РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.06.2019Справа № 910/1829/19

Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В. В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Литвиненко Інни Маратівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" (04070, місто Київ, Подільський район, вулиця Боричів Тік, будинок 35 В; ідентифікаційний код 38092323)

про стягнення 226 904,08 грн,

Без виклику (повідомлення) представників учасників справи,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Литвиненко Інна Маратівна звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" про стягнення 226 904,08 грн, з яких 202 200,00 грн - основний борг, 17 955,23 грн - пеня, 1 735,20 грн - 3% річних, 5 013,65 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором № 280316 від 28.03.2016 про надання транспортно-експедиційних послуг в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг з перевезення вантажів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 910/1829/19, постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

20.03.2019 до відділу автоматизованого документообігу, моніторингу виконання документів (канцелярії) суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач заперечив проти заявлених позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість та недоведеність.

26.03.2019 до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач зазначає, що сума основного боргу зменшилася у зв`язку з частковим погашенням боргу та станом на 20.03.2019 складає 112 055,14 грн. Зважаючи на викладене позивачем фактично подано заяву про зменшення позовних вимог.

З наявних в матеріалах справи підписаних представниками та скріплених відтисками печаток сторін Актів звірки взаємних розрахунків станом за періоди 17.09.2018-11.02.2019 та 17.09.2018-12.03.2019 між відповідачем та позивачем вбачається, що станом на 12.03.2019 заборгованість відповідача перед позивачем складає 112 055,14 грн. Сума заборгованості була зменшена внаслідок часткового погашення заборгованості відповідачем, що відбувалося як до звернення позивача до суду з позовом так і після відкриття провадження у справі № 910/1829/19.

За приписами пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З огляду на викладене, дотримуючись вище наведених норм процесуального законодавства, суд дійшов висновку про прийняття заяви позивача про зменшення позовних вимог та вирішив здійснювати подальший розгляд справи у межах заявлених позовних вимог з урахуванням зменшення, а саме щодо стягнення з відповідача основного боргу за Договором постачання № 280316 від 28.03.2016 в сумі 112 055,14 грн. Заявлені у позові до стягнення суми пені, 3% річних та інфляційних втрат позивачем не зменшено та складають 17 955,23 грн - пеня, 1 735,20 грн - 3% річних, 5 013,65 грн - інфляційні втрати.

02.04.2019 від позивача надійшло клопотання позивача про долучення доказів понесених витрат на правничу допомогу.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Приписами статті 248 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.03.2019 між Фізичною особою-підприємцем Литвиненко Інною Маратівною в якості експедитора-перевізника (далі - позивач, перевізник, ФОП Литвиненко І. М.) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" в якості замовника (далі - відповідач, замовник, Товариство) було укладено Договір № 280316 «Про надання транспортно-експедиційних послуг» (далі - Договір) відповідно до умов якого позивач зобов`язалася доставляти ввірені їй замовником вантажі до пункту призначення та видавати їх вантажоодержувачу, а замовник зобов`язався сплачувати за перевезення вантажів встановлену Договором плату.

Пунктом 1.2. Договору встановлено, що конкретні умови кожного замовлення зазначаються у заявці замовника та узгоджуються з перевізником.

Підтвердженою вважається заявка, підписана представниками та скріплена печатками сторін. Підтверджена заявка обов`язкова для виконання сторонами є невід`ємною частиною Договору.

Обов`язок відповідача щодо своєчасної оплати послуг перевізника закріплено в пункті 2.1.7 Договору.

Ціни на послуги узгоджуються сторонами в Заявках і вказуються у рахунках-фактурах перевізника (пункт 3.1. Договору).

Згідно пункту 4.1 Договору розрахунки здійснюються у гривнях в безготівковій формі на підставі отриманих замовником оригіналів рахунку-фактури, товарно-транспортної накладної з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, акта наданих послуг та податкової накладної, на протязі 5 банківських днів з дати отримання замовником оригіналів вказаних документів, якщо в заявці не вказані інші умови оплати за кожне окреме перевезення.

