ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року

м. Київ

Справа № 19/5009/1481/11

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. - головуючий, Білоуса В.В., Катеринчук Л.Й.,

за участі секретаря судового засідання Співака С.В.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго",

представник позивача - не з`явився,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат",

представник відповідача - не з`явився,

за участі - Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

представник - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги

Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.02.2019

у складі колегії суддів: Коваль Л.А. (головуючий), Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.

за скаргою

Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго"

на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

у справі за позовом

Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго",

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат",

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 16.05.2011 у справі № 19/5009/1481/11 частково задоволено позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (в подальшому назву змінено на Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго") та стягнуто з Державного підприємства "Запорізький титано-магнієвий комбінат" (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат") на користь позивача, зокрема, суму основного боргу у розмірі 109 882 156,44 грн., 3 213 604,40 грн. інфляційних втрат, 830 752,69 грн. три відсотки річних, 624 503,72 грн. пені, 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 25 500,00 грн. державного мита.

2. 30.05.2011 Господарським судом Запорізької області на виконання рішення суду у справі №19/5009/1481/11 видано відповідний наказ.

3. 29.10.2018 ПАТ "Запоріжжяобленерго" звернулося до Господарського суду Запорізької області зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій просило:

- бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Р.В., що виявилась у не скасуванні постанови про закінчення виконавчого провадження, визнати неправомірною;

- постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 21.05.2015 ВП № 28960315 визнати недійсною;

- зобов`язати начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 21.05.2015 ВП №28963015.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

4. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 17.12.2018 у задоволенні скарги ПАТ "Запоріжжяобленерго" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відмовлено повністю.

5. Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що державний виконавець під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, діяв відповідно до вимог чинного, на момент вчинення оскаржуваних дій, законодавства України та з урахуванням наявного стягувача.

6. Судом встановлено:

- постановою державного виконавця від 20.05.2015, на підставі ухвали Господарського суду Запорізької області від 23.02.2015 замінено назву сторони виконавчого провадження стягувача з ВАТ "Запоріжжяобленерго" на ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" та на даний час зазначена постанова судом не визнана незаконною та не скасована у встановленому законом порядку;

- кошти в сумі 27 579 350,34 грн. були перераховані платіжним дорученням № 35498 від 23.12.2014, оригінал платіжного доручення вилучено ст. детективом НАБУ в матеріали досудового розслідування (внесено до ЄРДР 04.12.2015 № 0000001), про що свідчить протокол обшуку від 09.02.2017;

- державним виконавцем винесено постанову від 21.05.2015 про закінчення виконавчого провадження, на підставі заяви стягувача - ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа", у зв`язку з фактичним виконанням боржником рішення суду.

7. За висновками суду, виникнення обставин, пов`язаних з визнанням недійсним договору про відступлення права вимоги у 2017 році, з подальшим скасуванням ухвали від 23.02.2015 про заміну сторони у виконавчому провадженні ВП №28963015 у 2018 році, не свідчить про те, що приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження від 21.05.2015, були порушені права ПАТ "Запоріжжяобленерго". Також, суд першої інстанції вказав на пропуск скаржником строку, передбаченого ст. 341 ГПК України, для звернення до суду із скаргою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

8. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 14.02.2019 апеляційну скаргу ПАТ "Запоріжжяобленерго" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 17.12.2018 у справі № 19/5009/1481/11 - задоволено частково; ухвалу Господарського суду Запорізької області від 17.12.2018 у справі № 19/5009/1481/11 - скасовано частково; прийнято нове рішення, яким Скаргу ПАТ "Запоріжжяобленерго" задоволено частково, постанову Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової А.Н. про закінчення виконавчого провадження ВП №28960315 від 21.05.2015 визнано недійсною, в задоволенні інших вимог скарги - відмовлено; здійснено розподіл судових витрат.

9. Постанова мотивована тим, що договір про відступлення права вимоги №641214/41 від 22.12.2014, який став підставою для заміни стягувача, визнано недійсним в судовому порядку, судове рішення у цій справі про стягнення заборгованості з ДП "Запорізький титано-магнієвий комбінат" на користь ВАТ "Запоріжжяобленерго" 109 882 156,44 грн. основного боргу, 3 213 604,40 грн. інфляційних втрат, 830 752,69 грн. три відсотки річних, 624 503,72 грн. пені, 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 25 500,00 грн. державного мита, за яким стягувачем є Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" залишається невиконаним. За висновком суду, фактично з 07.09.2017 ПАТ "Запоріжжяобленерго" відновлено у статусі стягувача у виконавчому провадженні ВП №28960315.

