РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.06.2019Справа № 910/1193/19

Господарський суд міста Києва у складі:

судді: за участю секретаря:Данилової М.В. Бордунової К.Е.
за участю представників сторін: від позивача: Бернацька О.В., , адвокат; від відповідача: Зарубіна Т.М., , адвокат; від третьої особи: не з`явилися.

за позовомПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
до за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача проТовариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» Печерська районна в м. Києві державна адміністрація стягнення грошових коштів,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

01 лютого 2019 року до Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач) надійшла позовна заява № 14/4-194 від 29.01.2019 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» (відповідач) про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу № 1712/1617-ТЕ-41 від 06.10.2016 року в сумі 3 445 075, 38 грн. з них: основний борг в сумі 2 437 225, 98 грн., пеня в сумі 372 033,47 грн., 3% річних в сумі 129 097, 99 грн., інфляційні втрати в сумі 506 717, 94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором постачання природного газу № 1712/1617-ТЕ-41 від 06.10.2016 року, зокрема, не здійснив своєчасну оплату за переданий газ у визначений договором строк, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи №910/1193/19 здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.02.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2019 року повідомлено сторін, що судове засідання у справі призначене на 27.02.2019 року не відбудеться, у зв`язку з направленням судді Данилової М.В. на підвищення кваліфікації до Національної школи суддів України, судове засідання призначено на 06.03.2019 року.

28.02.2019 року через канцелярію суду від відповідача надійшла заява б/н від 27.02.2019 року «Про залучення третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача» та відзив на позовну заяву б/н від 27.02.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2019 року Заяву б/н від 27.02.2019 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» «Про залучення третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача» - задоволено. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Печерську районну в м. Києві державну адміністрацію (01010, м. Київ, вул. М. Омеляновича-Павленка, 15). Підготовче засідання відкладено на 27.03.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2019 року повідомлено сторін про оголошену в підготовчому засіданні перерву на 17.04.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 року повідомлено сторін про те, що у зв`язку з перебуванням судді Данилової М.В. на лікарняному, розгляд даної справи, призначений на 17.04.2019 року не відбувся, призначити розгляд справи на 15.05.2019 року.

07.05.2019 року через канцелярію суду від позивача надійшла заява №14/4-113613 від 11.04.2019 року «Про зменшення розміру позовних вимог».

07.05.2019 року через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 17.04.2019 року «Про зменшення розміру пені».

15.05.2019 року через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 15.05.2019 року «Про зупинення провадження».

15.05.2019 року через канцелярію суду від відповідача надійшло заперечення б/н від 15.05.2019 року на Заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2019 року повідомлено сторін про призначення справи № 910/1193/19 до судового розгляду по суті на 05.06.2019 року.

03.06.2019 року через канцелярію суду від позивача надійшло заперечення №14/4-1618В від 29.05.2019 року щодо клопотання відповідача про зупинення провадження.

ВСТАНОВИВ:

06.10.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» (далі - Відповідач) був укладений договір № 1712/1617-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір).

На виконання п.2.1 Договору, Позивач поставив а Відповідач прийняв природний газ на загальну суму 6 549 634,58 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу.

Відповідно до п.6.1 Договору, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Оплату за переданий газ Відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк визначений Договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги пункту 6.1 Договору.

З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу Відповідача перед Позивачем за Договором, Відповідачу було нараховано штраф, пеню, 3% річних, інфляційні втрати.

Сума простроченого та несплаченого основного боргу Відповідача перед Позивачем за договором складала 2 437 255,98 грн.

Однак під час розгляду справи судом, Відповідач частково погасив суму основного боргу, сплативши Позивачу грошові кошти у розмірі 893 679,65 грн., у зв`язку з чим, на дату винесення рішення у справі № 910/1193/19 у Відповідача наявна заборгованість перед Позивачем у розмірі 1 543 576,33 грн.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто - неналежне виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України.

Так, ст. 216 ГК України, передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Стаття 551 ЦК України встановлює, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

У частині третій ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 216 ГК України також встановлює, господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин.

Так, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

При цьому, відповідно до частини 2 ст. 216 ГК України, застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Як встановлено частиною 3 ст. 216 ГК України, господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими:

потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі;

сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі;

у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції.)