В пункті 4.2 Договору сторони погодили, що за фактом перевезення сторони складають та підписують акт наданих послуг.

Договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31.12.2018 року, а в частині розрахунків - до їх повного виконання. Якщо жодна зі сторін за один місяць до закінчення строку дії Договору письмово не попередить іншу сторону про розірвання Договору, то даний Договір зберігає свою силу для сторін ще на один рік (пункт 8.6 Договору)

На виконання умов Договору позивачем було надано відповідачу послуги з перевезення вантажів на загальну суму 202 200,00 грн, відповідно до Разових договорів-заявок на перевезення вантажів автомобільним транспортом, належним чином завірені копії яких долучено до позовної заяви, зокрема:

- № 505 ТД від 18.09.2018 на загальну суму 16 000,00 грн без ПДВ;

- № 506 ТД від 18.09.2018 на загальну суму 16 500,00 грн без ПДВ;

- № 513 ТД від 19.09.2018 на загальну суму 6 000,00 грн без ПДВ;

- № 514 ТД від 19.09.2018 на загальну суму 13 500,00 грн без ПДВ;

- № 542 ТД від 02.10.2018 на загальну суму 13 500,00 грн без ПДВ;

- № 08.10/1 ТД від 08.10.2018 на загальну суму 3 500,00 грн без ПДВ;

- № 567 ТД від 17.10.2018 на загальну суму 12 000,00 грн без ПДВ;

- № 570 ТД від 17.10.2018 на загальну суму 16 500,00 грн без ПДВ;

- № 575 ТД від 19.10.2018 на загальну суму 21 500,00 грн без ПДВ;

- № 576 ТД від 21.10.2018 на загальну суму 16 500,00 грн без ПДВ;

- № 23.10/1 ТД від 23.10.2018 на загальну суму 3 500,00 грн без ПДВ;

- № 25.10 ТД від 25.10.2018 на загальну суму 3 500,00 грн без ПДВ;

- № 596 ТД від 01.11.2018 на загальну суму 21 100,00 грн без ПДВ;

- № 13.11 ТД від 13.11.2018 на загальну суму 3 500,00 грн без ПДВ;

- № 03.12 ТД від 03.02.2018 на загальну суму 3 700,00 грн без ПДВ;

- № 652 ТД від 03.12.2018 на загальну суму 18 500,00 грн без ПДВ;

- № 653 ТД від 03.12.2018 на загальну суму 16 500,00 грн без ПДВ.

Дотримуючись розділу 4 Договору, за фактами перевезення за зазначеними вище заявками сторонами було складено та підписано відповідні Акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), а також позивачем було виставлено відповідачу Рахунки за виконання транспортно-експедиційних послуг.

Відповідач свій обов`язок щодо здійснення оплати за Договором виконав лише частково, внаслідок чого у Товариства виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 12.03.2019 скалала 112 055,14 грн. Зазначену суму боргу визнано відповідачем, що підтверджено наявним в матеріалах справи оригіналом підписаного сторонами Акту звірки взаємних розрахунків станом за періоди 17.09.2018-12.03.2019.

Визнаючи наявність основної заборгованості в сумі 112 055,14 грн, відповідач у своєму заперечив проти стягнення пені у зв`язку з упередженим та безпідставним її нарахуванням.

Своє твердження щодо безпідставності нарахування пені відповідач обґрунтовує відсутністю відповідного застереження в Договорі та у зв`язку з пропущенням позивачем строку спеціальної позовної давності, встановленого статтею 315 Господарського кодексу України. Обґрунтованих заперечень проти стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань на суму боргу відповідачем у відзиві не наведено.

Зважаючи на відсутність погашення заборгованості в повному обсязі ФОП Литвиненко І. М. звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Товариства основної заборгованості (з рахування зменшення позовних вимог заявленого у відповіді на відзив), пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань на суму боргу.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов висновку про наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором перевезення.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (стаття 909 ЦК України).

Стаття 307 Господарського кодексу України передбачає, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Також до укладений між сторонами Договір містить ознаки договору транспортного експедирування, відносини за яким регулюються положеннями Глави 65 ЦК України.