В частині відмови у задоволенні вимог скаржника щодо зобов`язання начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 21.05.2015 ВП №28960315, апеляційний суд дійшов висновку про передчасність такої вимоги, оскільки в цьому випадку постанова державного виконавця від 21.05.2015 ВП №28960315 визнана незаконною, відповідно, наслідки визнання її незаконною державним виконавцем вчиняються після отримання даного рішення суду.

10. Під час апеляційного провадження судом встановлено:

10.1. 20.09.2011 відповідно до постанови Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Роєнко Р.В., відкрито виконавче провадження ВП № 28960315 з примусового виконання наказу №19/5009/1481/11 від 30.05.2011.

10.2. 22.12.2014 ВАТ "Запоріжжяобленерго" (Первісний кредитор), ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" (Новий кредитор) та ДП "Запорізький титано-магнієвий комбінат" (Боржник) уклали договір № 641214/41 про відступлення права вимоги.

Відповідно до п. 1.1. зазначеного Договору Первісний кредитор передає (відступає), а Новий кредитор приймає на себе право вимоги до Боржника - Державного підприємства "Запорізький титано-магнієвий комбінат" заборгованості за Договором на користування електричною енергією №76/199 від 01.07.2000, що розстрочена на підставі ухвали Господарського суду Запорізької області від 21.11.2013 у справі №19/5009/1481/11, за договором про самостійне виконання рішення №1115 від 03.12.2013, укладеним між Боржником та Первісним кредитором, на загальну суму 112 301 706,10 грн.

До Нового кредитора переходять права Первісного кредитора за зобов`язаннями в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав на підставі договорів, рішень та ухвал Господарського суду Запорізької області (п. 1.2. Договору № 641214/41 про відступлення права вимоги від 22.12.2014).

10.3. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.02.2015 задоволено заяву ВАТ "Запоріжжяобленерго" та замінено сторону у виконавчому провадженні ВП № 28960315 щодо виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 30.05.2011 у справі № 19/5009/1481/11, відповідно до якої замінено стягувача ВАТ "Запоріжжяобленерго" на стягувача ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа".

10.4. 20.05.2015 Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Рагімовою А.Н. при примусовому виконанні наказу №19/5009/1481/11, виданого 30.05.2011, прийнято постанову (ВП №28960315) про заміну назви сторони виконавчого провадження - стягувача з ВАТ "Запоріжжяобленерго" на ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" на підставі ухвали Господарського суду Запорізької області від 23.02.2015.

10.5. 21.05.2015 Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Рагімовою А.Н., прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №28960315 у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду на підставі заяви стягувача ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа".

10.6. 07.09.2017 рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/1424/16 визнано недійсним договір про відступлення права вимоги № 641214/41 від 22.12.2014, укладений між ВАТ "Запоріжжяобленерго", ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" та ДП "Запорізький титано-магнієвий комбінат".

10.7. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.11.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2017 у справі № 910/1424/16 залишено без змін.

10.8. У зв`язку з визнанням недійсним договору про відступлення права вимоги, ПАТ "Запоріжжяобленерго" звернулося до Господарського суду Запорізької області з заявою про перегляд ухвали Господарського суду Запорізької області від 23.02.2015 про заміну сторони у виконавчому провадженні за нововиявленими обставинами.

10.9. 07.12.2017 ухвалою Господарського суду Запорізької області (залишеною без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22.01.2018) у справі № 19/5009/1481/11 у задоволенні заяви ПАТ "Запоріжжяобленерго" про перегляд ухвали Господарського суду Запорізької області від 23.02.2015, відмовлено.

10.10. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.08.2018 у справі №19/5009/1481/11, касаційну скаргу ПАТ "Запоріжжяобленерго" задоволено, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22.01.2018 та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 07.12.2017 у справі №19/5009/1481/11 скасовано та прийнято нове рішення. Заяву ПАТ "Запоріжжяобленерго" про перегляд ухвали від 23.02.2015 за нововиявленими обставинами задоволено, ухвалу Господарського суду Запорізької області від 23.02.2015 скасовано. У задоволенні заяви ВАТ "Запоріжжяобленерго" про заміну стягувача у виконавчому провадженні ВП №28960315 щодо виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 30.05.2011 з ВАТ "Запоріжжяобленерго" на ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" відмовлено.

