ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2019 р. Справа№ 910/4312/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Скрипки І.М.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засідання: Ярмак О.В.,

за участю представників учасників спору: згідно протоколу судового засідання від 13.06.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будакс"

на ухвалу

Господарського суду міста Києва

від 09.04.2019

у справі № 910/4312/19 (суддя Сівакова В.В.)

за заявою Приватного акціонерного товариства "Енергополь - Україна" про забезпечення позову

ПОСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви про забезпечення позову

В квітні 2019 року Приватне акціонерне товариство "Енергополь-Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову (до подачі позову) шляхом

- накладення арешту на належні Товариству з обмеженою відповідальністю "Будакс" грошові кошти на рахунках в банківських установах та належне на праві приватної власності рухоме та нерухоме майно;

- заборони вчинення будь-яких дій будь-якими способами, спрямованих на набуття, зміну або припинення речових прав, у т.ч. передачу/отримання в оренду, найм, заставу, іпотеку рухомого та нерухомого майна, належного Товариству з обмеженою відповідальністю "Будакс" на праві приватної власності;

- заборони вчинення будь-якими суб`єктами державної реєстрації прав усіх реєстраційних дій щодо відчуження, передачі в оренду, найм, заставу, іпотеку та будь-яких інших дій щодо об`єктів рухомого та нерухомого майна, належного ТОВ "Будекс" на праві приватної власності.

В якості осіб, які можуть отримати статус учасника справи у заяві про забезпечення позову зазначено: Приватне акціонерне товариство "Енергополь-Україна" (позивач) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Будакс" (відповідач).

09.04.2019 заявником до суду подано клопотання про уточнення мотивів заяви про забезпечення позову.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 у справі № 910/4312/19 заяву Приватного акціонерного товариства "Енергополь-Україна" про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на належні Товариству з обмеженою відповідальністю "Будакс" грошові кошти, а у разі їх недостатності накладено арешт на належне Товариству з обмеженою відповідальністю "Будакс" на праві власності рухоме та нерухоме майно у межах суми майбутнього позову у розмірі 7 011 612,04 грн.

В іншій частині в задоволені заяви про забезпечення позову відмовлено повністю.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що Приватне акціонерне товариство "Енергополь-Україна" належними доказами обґрунтувало причини звернення із заявою про забезпечення позову до його пред`явлення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Будакс" звернулось до суду з апеляційною скаргою, просить оскаржувану ухвалу скасувати, мотивуючи свої вимоги порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Так, апелянт стверджує, що ПрАТ «Енергополь-Україна» (заявник) зловживає процесуальними правами, порушуючи принцип добросовісності користування ними, встановлений статтею 43 ГПК України, шляхом подачі заяви про забезпечення позову без подання самого позову і наведення в заяві недостовірної інформації та додаванням до неї підроблених документів, а саме, Додаткових угод №5/1 від 11.12.2017, « 11/1 від 01.10.2017, №15/1 від 16.01.2017, №17/1 від 30.10.2017, №18/1 від 12.01.2018.

Апелянт зазначає, що зменшення обсягу робіт та матеріалів не визначалось сторонами додатковою проектною документацією, таким чином «Частковий розрахунок» в межах додаткових угод №5/1 від 11.12.2017, « 11/1 від 01.10.2017, №15/1 від 16.01.2017, №17/1 від 30.10.2017, №18/1 від 12.01.2018 не здійснювався. Відтак, проектна документація з будівництва не коригувалась, а будівельні роботи виконувались у відповідності до затвердженої документації. Дані обставини, на думку скаржника, також підтверджуються Сертифікатом відповідності закінченого будівництвом об`єкта серії ІУ №72 від 29.09.2015.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, заявник у своєму відзиві зазначає, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені жодним належним, допустимим та достатнім доказом, тому не спростовують доводів заяви про забезпечення позову. У зв`язку з чим, ПрАТ «Енергополь-Україна» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, ПрАТ «Енергополь-Україна» зазначив наступне.

01.06.2013 між Приватним акціонерним товариством "Енергополь-Україна" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будакс" (відповідач) укладено договір № 01/06-13 генерального підряду стосовно будівництва 3 черги житлово-офісного комплексу по вул. Кондратюка, 1, в Оболонському районі м. Києва (далі - генеральний договір).

Відповідно до п. 1.1. генерального договору відповідач як генпідрядник зобов`язався виконати комплекс будівельних робіт на будівництві будинку № 3 третьої черги житлово-офісного комплексу по вул . Кондратюка, 1, в Оболонському районі м. Києва у відповідністі із затвердженою проектною документацією на стадії "РД", а позивач зобов`язався прийняти та оплатити виконані роботи.

Сторони домовились, що комплекси робіт у складі робіт за генеральним договором виконуються поетапно і оформляються додатковими угодами.

