ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2019 р. Справа№ 910/19473/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Суліма В.В.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Реуцька Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Старовойтова Д. А.;

від відповідача 1: не з`явились;

від відповідача 2: не з`явились;

від відповідача 2: не з`явились;

від відповідача 4: не з`явились;

від відповідача 5: Розваляєва Т. С.;

від третьої особи : не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2019

по справі № 910/19473/17 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом ОСОБА_1

до 1) ОСОБА_2

2) ОСОБА_3

3) ОСОБА_4

4) ОСОБА_5

5) Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт Капітал Едюкейшн"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтохім"

про визнання договорів дарування удаваними та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт Капітал Едюкейшн" про визнання договорів дарування удаваними та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що спірні договори дарування є удаваними та укладені для приховання інших правочинів, а саме договорів купівлі-продажу часток у статутному капіталі третьої особи, які порушують переважне право позивача як учасника третьої особи на купівлю відповідних часток у статутному капіталі.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.03.2018 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 06.06.2018 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.03.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2017 у справі № 910/19473/17 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.02.2019 у справі №910/19473/17 у задоволені позову відмовлено повністю.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що умовами спірних договорів дарування не встановлено, що за отримання (набуття у власність) відповідних часток у статутному капіталі ТОВ "Нафтохім" відповідач 5 передає відповідачам 1, 2, 3 та 4 певну грошову суму. Встановлення сторонами у договорі умов щодо сплати штрафних санкцій не суперечить приписам ст. 6, ст. 627 Цивільного кодексу України та не вказує на наявність у договорах дарування ознак інших правочинів, зокрема договору купівлі-продажу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/19473/17 від 21.02.2019 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було виконано вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 06.06.2018. Також апелянт наголошує, що договори дарування укладено з метою можливості обійти переважне право учасників Товариства на купівлю частки у статутному капіталі, а розмір штрафних санкцій, передбачений п 3.2. договорів дарування і є ціною фактично укладених договорів купівлі-продажу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/19473/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Сулім В. В., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/19473/17 та призначено до розгляду на 29.05.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2019 відкладено розгляд справи до 12.06.2019, явку представників відповідачів у судове засідання 12.06.2019 визнано обов`язковою.

Явка представників сторін

Представники відповідачів 1-4 та третьої особи у судове засідання 12.06.2019 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час і місце розгляду справи представники сторін були повідомлені належним чином. 11.06.2019 від відповідача 3 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів, в якому останній повідомляє суд про неможливість з`явитись у судове засідання з поважних причин, а саме у зв`язку з постійним доглядом за її чоловіком, який внаслідок травми за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, враховуючи процесуальні строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в контексті статті 273 ГПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997 року, Північний апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 12.06.2019 за відсутності представників відповідачів 1-4 та третьої особи.

Заявлені клопотання та результати їх розгляду

29.05.2019 представником позивача було подано клопотання про визнання явки відповідачів обов`язковою з метою надання особистих пояснень.

Так, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2019 клопотання представника позивача було задоволено, явку повноважних представників відповідачів у судове засідання 12.06.2019 визнано обов`язковою.

У судове засідання представники відповідачів 1-4 не з`явились, по поважні причини неявки суд не повідомили.

В той же час, від відповідача 3 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів, в якому останній повідомляє суд про неможливість з`явитись у судове засідання з поважних причин, а саме у зв`язку з постійним доглядом за її чоловіком, який внаслідок травми за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду.

У судовому засіданні 12.06.2019 представник позивача наголосив, що його клопотання судом апеляційної інстанції було задоволено не повністю, оскільки було визнано явку представників відповідачів обов`язковою, а не самих відповідачів, у зв`язку з чим просив повторно визнати явку відповідачів 1-4 обов`язковою.

Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання, в нарадчій кімнаті, дійшла висновку про його відхилення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 120 ГПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Так, учасниками у справах позовного провадження є сторони та треті особи. (стаття 41 ГПК України).

В розумінні статті 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Отже, особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Тобто, процесуальним законом передбачено можливість брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) або через представника такої особи.

Так, в розумінні статті 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. (стаття 61 ГПК України).

Отже, представництво - це правовідношення, відповідно до якого одна сторона (представник) на підставі набутих нею повноважень виступає і діє від імені іншої особи, яку представляє, створюючи, змінюючи чи припиняючи безпосередньо для неї цивільні права та обов`язки.

