зобов`язання, одержати задоволення свої вимог за рахунок предмета іпотеки.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Процесуально-правовий зміст захисту права, закріпленого у Господарському процесуальному кодексі України, полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (стаття 4).

Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. При цьому для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав, тобто вони мають бути відповідним чином доведені в суді.

При цьому суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З огляду на характер спірних правовідносин сторін, підстави і предмет заявленого позову, а також встановлені судом фактичні обставини у справі, суд дійшов висновку про те, що накладення арешту на майно не має наслідком порушення прав позивача, який є боржником у виконавчих провадженнях та не є іпотекодержателем спірного майна.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Таким чином, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Компанія «Райз» задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 18.06.2019.

СуддяВ.В. Сівакова