Відповідно до приписів частини 1 статті 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату (стаття 931 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до статтей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Як свідчать матеріали справи, позивач свій обов`язок щодо надання відповідачу транспортно-експедиційних послуг виконав, що підтверджується наявними належним чином завіреними копіями Актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), однак відповідач, всупереч умов укладеного між сторонами Договору оплату за надані позивачем послуги здійснив частково, внаслідок чого у нього виникла заборгованість на загальну суму 112 055,14 грн.

При цьому, за висновками суду, з урахуванням умов Договору щодо погодженого між сторонами терміну оплати, строк виконання відповідачем грошових зобов`язань, щодо яких заявлено позов, настав.

Таким чином, оскільки факт порушення відповідачем умов укладеного між сторонами Договору в частині повної та своєчасної оплати за надані позивачем послуги належним чином доведений, документально підтверджений та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" визнаний, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення основного боргу в розмірі 112 055,14 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

За прострочення виконання зобов`язання по оплаті за надані позивачем послуги з перевезення вантажів, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми у розмірі 1 735,20 грн за загальний період прострочення з 27.09.2018 по 10.02.2019 та інфляційні нарахувань на суму боргу в розмірі 5 013,65 грн за період з жовтня - грудень 2018 року.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений пунктом 4.1 Договору строк свого обов`язку по оплаті наданих позивачем послуг з перевезення вантажів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (стаття 610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив (стаття 612 ЦК України). Відповідно, є підстави для застосування по відношенню до відповідача встановленої законом відповідальності.

Відповідно до вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про його правомірність та арифметичну правильність, а, отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми у розмірі 1 735,20 грн за загальний період прострочення з 27.09.2018 по 10.02.2019 та інфляційні нарахувань на суму боргу в розмірі 5 013,65 грн за період з жовтня - грудень 2018 року.

Також позивачем заявлено до стягнення пеню в сумі 17 955,23 грн за несвоєчасне виконання зобов`язань за загальний період з 11.10.2018 по 10.02.2019, нарахованої за кожним фактом перевезення окремо на підставі частини 6 статті 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з частиною 3 вказаної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 3 статті 232 ГК України визначено, що вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено, а у випадках, передбачених законом, - уповноважений орган, наділений господарською компетенцією.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

З огляду на викладене вище суд не погоджується з аргументами відповідача, викладеними у відзиві проти нарахування штрафних санкцій з наступних підстав.

У своїх запереченнях відповідач зазначає, що посилання позивача на положення статті 232 ГК України є неналежним обґрунтуванням позовних вимог оскільки визначений законом розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається, стосується порушення господарського зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту.

Також відповідач зазначає, що нарахування пені можливе лише за наявності відповідного застереження у договорі відповідно до положень частини 4 статті 231 ГК України, а у випадку, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір має бути встановлений договором відповідно до частини 2 статті 551 ЦК України.

Суд не приймає зазначені твердження відповідача, оскільки відповідно до частини 2 статті 551 ЦК України розмір неустойки встановлюється договором або актом цивільного законодавства (до таких актів належить, зокрема, і Цивільний кодекс України).

Беручи до уваги викладені вище норми чинного законодавства, суд здійснив перерахунок заявленої до стягнення пені та дійшов висновку про наступне.

Так, згідно пункту 4.1 Договору розрахунки здійснюються на протязі 5 банківських днів з дати отримання замовником оригіналів документів, якщо в заявці не вказані інші умови оплати за кожне окреме перевезення. З матеріалів справи не вбачається погодження сторонами інших строків здійснення оплати. Враховуючи, що відповідачем було порушено строки оплати за Договором суд вбачає вимоги позивача щодо стягнення пені обґрунтованими.

Судом встановлено, що позивачем було вірно здійснено розрахунок заявленої до стягнення суми пені та до стягнення підлягає 17 955,23 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за загальний період з 11.10.2018 по 10.02.2019

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Литвиненко Інни Маратівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивачем було заявлено до стягнення з відповідача витрат по наданню правничої допомоги в розмірі 15 000,00 грн.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом частин 1, 3 статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

У позовній заяві позивачем було надано попередній (орієнтований) розрахунок витрат, в якому було зазначено, що витрати, понесені позивачем на правничу допомогу складають 15 000,00 грн.