Тобто, представник сторони у даній справі, у разі наділення його такими повноваженнями, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки, а саме наділений правомочностями щодо можливості надання відповіді на поставленні питання, наведення пояснень, аргументів, доводів щодо спірних правовідносин від імені особи, яку він представляє.

Таким чином, формулювання в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2019 про визнання явки представників відповідачів у судове засідання 12.06.2019 не суперечить вимогам ГПК України, оскільки уповноважений представник сторони наділений правом та обов`язком представляти таку особу у суді, надавати пояснення, відповідати на запитання, тощо.

В той же час, визначення в ухвалі суду від 29.05.2019 щодо необхідності явки представників у судове засідання не обмежує права і можливості осіб, представників яких було викликано, у разі неможливості представлення їх інтересів через уповноважених осіб, з`явитись у судове засідання особисто в порядку самопредставництва.

Вказане, зокрема, і було здійснено відповідачем 4, яка власноручно підписала клопотання про неможливість з`явитись у судове засідання з поважних причин, та подала його до суду апеляційної інстанції.

Крім того, колегія суддів вважає за можливе зазначити наступне.

Так, в обґрунтування клопотання про визнання явки відповідачів 1-4 обов`язковою представник позивача посилався на те, що така явка потрібна для надання останніми особистих пояснень на поставлені стороною чи судом питання.

Відповідно до ст. 90 ГПК України учасник справи має право поставити в першій заяві по суті справи або у додатку до неї не більше десяти запитань іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи.

Колегія суддів відзначає, що позивачем у поданому клопотанні не було наведено переліку питань, щодо яких відповідачі 1-4 мають надати пояснення.

В той же час, в матеріалах справи містяться відзиви відповідачів 1-4, в яких останні виразили свої заперечення щодо даного спору та свою правову позицію.

Таким чином, оскільки ухвалою суду від 29.05.2019 було задоволено клопотання про визнання явки відповідачів (через їх уповноважених представників) у судове засідання 12.06.2019 обов`язковою, однак такі особи не з`явились, оскільки відповідачі 1-4 також не з`являлись на виклики до суду першої інстанції, беручи до уваги наявні в матеріалах справи відзиви відповідачів 1-4 на позовну заяву, враховуючи процесуальні строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в контексті статті 273 ГПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997 року, у колегії суддів відсутні підстави для повторного відкладення розгляду справи для визнання явки відповідачів 1-4 обов`язковою.

Колегія суддів наголошує, що неявка представників сторін до суду апеляційної інстанції, у разі їх належного повідомлення, не перешкоджає розгляду справи (ч. 12 ст. 270 ГПК України)

Позиції учасників справи

17.05.2019 через відділ документального забезпечення суду від відповідача 5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач 5 вказав, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний центр "Нафтохім" (Товариство, третя особа) зареєстровано Голосіївською районною у місті Києві державною адміністрацією 14.12.1994, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серія А01 № 365861.

У відповідності до п.п. 3.1, 6.3 Статуту Товариства в редакції, затвердженій загальними зборами засновників Товариства, оформлених протоколом від 17.06.2010, зі змінами, внесеними рішенням загальних зборів учасників Товариства, оформлених протоколом №7 від 03.12.2014, учасниками Товариства є:

- ОСОБА_9 , яка володіє часткою у розмірі 1 500 грн., що відповідає 3,513% статутного капіталу;

- ОСОБА_6 , яка володіє часткою у розмірі 1 300 грн., що відповідає 3,044% статутного капіталу;

- ОСОБА_2 (відповідач 1), яка володіє часткою у розмірі 500 грн., що відповідає 1,171% статутного капіталу Товариства;

- ОСОБА_3 (відповідач 2) яка володіє часткою у розмірі 1 500 грн., що відповідає 3,513% статутного капіталу Товариства;

- ОСОБА_4 (відповідач 3), яка володіє часткою у розмірі 1 000 грн., що відповідає 2,342% статутного капіталу Товариства;

- ОСОБА_5 (відповідач 4), який володіє часткою у розмірі 1000 грн., що відповідає 2,342% статутного капіталу Товариства;

- ОСОБА_1 (позивач), яка володіє часткою у розмірі 23000 грн., що відповідає 53,864% статутного капіталу Товариства;

- ОСОБА_7 , який володіє часткою у розмірі 12900 грн., що відповідає 33,724% статутного капіталу Товариства.