Відповідно до п. 2.2.3. генерального договору відповідач як генпідрядник зобов`язався здавати виконані роботи протягом кожного етапу виконання у порядку та строки, визначені договором та додатковими угодами до нього за актами виконаних робіт (п. 8.1 генерального договору).

Житловий будинок, будівництво якого є предметом генерального договору, введено в експлуатацію та 29.09.2015 отримано сертифікат відповідності закінченого будівництвом об`єкта та готовності його до експлуатації, проте генпідрядник до цього часу не виконав обов`язки, передбачені генеральним договором.

За твердженнями заявника, на виконання генерального договору сторонами було укладено:

1. Додаткову угоду № 5/1 від 11.12.2017, в якій сторони визначили, що відповідно до умов додаткової угоди № 5 від 03.01.2014 до договору генерального підряду № 01/06-13 замовник доручив, а генпідрядник зобов`язався виконати і здати замовнику комплекс робіт по улаштуванню цегляної кладки у будинку № 3 третьої черги житлово-офісного комплексу з об`єктами соціально-побутового, торговельного призначення (будинок) по вул. Кондратюка, 1 в Оболонському районі м. Києва, у відповідності із затвердженою замовником проектною документацією на стадії "РД", на загальну суму 38.354.746,32 грн, яку замовник оплатив генпідряднику авансом в повному обсязі.

У зв`язку із зменшенням обсягу визначених проектною документацією робіт та матеріалів сторони дійшли згоди, що залишок невикористаного генпідрядником авансу в сумі 833.662,82 грн., він зобов`язаний повернути замовнику.

Відповідно до п. 3 додаткової угоди № 5/1 генпідрядник зобов`язався перерахувати на рахунок замовника невикористаний аванс в сумі 833.662,82 грн. в строк до 20.02.2019.

Однак, станом на дату подання цієї заяви невикористаний аванс позивачу не повернуто.

Наявність боргу в розмірі 833.662,82 грн. додатково підтверджується підписаним обома сторонами актом звірки від 30.11.2018.

2. Додаткову угоду № 11/1 від 01.10.2017, в якій сторони визначили, що відповідно до умов додаткової угоди № 11 від 18.08.2014 до договору генерального підряду № 01/06-13 замовник доручив, а генпідрядник зобов`язався виконати і здати замовнику комплекс робіт по влаштуванню фасадів будинку № 3 третьої черги житлово-офісного комплексу з об`єктами соціально-побутового, торговельного призначення (будинок) по вул. Кондратюка, 1 в Оболонському районі м. Києва, у відповідності із затвердженою замовником проектною документацією на стадії "РД", на загальну суму 49.301.936,14 грн., яку замовник оплатив генпідряднику авансом в повному обсязі.

У зв`язку із зменшенням обсягу визначених проектною документацією робіт та матеріалів сторони дійшли згоди, що залишок невикористаного генпідрядником авансу в сумі 2.028.063,86 грн., він відповідно до п. 3 додаткової угоди зобов`язаний повернути замовнику в строк до 20.03.2019.

Однак, станом на дату подання цієї заяви невикористаний аванс позивачу в повному обсязі не повернуто. Відповідач здійснив часткове повернення невикористаного авансу в розмірі 1.524.585,62 грн., залишок боргу становить 503.478,24 грн. Здійснення часткових розрахунків з боку відповідача підтверджуються копією підписаного обома сторонами акту звірки від 30.11.2018 та копією банківської виписки по рахунку № НОМЕР_1 .

3. Додаткову угоду № 15/1 від 16.01.2017, в якій сторони визначили, що відповідно до умов додаткової угоди № 15 від 25.11.2014 до договору генерального підряду № 01/06-13 замовник доручив, а генпідрядник виконав і здав замовнику комплекс робіт по влаштуванню внутрішньо квартальних інженерних мереж водопостачання та каналізації для третьої черги житлово-офісного комплексу з об`єктами соціально-побутового, торговельного призначення (будинок) по вул. Кондратюка, 1 в Оболонському районі м. Києва, у відповідності із затвердженою замовником проектною документацією на стадії "РД", на загальну суму 17.264.037,88 грн., яку замовник оплатив генпідряднику авансом в повному обсязі.

У зв`язку із зменшенням обсягу визначених проектною документацією робіт та матеріалів сторони дійшли згоди розірвати додаткову угоду № 15 від 25.11.2014, залишок невикористаного генпідрядником авансу в сумі 2.255.962,12 грн., він відповідно до п. 3 додаткової угоди зобов`язаний повернути замовнику в строк до 28.02.2019.

Наявність боргу в розмірі 2.255.962,12 грн станом на 30.11.2018 додатково підтверджується підписаним обома сторонами актом звірки від 30.11.2018.

