ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2019 р. Справа№ 920/901/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання : Стаховській А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Кендюшенко А.О. - представник за дог. №08-31/15-Д/79 від 15.04.2019 року;

від відповідача: Солошенко Л.Є. - представник посв. №601 від 24.11.2011 року,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго"

на рішення Господарського суду Сумської області від 18.03.2019 року (повний текст складено 28.03.2019 року)

у справі № 920/901/18 (суддя: Соп`яненко О.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго"

до відповідача Комунального підприємства "Міськводоканал" Сумської міської ради

про стягнення 1 392 074,09 грн,

Встановив

Публічне акціонерне товариство "Сумиобленерго" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Сумської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Міськводоканал" Сумської міської ради (далі - відповідач) про стягнення 1 392 074,09 грн, а саме: пеню в сумі 883 233,67 грн, збитки з урахуванням встановленого індексу інфляції на суму 394 141,15 грн, 3% річних в сумі 114 699, 27 грн за неналежне виконання умов договору № 313 від 14.11.2005 року, судові витрати в сумі 21 140,05 грн покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що зобов`язання по договору постачання електричної енергії виконувались ним належним чином, про що свідчать акти про обсяги переданої споживачу (спожитої споживачем) електричної енергії за загальний період з лютого 2017 року по серпень 2018 року, які підписані представниками сторін належним чином та без зауважень. За спожиту електроенергію відповідачу були виставлені до сплати рахунки, які в порушення взятих на себе зобов`язань відповідачем оплачувались не в повному обсязі та несвоєчасно.

Господарський суд Сумської області частково задовольнив позов своїм рішенням від 18.03.2019 року (повний текст складено 28.03.2019 року) та присудив до стягнення з Комунального підприємства "Міськводоканал" Сумської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" 220 808,25 грн пені, 394 141,15 грн інфляційних збитків, 114 699,72 грн 3% річних, 20 881,11 грн - витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Сумиобленерго" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі в частині зменшення на 75% розміру пені, яка підлягає стягненню та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Комунального підприємства "Міськводоканал" Сумської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" 883233,67 грн пені, в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Сумської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

Крім того, скаржник вказав, що судом першої інстанції не було враховано, що укладаючи договір. сторони приймають на себе обов`язки і відповідальність за їх виконання, тому посилання на відсутність фінансової можливості є безпідставним.

Також, скаржник зазначив, що несвоєчасне виконання з боку відповідача грошових зобов`язань значно ускладнює виконання позивачем зобов`язань щодо повного та своєчасного розрахунку з контрагентами ПАТ «Сумиобленерго». Розмір пені, встановлений у договорі, не передбачає зайвого збагачення позивача, а лише слугує забезпеченням належного виконання з боку КП «Міськводоканал» СМР зобов`язань.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2019 року справу № 920/901/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" на рішення Господарського суду Сумської області від 18.03.2019 року у справі № 920/901/18.

05.06.2019 року до Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції у Господарському суді Сумської області.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2019 року заяву Комунального підприємства "Міськводоканал" Сумської міської ради про проведення судового засідання у справі № 920/901/18 в режимі відеоконференції у приміщенні Господарського суду Сумської області, який знаходиться за адресою 40000, м. Суми, проспект Шевченка, 18/1 - задоволено.

У судовому засіданні 19.06.2019 року скаржник підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення місцевого господарського суду змінити в частині зменшення пені на 75 %.

Представник відповідача в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 19.06.2019 року заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Крім того, представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, зазначив, що суд першої інстанції враховуючи законом право суду на зменшення розміру штрафних санкцій , заявлених до стягнення, а також приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем строків оплати наданої послуги та враховуючи інтереси обох сторін, дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання, доцільність зменшення її розміру до 75 % та стягнення з відповідача на користь позивача 220808,25 грн.

Представник третьої особи у судове засідання 19.06.2019 року не з`явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 15.04.2019 року на відповідну адресу.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представника третьої особи, яка була належним чином повідомлена про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Сумської області від 18.03.2019 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.11.2005 року між Відкритим акціонерним товариством "Сумиобленерго" і Комунальним підприємством "Міськводоканал" Сумської міської ради був укладений договір про постачання електричної енергії № 313 (далі - договір), відповідно до умов якого позивач постачає електричну енергію відповідачу, а останній оплачує постачальнику її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами.

Відповідно до п.1 додатку № 4 порядок розрахунків до договору розрахунковим періодом вважається період з 15 числа місяця до 14 числа наступного місяця включно.

Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії. За дату оплати приймається дата зарахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника.

Згідно п. 2 зазначеного додатку до договору за активну електричну енергію споживач здійснює планові платежі у таких співвідношеннях: до 10 дня розрахункового періоду 50 %, до 20 дня розрахункового періоду додатково 50 % вартості заявленого (очікуваного) обсягу споживання електричної енергії, визначеного додатком 1 до договору "Обсяги постачання (договірні величини) електричної енергії споживачу та субспоживачу" до договору на цей період.

Рахунок на оплату активної електричної енергії, фактично спожитої впродовж звітного розрахункового періоду, рахунки на оплату планових платежів надаються постачальником споживачу одночасно, із зазначенням в рахунках кінцевих дат їх оплати.