02.08.2017 між ОСОБА_3 (відповідачем 2) як дарувальником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Арт Капітал Едюкейшн" (відповідачем 5) як обдаровуваним укладено договір дарування частки у статутному капіталі, в п. 1.1 якого погоджено, що дарувальник передає безоплатно у власність обдарованому, а обдарований приймає частку у статутному капіталі Товариства, що становить 3%.

Заявою від 02.08.2017 ОСОБА_3 , підпис якої на вказаній заяві посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юхневич Т.В., було повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтохім" про передачу (уступку) належної частки у розмірі 3% статутного капіталу ТОВ "Нафтохім" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт Капітал Едюкейшн" шляхом укладання договору дарування.

07.09.2017 ОСОБА_4 (відповідачем 3) як дарувальником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Арт Капітал Едюкейшн" (відповідачем 5) як обдаровуваним укладено договір дарування частки у статутному капіталі, в п. 1.1 якого погоджено, що дарувальник передає безоплатно у власність обдарованому, а обдарований приймає частку у статутному капіталі Товариства, що становить 2,34%.

Згідно змісту заяви від 07.09.2017 ОСОБА_4 , підпис якої на вказаній заяві посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юхневич Т.В., учасником повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтохім" про передачу (уступку) належної частки у розмірі 2,34% статутного капіталу ТОВ "Нафтохім" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт Капітал Едюкейшн" шляхом укладання договору дарування.

13.09.2017 ОСОБА_5 (відповідачем 4) як дарувальником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Арт Капітал Едюкейшн" (відповідачем 5) як обдаровуваним укладено договір дарування частки у статутному капіталі, в п. 1.1 якого погоджено, що дарувальник передає безоплатно у власність обдарованому, а обдарований приймає частку у статутному капіталі Товариства, що становить 2,34%.

Заявою від 13.09.2017 ОСОБА_5 , підпис якого на вказаній заяві посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юхневич Т.В., було повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтохім" про передачу (уступку) належної частки у розмірі 2,34% статутного капіталу ТОВ "Нафтохім" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт Капітал Едюкейшн" шляхом укладання договору дарування.

21.09.2017 ОСОБА_2 (відповідачем 1) як дарувальником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Арт Капітал Едюкейшн" (відповідачем 5) як обдаровуваним укладено договір дарування частки у статутному капіталі, в п. 1.1 якого погоджено, що дарувальник передає безоплатно у власність обдарованому, а обдарований приймає частку у статутному капіталі Товариства, що становить 1,17%.

Відповідно до заяви від 21.09.2017 ОСОБА_2, підпис якої на вказаній заяві посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юхневич Т.В., учасником повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтохім" про передачу (уступку) належної частки у розмірі 1,17% статутного капіталу ТОВ "Нафтохім" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт Капітал Едюкейшн" шляхом укладання договору дарування.

У відповідності до пунктів 3.2 оспорюваних договорів, у випадку, якщо не з вини відповідача 5 третьою особою не буде проведено реєстраційні дії щодо внесення відповідача 5 до складу учасників Товариства протягом трьох місяців з дня укладення цих договорів, дарунок вважається неприйнятим. У цьому випадку відповідач 5 має право відмовитись від дарунку та стягнути з дарувальника штрафні санкції у розмірі, встановленому сторонами у кожному зі спірних договорів.

Згідно із п. 6.2. договорів передбачено, що у випадку розголошення будь-якої інформації, пов`язаної з договором, винна сторона зобов`язана сплатити іншій стороні штраф в розмірі 100 000 грн.