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Обґрунтовуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу позивач посилається на те, що факт надання їй правової допомоги підтверджується договором про надання правової допомоги від 01.02.2019, укладеним між позивачем та адвокатом Кувшином І. Р. та актами прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 07.02.2019 та від 26.03.2019 а також квитанцією № 0.0..1 від 120.02.2019 на суму 10 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2019 адвокат Кувшин Ігор Ростиславович та Фізична особа-підприємець Литвиненко Інна Маратівна (позивач) уклали Договір № 01-02/19 про надання правничої допомоги, за умовами якого адвокат зобов`язався надати клієнту правничу допомогу з метою захисту інтересів клієнта зі всіма процесуальними правами, наданими клієнту, без обмежень у повноваженнях адвоката, а клієнт зобов`язується прийняти та оплатити послуги та витрати адвоката в порядку, строки та на умовах, визначених цим договором та додатками до нього.

Відповідно до Протоколу погодження гонорару № 1, який згідно пункту 3.1 Договору про надання є невід`ємною його частиною, сторони дійшли домовленості, що гонорар за роботу адвоката складається з погодинної оплати за виконання робіт адвокатом по договору у розмірі 1 000,00 грн, та в будь-якому випадку, загальна вартість гонорару за надані послуги з надання правничої допомоги у сукупності не може перевищувати 15 000,00 грн. Гонорар сплачується у безготівковій формі протягом 3-х днів з дня підписання Акту прийому-передачі наданих послуг.

На підтвердження виконання робіт, обумовлених договором про надання правової допомоги адвокатом Кувшином І. Р. до матеріалів справи було долучено Акти прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 07.02.2019 на суму 10 000,00 грн та від 26.03.2019 на суму 3 000,00 грн, а також квитанцію № 0.0..1 від 120.02.2019 на суму 10 000,00 грн.

Відповідач, заперечуючи у відзиві проти заявлених до стягнення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, зазначає про те, що позивачем не було надано доказів розумності витрат на оплату послуг адвоката оскільки, відповідно попередній (орієнтовний) розрахунок витрат, понесених на правову допомогу було складено з урахуванням участі представника позивача у судовому засіданні, тоді як справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін, тобто без проведення судового засідання.

Дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд вважає за необхідне зазначити.

Відповідно до частин 5, 6 статті 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспіврозмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Із наданого до суду Акту прийому-передачі наданих послуг від 26.03.2019 та детального опису робіт вбачається, що загальна вартість наданих послуг адвоката позивачу за Договором № 01-02/19 від 01.02.2019 склала 13 000,00 грн (тринадцять тисяч гривень 00 копійок).

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові від 07.08.2018 Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 916/1283/17.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З огляду на вказане, загальний розмір витрат по наданню правової допомоги позивачу адвокатом Кувшином І. Р. який підлягає до стягнення з відповідача, за розрахунком суду, становить саме 13 000,00 грн реально понесених позивачем витрат.

Згідно положень статті 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця Литвиненко Інни Маратівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" про стягнення 226 904,08 грн задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" (04070, місто Київ, Подільський район, вулиця Боричів Тік, будинок 35 В; ідентифікаційний код 38092323) на користь Фізичної особи-підприємця Литвиненко Інни Маратівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 112 055,14 грн (сто дванадцять тисяч п`ятдесят п`ять гривень 14 копійок) основного боргу, 17 955,23 грн (сімнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять гривень 23 копійки) пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, 1 735,20 грн (одну тисячу сімсот тридцять п`ять гривень 20 копійок) 3% річних, 5 013,65 грн інфляційних нарахувань на суму боргу, 13 000,00 грн (тринадцять тисяч гривень 00 копійок) витрат по наданню правової допомоги та 3 403,56 грн (три тисячі чотириста три гривні 56 копійок) витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