10.11. 10.09.2018 ПАТ "Запоріжжяобленерго" звернулося до начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою № 008-32/13921/1, в якій просило скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 21.05.2015 у ВП №28963015; вжити заходів щодо відновлення виконавчого провадження ВП №28963015; витребувати від Господарського суду Запорізької області виконавчий документ - наказ від 30.05.2011 у справі № 19/5009/1481/11 про стягнення з ДП "Запорізький титано-магнієвий комбінат" на користь ВАТ "Запоріжжяобленерго" 109 882 156,44 грн. основного боргу, 3 213 604,40 грн. інфляційних втрат, 830 752,69 грн. три відсотки річних, 624 503,72 грн. пені, 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 25 500,00 грн. державного мита.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

11. Не погоджуючись з постановою Центрального апеляційного господарського суду від 14.02.2019, ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" звернулося з касаційною скаргою про скасування оскарженої постанови (в частині задоволення), з вимогою залишити в силі ухвалу Господарського суду Запорізької області від 17.12.2018 у відповідній частині.

12. Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, також, звернувся з касаційною скаргою про скасування постанови Центрального апеляційного господарського суду від 14.02.2019 (в частині задоволення), з вимогою залишити апеляційну скаргу ПАТ "Запоріжжяобленерго" без задоволення в повному обсязі.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ

13. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 19/5009/1481/11 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Катеринчук Л.Й., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.04.2019.

14. Ухвалою Верховного Суду від 19.04.2019 відкрито касаційне провадження за касаційної скаргою ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.02.2019, датою проведення судового засідання визначено 11.06.2019.

15. Ухвалою Верховного Суду від 19.04.2019, касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишено без руху у відповідності з положенням ст. 290 ГПК України, надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

16. Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 19.04.2019, подано клопотання про усунення недоліків разом з доказами сплати судового збору за подання касаційної скарги в сумі 3 524, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 125 від 25.03.2019 та доказами надсилання касаційної скарги іншим учасникам справи листом з описом вкладення.

17. У зв`язку з відпусткою судді Пєскова В.Г. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №19/5009/1481/11 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Білоус В.В., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.05.2019.

18. Ухвалою Верховного Суду 15.05.2019 відкрито касаційне провадження у справі №19/5009/1481/11 Господарського суду Запорізької області за касаційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.02.2019; об`єднано в одне касаційне провадження касаційні скарги Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат"; повідомлено учасників справи про час та дату судового засідання (11.06.2019 о 15:45).

19. Учасники судової справи у судове засідання повноважних представників не направили. Про дату, час та місце розгляду касаційної скарги учасники справи були повідомлені належним чином. Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов`язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників сторін.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржників

(Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" та Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України)

20. В обґрунтування заявлених вимог, скаржники посилаються на порушення судом апеляційної інстанції (в частині визнання недійсною постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження) ст.ст. 19, 124 Конституції України, ст.ст. 8, 49 Закону України "Про виконавче провадження".

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

21. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В цьому випадку, враховуючи вимоги касаційних скарг та наведені приписи процесуального закону, предметом касаційного перегляду є постанова Центрального апеляційного господарського суду від 14.02.2019 в частині визнання недійсною постанову Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової А.Н. про закінчення виконавчого провадження ВП №28960315 від 21.05.2015.

22. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та способом, передбаченим Конституцією та законами України.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін.

05.10.2016 набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" в редакції Закону від 02.06.2016 №1404 - VIII (далі - Закон України "Про виконавче провадження" №1404), в свою чергу, 05.10.2016 Закон України "Про виконавче провадження" в попередній редакції від 21.04.1999 №606 - ХІV (далі - Закон України "Про виконавче провадження" №606) втратив свою чинність.

Відповідно до пункту 7 Розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ, який набрав чинності 05.10.2016, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Як це вірно було визначено судом апеляційної інстанції, до спірних правовідносин підлягає застосуванню як Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV, так і Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ - після 05.10.2016.

За приписами ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (у визначеній редакції) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України "Про державну виконавчу службу" (в редакції, що діяла на момент винесення постанови від 21.05.2015) державний виконавець здійснює примусове виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

За приписами ч. 5 ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діяла на момент прийняття ухвали Господарського суду Запорізької області від 23.02.2015), у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діяла на момент винесення постанови від 21.05.2015) виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 327 ГПК України).

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частиною 1 ст. 340 ГПК України визначено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Предметом розгляду, в цьому випадку, є скарга ПАТ "Запоріжжяобленерго" на дії/бездіяльність посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, з вимогою визнати недійсною постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 21.05.2015 ВП № 28960315.