Однак, станом на дату подання цієї заяви невикористаний аванс позивачу не повернуто, відповідачем в березні 2019 року надано позивачу для підписання акт приймання виконаних будівельних робіт на суму 156.908,63 грн., у зв`язку з чим розмір боргу за даною додатковою угодою зменшився і на дату подання цієї заяви становить 2.099.053,49 грн.

4. Додаткову угоду № 17/1 від 30.10.2017, в якій сторони визначили, що відповідно до умов додаткової угоди № 17 від 03.12.2014 до договору генерального підряду № 01/06-13 замовник доручив, а генпідрядник виконав і здав замовнику комплекс робіт з виготовлення, доставки та монтажу алюмінієвих конструкцій будинку № 3 третьої черги житлово-офісного комплексу з об`єктами соціально-побутового, торговельного призначення (будинок) по вул. Кондратюка, 1 в Оболонському районі м. Києва, у відповідності із затвердженою замовником проектною документацією на стадії "РД", на загальну суму 2.638.991,15 грн., яку замовник оплатив генпідряднику авансом в повному обсязі.

У зв`язку із зменшенням обсягу визначених проектною документацією робіт та матеріалів сторони дійшли згоди розірвати додаткову угоду № 17 від 03.12.2014, залишок невикористаного генпідрядником авансу в сумі 2.006.008,85 грн., він відповідно до п. 3 додаткової угоди зобов`язаний повернути замовнику в строк до 11.03.2019.

Однак, станом на дату подання цієї заяви невикористаний аванс позивачу не повернуто.

Наявність боргу в розмірі 2.006.008,85 грн. додатково підтверджується підписаним обома сторонами актом звірки від 30.11.2018.

5. Додаткову угоду № 18/1 від 12.01.2018, в якій сторони визначили, що відповідно до умов додаткової угоди № 18 від 30.09.2015 (з доповненням) до договору генерального підряду № 01/06-13 замовник доручив, а генпідрядник зобов`язався виконати і здати замовнику додаткові оздоблювальні роботи для житлового будинку № 3 третьої черги житлово-офісного комплексу з об`єктами соціально-побутового, торговельного призначення (будинок) по вул. Кондратюка, 1 в Оболонському районі м. Києва, у відповідності із затвердженою замовником проектною документацією на стадії "РД", на загальну суму 53.967.591,36 грн., яку замовник оплатив генпідряднику авансом в повному обсязі.

У зв`язку з зменшенням обсягу визначених проектною документацією робіт та матеріалів сторони дійшли згоди розірвати додаткову угоду № 18 від 30.09.2015 (з додатками та доповненнями), залишок невикористаного генпідрядником авансу в сумі 4.169.408,64 грн., він відповідно до п. 3 додаткової угоди зобов`язаний повернути замовнику в строк до 20.03.2019.

Однак, станом на дату подання цієї заяви невикористаний аванс позивачу в повному обсязі не повернуто. Відповідач здійснив часткове повернення невикористаного авансу в розмір 2.600.000,00 грн., залишок боргу становить 1.569.408,64 грн. Здійснення часткових розрахунків боку відповідача підтверджуються копією підписаного обома сторонами акту звірки від 30.11.2018.

Відповідачем умови договору, в строки передбачені умовами вказаних додаткових угод не виконані, невикористані авансові платежі не повернено, тобто відповідачем порушено свої зобов`язання.

Поряд із тим, на думку заявника відповідачем вчиняються дії, що свідчать про ухилення від виконання ним умов договору та відчуження майна, на яке може бути звернено стягнення у майбутньому, що у свою чергу свідчить, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист порушених прав позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

На очевидну реальність ризиків відчуження майна, на яке може бути звернуто стягнення, свідчить і наявність зареєстрованих обтяжень та заборон відчуження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на об`єкти нерухомого майна, що належить відповідачу, в забезпечення кредитного договору про надання кредиту на умовах кредитної лінії № НК 1385 від 03.04.2017 в розмірі 50 млн. грн., іпотечних договорів із застереженнями про задоволення вимог інотекодержателя, заборгованість за яким на дату подання цієї заяви становить більше 7 млн. грн., як повідомив заявнику ПАТ "Таскомбанк", а також наявність інших боргових зобов`язань у відповідача перед третіми особами, та наявність зобов`язань по оплаті податкових штрафів про що наявна інформація в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Крім того, заявнику стало відомо, що ТОВ "Будакс" здійснює дії щодо реалізації заставленого майна з метою погашення боргу на користь ПАТ "Таскомбанк". Зокрема, із відкритих джерел інформації позивачу стало відомо, що ТОВ "Будакс" здійснює спроби реалізувати належне йому на праві приватної власності майно, за рахунок якого може бути виконане рішення суду у разі задоволення позову.