Остаточний розрахунок за спожиту активну електроенергію, здійснюється на підставі самостійно отриманих споживачем у постачальника розрахунків протягом п`яти операційних днів з дня їх отримання.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 названого Кодексу визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до п. 4.2.1 договору за внесення платежів, передбачених пунктами 2.2.3-2.2.4 цього договору з порушенням термінів, визначених додатком № 4 "Порядок розрахунків", споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені визначається в окремому рахунку.

Внаслідок порушення грошових зобов`язань, згідно п. 4.2.1 договору відповідачу була нарахована пеня, розмір якої відповідно до розрахунку становить 883 233,67 грн.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Згідно ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Зі змісту ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" вбачається, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6. ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Колегія суддів перевіривши розрахунок пені, виконаний позивачем погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаний розрахунок є вірним та не суперечить вимогам ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Щодо заявленого відповідачем у відзиві на позовну заяву клопотання про зменшення розміру пені на 99%, колегія суддів відзначає наступне.

Так, заява була мотивована тим, що КП "Міськводоканал" Сумської міської ради забезпечує питною водою та водовідведенням підприємства, організації, установи та населення м. Суми. Близько 85 відсотків послуг надається населенню м. Суми, які несвоєчасно здійснюють розрахунки за спожиті послуги. Масова, систематична несплата населенням рахунків за послуги з водопостачання та водовідведення негативно впливає на фінансовий стан підприємства, у зв`язку з цим підприємство не має фінансової можливості своєчасно проводити розрахунки по грошовим зобов`язанням. Здійснення своєчасної оплати за поставлену позивачем електроенергію залежало виключно від розрахунків споживачів з ідповідачем за надані ним послуги з водовідведення та водопостачання. Сума пені, нарахована позивачем, є результатом неналежної оплати споживачами вартості спожитих послуг з водопостачання і водовідведення, що підтверджується Постановою КМУ від 04.06.2015 року № 375 "Питання погашення у 2015 році заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню", якою затверджено Порядок та умови надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Фактичне відшкодування державою різниці в тарифах на даний час не проведено, що підтверджується Рішенням Рахункової палати від 23.02.2016 року №3-3 "Про результати аудиту ефективності використання коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню", висновком якого є те, що Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Міністерством фінансів України, місцевими органами виконавчої влади не забезпечено повною мірою в 2014 та 2015 роках досягнення мети надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам за КПКВК 2761520 - погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та водовідведення для населення, яка виникла у зв`язку з невідповідністю їх фактичної вартості затвердженим тарифам. Обсяг заборгованості держави перед КП "Міськводоканал" Сумської міської ради з різниці в тарифах станом на 01.04.2017 року складає - 46,6 млн. грн.

Згідно ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення."

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.06.2019 року №904/3551/18.

Враховуючи вищевикладене, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягнення з відповідача неустойки у розмірі 883233,67 грн, спотворить дійсне правове призначення неустойки, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання, стягнення штрафних санкцій перетвориться на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором, що не відповідає вимогам справедливості, добросовісності та розумності.

Наведене безумовно свідчить про те, що нарахована позивачем неустойка (пеня) у розмірі 883233,67 грн не відповідає наслідкам порушення відповідачем зобов`язання за договором.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як наладжене твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що несвоєчасне виконання з боку відповідача грошових зобов`язань значно ускладнює виконання позивачем зобов`язань щодо повного та своєчасного розрахунку з контрагентами ПАТ «Сумиобленерго». Розмір пені, встановлений у договорі, не передбачає зайвого збагачення позивача, а лише слугує забезпеченням належного виконання з боку КП «Міськводоканал» СМР зобов`язань.

На підставі аналізу поданих сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень доказів, а також приймаючи до уваги ступінь виконання основного зобов`язання по договору, відсутність в матеріалах справи будь-яких в розумінні ст.ст. 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем строків оплати наданої послуги та враховуючи інтереси обох сторін, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки за прострочення виконання грошового зобов`язання на 75%.

Отже судом першої інстанцій було дотримано принцип розумного балансу між інтересами сторін, враховані обставини справи та матеріальний стан як відповідача, так і позивача у даній справі.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано, що укладаючи договір. сторони приймають на себе обов`язки і відповідальність за їх виконання, тому посилання на відсутність фінансової можливості є безпідставним.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 220808,25 грн пені.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 144699,27 грн - 3% річних та 394141,15 грн інфляційних збитків, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 23.01.2012 року у справі № 37/64.

Колегія суддів перевіривши розрахунок розміру 3% річних та інфляційних збитків, погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем вірно нараховано зазначені штрафні санкції.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог.

Так, скаржник не надав суду мотивів та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги фактично зводяться до мотивів викладених у позовній заяві, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України по. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" на рішення Господарського суду Сумської області від 18.03.2019 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 18.03.2019 року у справі №920/901/18 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 920/901/18 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді Л.Г. Смірнова

М.А. Дідиченко

Дата складення повного тексту 24.06.2019 року.