Враховуючи приписи ст. 300 ГПК України, суд касаційної інстанції саме на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як було встановлено судом апеляційної інстанції, заміна стягувача у справі №19/5009/1481/11 з ВАТ "Запоріжжяобленерго" на ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" відбулася на підставі договору про відступлення права вимоги № 641214/41 від 22.12.2014 (процесуальне правонаступництво оформлено ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.02.2015 та постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС України про заміну назви сторони виконавчого провадження ВП №28960315 від 20.05.2015).

Підставою закриття виконавчого провадження (постанова про закінчення виконавчого провадження від 21.05.2015 (ВП №28960315)) стала заява стягувача - ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" про фактичне виконання рішення суду.

Водночас, договір про відступлення права вимоги № 641214/41 від 22.12.2014 визнано недійсним в судовому порядку (п. п. 10.6, 10.7 цієї Постанови).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що фактично з 07.09.2017 ПАТ "Запоріжжяобленерго" відновлено у статусі стягувача у виконавчому провадженні ВП №28960315.

Досліджуючи питання порушення прав ПАТ "Запоріжжяобленерго" як стягувача, апеляційний господарський суд правомірно встановив, що порушене право останнього полягає у неможливості його поновлення шляхом виконання судового рішення, ухваленого на його користь через наявність оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі заяви стягувача, який втратив такий статус (ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа").

Крім того, суд касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що ст. 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на усій території України.

При цьому, держава Україна на своїй території повинна забезпечити реалізацію всіх прав, що випливають з Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі й права на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" від 29.06.2004 заява № 56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

Конституційний Суд України неодноразово підкреслював, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 225.04.2012 №11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 №5-рп/2013).

Зокрема, у рішенні №2-р(II)/2019 від 15.05.2019 Конституційний Суд України наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2016 №1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статтею 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Аналіз статей 3, 8, частин першої, другої статті 55, частин першої, другої статті 129-1 Конституції України у їх системному зв`язку, наведених юридичних позицій Конституційного Суду України дає підстави стверджувати, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Одним із основних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення є закріплення у процесуальному законодавстві положень щодо здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в справах та відповідні норми спрямовані на забезпечення виконання рішень суду.

З огляду на наведене вище, колегія суддів Касаційного господарського суду приходить до висновку, що принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі судом) виконанню остаточного судового рішення чи навпаки - перешкоджає такому виконанню.

За наявності будь-яких сумнівів з приводу правомірності чи неправомірності вчинення особами, які здійснюють примусове виконання судових рішень дій чи бездіяльності, останні підлягають оцінці з точки зору їх спрямованості на забезпечення виконання остаточного судового рішення.

Враховуючи наведене вище та встановлені судом апеляційної інстанції обставини, колегія суддів Верховного Суду, також, вважає, що судове рішення у цій справі про стягнення заборгованості з ДП "Запорізький титано-магнієвий комбінат" на користь ВАТ "Запоріжжяобленерго" 109 882 156,44 грн. основного боргу, 3 213 604,40 грн. інфляційних втрат, 830 752,69 грн. три відсотки річних, 624 503,72 грн. пені, 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 25 500,00 грн. державного мита, за яким стягувачем є ПАТ "Запоріжжяобленерго" і залишається невиконаним.

Водночас, апеляційним судом на підставі матеріалів справи встановлено відсутність пропуску строку ПАТ "Запоріжжяобленерго" для подання скарги на дії/бездіяльність органів виконавчої служби до суду.

Встановлене не спростовано під час касаційного провадження.

23. Щодо суті касаційної скарги

Доводи скаржників не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження, фактично зводяться до переоцінки доказів у справі та безпосередньо пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, тоді як суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 300 ГПК України).

24. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до п.1) ч.1 ст. 308 ГПК України, суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (ст. 309 ГПК України).

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав задоволення касаційних скарг ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" та Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, та необхідність залишення постанови Центрального апеляційного господарського суду від 14.02.2019 у справі № 19/5009/1481/11 (в оскарженій частині) без змін, як такої, що прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

25. Судові витрати

У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційних скарг та залишенням без змін оскарженої постанови господарського суду апеляційної інстанції, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на заявника касаційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" залишити без задоволення.

2. Касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

3. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.02.2019 у справі № 19/5009/1481/11 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді В.В. Білоус

Л.Й. Катеринчук