В обґрунтування позовних позивач посилається на наступні обставини:

- всі чотири засновники, які уклали спірні договори, подали загальним зборам учасників третьої особи аналогічні за змістом заяви, які були засвідчені одним і тим саме нотаріусом, направлені на адресу третьої особи в однин день, однією і тією самою кур`єрською службою, за транспортними накладними, дані у яких заповнені одним і тим саме почерком, проте за відсутності підписів кожного з відправників;

- всі чотири засновники, які уклали спірні договори, раніше ніколи не заявляли про намір, бажання, можливість здійснити відчуження своїх часток будь-кому, жодним чином не пов`язані з юридичною особою, якій вони такі частки подарували (відповідач 5);

- на думку позивача, виключно пропозиції майнового (грошового) характеру за "дарування" часток стали підставою для укладення договорів дарування, оскільки чотири учасники свідомо відмовились від права на отримання дивідендів з прибутку підприємства нібито "безоплатно";

- позивачу стало відомо, що ще одному засновнику третьої особи - ОСОБА_6 представники відповідача 5 пропонували продати (саме продати, а не подарувати) належну їй частку статутного капіталу на користь останнього, проте вказаний засновник відмовився;

- договори-дарування було укладено з метою можливості обійти переважне право учасників третьої особи на купівлю частки у статутному капіталі.

Предметом спору у справі є вимоги позивача про визнання спірних договорів дарування недійсними з підстав їх удаваності.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою і шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до приписів ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Тобто за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють один правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" встановлено, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Специфіка удаваного правочину полягає в тому, що він, існуючи "в парі" з іншим правочином, який ним прикривається, є завжди таким, що не відповідає положенням ЦК України, тобто є удаваним. Другий же правочин (прихований) може бути як дійсним, так і не дійсним, залежно від того, наскільки він відповідає вимогам правочинів, що містяться в ст. 203 ЦК України.

Згідно із ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

У відповідності до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір дарування є завжди безоплатним, в той час як договір купівлі-продажу є оплатним, а вартість відчужуваного майна сплачується продавцеві лише у грошовому вираженні, а відтак, відмінність між договорами купівлі-продажу та дарування полягає в платності за одержане майно.

Умовами спірних договорів дарування не встановлено, що за отримання (набуття у власність) відповідних часток у статутному капіталі ТОВ "Нафтохім" відповідач 5 передає відповідачам 1, 2, 3 та 4 певну грошову суму.

Посилання позивача на те, що відповідно до п. 3.2 спірних договорів, у випадку, якщо не з вини відповідача 5, Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтохім" не буде проведено реєстраційні дії щодо внесення відповідача 5 до складу учасників Товариства протягом трьох місяців з дня укладення цих договорів, для дарувальників встановлені санкції, розмір яких прямо залежить від розміру частки статутного капіталу, яка передається та, на думку позивача, вказані санкції і є ціною фактично укладених договорів купівлі-продажу, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 6 ЦК України).

Встановлення сторонами у договорі умов щодо сплати штрафних санкцій не суперечить приписам ст. 6, ст. 627 Цивільного кодексу України та не вказує на наявність у договорах дарування ознак інших правочинів, зокрема договору купівлі-продажу.

Умовами пунктів 3.2 спірних договорів сторони правочинів передбачили випадки сплати штрафних санкцій саме дарувальниками (відповідачами 1-4), а необдаровуваним (Товариством з обмеженою відповідальністю "Арт Капітал Едюкейшн"). Будь-яких умов щодо сплати відповідачем 5 грошових коштів на користь дарувальників умовами договорів не передбачена, що не суперечить ст. 717 ЦК України.

Встановлення у пунктах 6.2 спірних договорах умов щодо штрафних санкцій за розголошення будь-якої інформації, пов`язаної з договором також не вказує на наявність у договорах дарування ознак інших правочинів, зокрема договору купівлі-продажу, а є реалізацією сторонами права на свободу договору, встановленого статтею ст. 6 Цивільного кодексу України.

Направляючи справу на новий розгляд, Верховним Судом вказано, що судами попередніх інстанцій не досліджено питання дійсної спрямованості волі сторін при укладенні спірних договорів дарування. Також Верховним Судом зазначено, що за відсутності належних обґрунтувань відповідачів щодо дійсного наміру укладення саме договору дарування висновки судів попередніх інстанцій про те, що позивач не обґрунтував удаваності договорів дарування частки у статутному капіталі Товариства з метою приховання договору купівлі-продажу таких часток є передчасними.

В той же час, під час нового розгляду справи відповідачами 1-4 пояснень щодо мотивів укладення договорів дарування, з урахуванням вказівок Верховного Суду, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції надано не було, представники відповідачів 1-4 ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не з`явились.