За вказаних обставин, ПрАТ «Енергополь-Україна» вважає, що у разі ж відчуження відповідачем свого майна може бути істотно утруднено чи взагалі неможливе виконання рішення суду (якщо буде задоволено позов у даній справі), оскільки позивач об`єктивно позбавлений можливості будь-якого процесуального контролю за рухомим та нерухомим майном відповідача. На сьогодні ТОВ "Будакс" ухиляється від проведенні переговорів та вирішення питання погашення боргу.

Крім того, аналіз інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень свідчить про наявність у ТОВ "Будакс" фактів невиконання останнім часом своїх зобов`язань перед третіми особами, а також систематичне порушення норм, правил та стандартів містобудівної діяльності, про що вказує застосування штрафних санкцій з боку Державної фіскальної служби України (рішення Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/8089/18, перебувають в провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва справи № 826/11156/18 та № 826/12729/18).

Також в проваджені Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/1780/19 про стягнення з ТОВ "Будакс" боргу в сумі 166.543,60 грн., а в провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебуває справа № 826/21836/18 про оскарження з боку ТОВ "Будакс" податкового боргу, нарахованого Державною фіскальною службою України.

На думку заявника зазначені факти у своїй сукупності однозначно вказують на наявність фінансових проблем у відповідача, відтак і реальної загрози невиконання рішення суду у справі за позовом ПАТ "Енергополь-Україна" до ТОВ "Будакс".

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, зокрема як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення, або коли, невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Крім цього, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

За приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року в справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Поняття "ефективний засіб", за висновками Європейського суду з прав людини (рішення від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії"), передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

В ході вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову.

Таким чином, оскільки метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо часткового задоволення заяви ПрАТ «Енергополь-Україна» про забезпечення позову.

Так, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Приватне акціонерне товариство "Енергополь-Україна" належними доказами обґрунтувало причини звернення із заявою про забезпечення позову до його пред`явлення.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з ухвалою місцевого господарського суду в частині накладення арешту на належне Товариству з обмеженою відповідальністю "Будакс" на праві власності рухоме та нерухоме майно у разі недостатності грошових коштів, з огляду на наступне.

Колегія суддів зазначає, що ПАТ "Енергополь-Україна" має намір подання позову безпосередньо з грошовими вимогами до ТОВ "Будакс", отже, предметом позовних вимог будуть стягнення грошових коштів.

При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує, що піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

Тобто у даному випадку відсутній зв`язок між обраним позивачем заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги у даній справі, оскільки накладення арешту на майно має стосуватись майна, що належить до предмета спору. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду від 14.06.2018 у справі № 916/10/18.

За таких обставин вимоги заявника наведені у заяві про забезпечення позову щодо накладення арешту на майно боржника не є співмірними із позовними вимогами останнього.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відмови у задоволенні решти заяви в частині заборони вчинення будь-яких дій будь-якими способами, спрямованих на набуття, зміну або припинення речових прав, у т.ч. передачу/отримання в оренду, найм, заставу, іпотеку рухомого та нерухомого майна, належного Товариству з обмеженою відповідальністю "Будакс" на праві приватної власності, та заборони вчинення будь-якими суб`єктами державної реєстрації прав усіх реєстраційних дій щодо відчуження, передачі в оренду, найм, заставу, іпотеку та будь-яких інших дій щодо об`єктів рухомого та нерухомого майна, належного ТОВ "Будекс" на праві приватної власності), з огляду на невідповідність наведених заходів забезпечення позову вимогам, на забезпечення яких заявник просить вжити такі заходи забезпечення майбутнього позову, а також, не врахування співвідношення права (інтересу), за захистом якого заявник має намір звернутись до суду, та наслідків вжиття заходів таких заходів забезпечення позову.

Таким чином, задовольняючи заяву заявника в частині накладення арешту на майно, суд першої інстанції в порушення процесуальних норм, зокрема ст. ст. 136, 137 ГПК України, не встановив зв`язку між згаданим заходом забезпечення позову і предметом позову у справі, не зазначив, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову та імовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду у разі невжиття такого заходу, а тому безпідставно задовольнив заяву позивача в частині застосування заходу до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, апеляційний господарський суд не погоджується із висновками місцевого суду щодо задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, оскаржувану ухвалу вважає такою, що підлягає скасуванню в цій частині.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

У відповідності до 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Будакс" підлягає частковому задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 у справі № 910/4213/19 - скасуванню в частині.

Керуючись ст. ст. 267, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будакс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 у справі №910/4312/19 задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 у справі №910/4312/19 скасувати в частині задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме і нерухоме майно, що належне Товариству з обмеженою відповідальністю "Будакс" на праві власності.

В іншій частині ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 у справі №910/4312/19 залишити без змін.

Матеріали оскарження № 910/4312/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 19.06.2019.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.М. Скрипка

Ю.Б.Михальська