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників, дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «Нафтогаз України « підлягають частковому задоволенню, а саме за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання по договору щодо своєчасності оплати товару, стягненню з покупця на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України на користь постачальника підлягає 182 884,50 грн. 3% річних та 602 806,67 грн. інфляційних втрат, відповідно до самостійно здійсненого Судом розрахунку, що здійснювався за прострочення оплати актів приймання-передачі природного газу.

Крім до суду від Відповідача надійшло клопотання н від 17.04.2019 року «Про зменшення розміру пені», у якому просив суд зменшити розмір останніх на 99%.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що дана заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена і в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 26.03.2019 року у справі № 913/284/18.

Як встановлено судом, відповідно до звіту про фінансові результати за 2017 рік, Відповідач прибутків не отримав, збитки становили 372 300 грн., за 2018 рік збитки становили 1 763 700 грн.

Такі показники фінансових результатів Відповідача є, перш за все, наслідком систематичних неплатежів з боку споживачів м. Києва за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, зумовлені їх неплатоспроможністю.

Суд ще раз звертає увагу, що проблеми з виконанням зобов`язання у ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» виникли у зв`язку з перебуванням у ситуації складного фінансово-економічного становища, основною причиною якого є значна заборгованість кінцевих споживачів та їх неплатоспроможність.

Відповідно до частини 1 статті 73, частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В судовому засіданні представник Позивача під час вирішення спору у цій справі не надав, а відтак матеріали справи не містять доказів, які підтверджують понесення позивачем збитків або можливість їх понесення позивачем у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань.

Посилання Позивача, що зменшення судом пені завдасть йому збитків, Позивач жодними доказами не підтвердив.

Таким чином, суд звертає увагу, що оскільки Відповідач не є кінцевим споживачем теплової енергії, а є підприємством, яке використовує отриманий природний газ для виробництва та забезпечення безперебійного постачання теплової енергії споживачам для потреб опалення, здійснення оплати поставленого Позивачем газу значною мірою залежить від розрахунків споживачів з Відповідачем за спожиту теплову енергію.

При цьому, чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вважає, що розмір нарахованої позивачем у позовній заяві пені є досить великим, а фінансовий стан Відповідача, на відміну від фінансового стану Позивача по цій справі, є не задовільним, та є наслідком, зокрема, несвоєчасними розрахунками кінцевих споживачів з Відповідачем.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви Відповідача від 17.04.2019 року про зменшення розміру пені санкцій, а саме зменшити розмір пені на 50%.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з Відповідача грошових коштів, а саме: основного боргу - 1 543 576,33 грн. пені - 185 898,90 грн., інфляційних втрат - 602 806,67 грн., 3% річних - 182 884,50 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 35 639,06 грн.. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» суми основного боргу у розмірі 2 282 898,65 грн. (два мільйони двісті вісімдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто вісім грн. 65 коп.)

2. Повернути Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (ідентифікаційний код 20077720, адреса: 01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6),) судовий збір у розмірі 10 084,92 грн. (десять тисяч вісімдесят чотири грн. 92 коп.) сплаченого платіжним дорученням №7000827 від 29.01.2019 року, оригінал якого міститься в матеріалах справи №910/1193/19.

3. Позовні вимоги задовольнити частково.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» (01133, м. Київ, вул. Щорса, 32 А, прим. 96, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (ідентифікаційний код 20077720, адреса: 01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6), грошові кошти, а саме: основного боргу - 1 543 576,33 грн. (один мільйон п`ятсот сорок три тисячі п`ятсот сімдесят шість грн. 33 коп.), пені - 185 898,90 грн. (сто вісімдесят п`ять тисяч вісімсот дев`яносто вісім грн. 90 коп.), інфляційних втрат - 602 806,67 грн. (шістсот дві тисячі вісімсот шість грн. 67 коп.), 3% річних - 182 884,50 грн. (сто вісімдесят дві тисячі вісімсот вісімдесят чотири грн. 50 коп.).

5. В решті позовних вимог - відмовити.

6. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19 червня 2019р.

Суддя М.В. Данилова