Також, як вірно враховано судом першої інстанції, представником відповідача 5 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт Капітал Едюкейшн" зазначено, що будь-яких інших пояснень щодо позиції відповідача 5, ніж ті що наявні в матеріалах справи надано не буде. Укладення договорів дарування, в тому числі однакових за змістом, представник відповідача 5 пояснив наявністю у відповідачів 1-4 бажання безоплатно передати належні їм частки у статутному капіталі ТОВ "Нафтохім", у зв`язку із тривалим конфліктом між дарувальниками та іншими учасниками ТОВ "Нафтохім", а також незначними частками дарувальників, що не являють собою жодної реальної цінності.

Крім того, у наявному в матеріалах справи спільному відзиві на позов відповідачів 1-4, останні зазначили, що в момент укладення договорів дарування сторони діяли добровільно та розуміли значення своїх дій. Також, відповідачами 1-4 зазначено, що дарування часток статутного капіталу ТОВ "Нафтохім" відбулось сторонами виключно на безоплатній основі, жодної оплати за вказані частки між сторонами не здійснювалося; в момент укладення договорів дарування між відповідачами 1-4 та відповідачем 5 сторони діяли добровільно та перебували при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміли значення своїх дій та були попередньо ознайомленні з вимогами цивільного законодавства.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, саме лише відсутність окремих пояснень відповідачів у справі щодо мотивів укладеного договору, не може бути безумовною обставиною, що свідчить про укладення спірних договорів з метою приховання інших правовідносин, у даному випадку, що виникають на підставі договору купівлі-продажу.

Стосовно копії заяви свідка ОСОБА_6 від 12.02.2018 (підпис ОСОБА_6. на заяві посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу), в якій зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Арт Капітал Едюкейшн" зверталось до ОСОБА_6 із заявою про продаж належної їй частки у статному капіталі ТОВ "Нафтохім", за ціною 200 000,00 грн., колегія суддів відзначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 Господарського процесуального кодексу України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.

В той же час, вказана заява свідка не підтверджує доводів позивача щодо наявності у відповідачів 1-4 мотиву здійснити продаж частки у статутному капіталі ТОВ "Нафтохім" та не може бути прийнята судом як доказ по справі, оскільки заява не містить відомостей щодо особи, яка звернулась до ОСОБА_6. із пропозицією про продаж належної їй частки.

Зазначення ОСОБА_6. про те, що пропозиція здійснити продаж частки була здійснена "невідомою особою" не може бути покладена в основу доводів про удаваність спірних правочинів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено обставини за яких можна прийти до висновку, що спірні договори дарування укладені між відповідачами з метою приховати інший правочин, у даному випадку, договір купівлі-продажу частки у статному капіталі ТОВ "Нафтохім".

В той же час, частина 1 ст. 53 Закону України «Про господарські товариства» (тут і далі в редакції, яка діяла на дату укладення спірних договорів) встановлює, що учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства.

Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства (ч. 2 ст. 53 Закону).

Пунктом 5.1.1 Статуту Товариства, серед інших, встановлено право учасників Товариства здійснити відчуження часток у статутному капіталі Товариства.

Згідно з п. 6.4 Статуту Товариства, учасник Товариства має право продати або іншим чином відступити свою частку (її частину) одному чи кільком учасникам Товариства або третім особам. Учасники Товариства користуються переважним правом придбання частки (її частини) учасника, який її відступив, пропорційно до розмірів її частки у статутному капіталі Товариства або в іншому погодженому між ними розмірі.

Отже, Статут не містить заборони на відчуження учасником Товариства своєї частки у статному фонді Товариства третім особам, проте встановлює, що учасники Товариства користуються переважним правом саме придбання частки (її частини) учасника, який її відступив, пропорційно до розмірів її частки у статутному капіталі Товариства або в іншому погодженому між ними розмірі, тобто, саме придбання (купівлі-продаж тощо), такої частки має здійснюватись з дотриманням правила щодо надання переважного права на придбання такої частки учасникам Товариства.

Частина 3 ст. 53 Закону також встановлює, що учасники товариства користуються переважним правом саме купівлі частки (її частини) учасника пропорційно до розмірів своїх часток, якщо статутом товариства чи домовленістю між учасниками не встановлений інший порядок здійснення цього права.

Відповідно частин 1, 2 до статті 147 Цивільного кодексу України учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства. Учасники товариства користуються переважним правом купівлі частки (її частини) учасника пропорційно до розмірів своїх часток, якщо статутом товариства чи домовленістю між учасниками не встановлений інший порядок здійснення цього права. Купівля здійснюється за ціною та на інших умовах, на яких частка (її частина) пропонувалася для продажу третім особам. Якщо учасники товариства не скористаються своїм переважним правом протягом місяця з дня повідомлення про намір учасника продати частку (її частину) або протягом іншого строку, встановленого статутом товариства чи домовленістю між його учасниками, частка (її частина) учасника може бути відчужена третій особі.

Оскільки у абзаці другому частини другої статті 147 ЦК України йдеться про переважне право на купівлю частки (її частини), переважне право не поширюється на відносини спадкування, правонаступництва, дарування, іншого безоплатного відчуження частки у статутному капіталі ТОВ або ТДВ, а також обмін цієї частки (її частини) на інше індивідуально визначене майно (абзац 2 пункту 4.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 № 4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин").

З врахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що дії відповідачів 1-4 щодо дарування частини частки в статутному капіталі третьої особи не суперечать статуту товариства та нормам статей 52-53 Закону України "Про господарські товариства" і статті 147 Цивільного кодексу України, оскільки статутом Товариства відчуження учасником товариства частки (частини частки) третім особам не заборонено, і відчуження відбулось шляхом дарування, тоді як інші учасники товариства користуються переважним правом лише на купівлю частки іншого учасника.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.02.2018 у справі № 918/92/17.

Крім того, слід зазначити про те, що статтею 100 ЦК України встановлено, що право участі у товаристві є особистим немайновим правом і не може окремо передаватися іншій особі.

Відповідно до ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

Частиною 2 статті 271 ЦК України встановлено, що обмеження особистих немайнових прав фізичної особи, встановлених цим Кодексом та іншим законом, можливе лише у випадках, передбачених ними.

Враховуючи, що будь-яке обмеження права учасника у прийнятті рішення щодо дарування частки у статутному капіталі Товариства як особистого немайнового права учасника Товариства не обмежено а ні Статутом Товариства, а ні законом, посилання апелянта на те, що порушено його переважне право на купівлю частки у статутному капіталі Товариства, є безпідставними.

В той же час, колегією суддів враховано, що на розгляді Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/19047/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ КАПІТАЛ ЕДЮКЕЙШН" до Товариства з обмеженою відповідальністю "НДЦ "Нафтохім" про визнання права власності на частку в статутному капіталі та зобов`язання вчинити дії.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 16.02.2018, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2018 та постановою Верховного Суду від 22.08.2018, в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

У вказаних рішеннях судами було встановлено, що оскільки реєстраційні дії щодо внесення змін до складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "НДЦ "Нафтохім" шляхом включення Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ КАПІТАЛ ЕДЮКЕЙШН" впродовж трьох місяців з дня укладення договорів дарування не вчинено, а тому дарунки є такими, що не прийняті обдаровуваним.

Враховуючи, що позивачем не доведено наявності встановлених цивільним законодавством умов для визнання договорів дарування частки у статутному капіталі від 02.08.2017 укладеного між відповідачем 2 та відповідачем 5, від 07.09.2017 укладеного між відповідачем 3 та відповідачем 5, від 13.09.2017 укладеного між відповідачем 4 та відповідачем 5, від 27.09.2017, укладеного між відповідачем 1 та відповідачем 5 удаваними, а тому судом першої інстанції було правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи, що позивачем не доведено наявності встановлених цивільним законодавством умов для визнання договорів дарування частки у статутному капіталі від 02.08.2017 укладеного між відповідачем 2 та відповідачем 5, від 07.09.2017 укладеного між відповідачем 3 та відповідачем 5, від 13.09.2017 укладеного між відповідачем 4 та відповідачем 5, від 27.09.2017, укладеного між відповідачем 1 та відповідачем 5 удаваними, а тому судом першої інстанції було правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 21.02.2019 року у справі № 910/19473/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2019 року у справі № 910/19473/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2019 року у справі № 910/19473/17 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/19473/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 24.06.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді В.В. Сулім

Є.Ю. Пономаренко