ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2019 року, м. Херсон, справа № 917/597/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом фізичної особи-підприємця Тищенка Олега Вікторовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Бізнес 2»

про стягнення 184 178,14 грн,

у с т а н о в и в:

Дії, аргументи та докази Позивача

14.05.2019 фізична особа-підприємець Тищенко Олег Вікторович звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Бізнес 2» про стягнення 184 178,14 грн, з яких 141 126,30 грн основної заборгованості, 27 560,17 грн пені, 13 195,28 грн інфляційних та 2 296,69 грн річних.

У якості обґрунтування власної позиції Позивач вказав, що на підставі укладеного між сторонами договору «оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем» № 15/08-2018 від 15.08.2018 надав Відповідачу послуги з оброблення кукурудзи на площі 153,9 га на загальну суму 141 126,30 грн, про що складено Акт надання послуг № 2 від 10.09.2018. Проте, не дивлячись на умови договору Відповідач вартість послуг не сплатив, а тому заборгував 141 126,30 грн. У зв`язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання Позивачем нараховані вказані суми пені, річних та інфляційних,

З метою підтвердження заявлених вимог, Позивач разом із позовною заявою надав та послався на наступні докази:

- договір № 15/08-2018 від 15.08.2018 (а.с. 13-17),

- акт надання послуг № 2 від 10.09.2018 (а.с. 16).

Дії, аргументи та докази Відповідача

Відповідач заявлені до нього вимоги не визнав та у поданому до суду відзиві на позов вказав, що за договором № 15/08-2018 від 15.08.2018 був підписаний акт № 1 від 30.09.2018 на суму 161 490 грн, яка була сплачена платіжним дорученням № 1732 від 08.11.2018, а тому заборгованість відсутня.

З метою підтвердження висловлених заперечень Відповідач разом із відзивом надав та послався на наступні докази:

- платіжне доручення № 1732 від 08.11.2018),

- акт надання послуг № 1 від 30.09.2018.

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою суду від 20.05.2019 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення та виклику учасників справи. Цією ж ухвалою Відповідачу встановлений строк (20.06.2019) надати відзив на позов, а Позивачу строк (24.06.2019) - відповідь на відзив.

Суд констатує, що сторонами не заявлено будь-яких інших процесуальних клопотань.

Установлені судом обставини

15.08.2018 між фізичною особою-підприємцем Тищенком Олегом Вікторовичем, як Орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Бізнес 2», як Орендарем, укладений договір «Оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем» № 15/08-2018.

Основними умовами цього договору, які впливають на взаємовідносини сторін щодо наявного між ними спору, є наступні:

- «У порядку та на умовах, визначених цим договором, Орендодавець зобов`язується передати Орендарю в тимчасове платне користування сільськогосподарську техніку, а саме комбайн NEW HOLLEND CX 8070, державний номер НОМЕР_1 , разом з екіпажем …, а орендар зобов`язується прийняти в тимчасове платне користування техніку з екіпажем і зобов`язується сплачувати Орендодавцю орендну плату» (пункт 1.1.),

- «Орендна плата за договором становить загальну вартість наданих послуг з оренди, сплачених Орендарем Орендодавцеві протягом дії договору на підставі актів приймання-передачі наданих послуг,та розраховується виходячи з 930 грн без ПДВ за один гектар обробленої площі однією одиницею техніки» (пункт 5.1.),

- «Орендна плата визначається в акті приймання-передачі наданих послуг, що підписується сторонами протягом 5 робочих днів з моменту отримання його від виконавця …» (пункт 5.2.),

- «Виплата орендної плати проводиться протягом 5 банківських днів після підписання сторонами акта приймання-передачі наданих послуг …» (пункт 5.3.),

- «У разі прострочення здійснення остаточного розрахунку з Орендодавцем щодо сплати орендної плати за оренду техніки з екіпажем, встановленого в пункті 5.4. договору, Орендар сплачує Орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення. Пеня нараховується і сплачується за весь строк прострочення платежу» (пункт 8.3.).

На виконання умов договору 10.09.2018 між сторонами складений акт надання послуг № 2, за змістом якого Позивачем надані Відповідачу послуги комбайнування кукурудзи на площі 153,9 га на загальну вартість 141 126,30 грн. На акті мають місце підписи підприємця Тищенка О.В. та директора ТОВ «Агро-Бізнес2» Бабаєва А.К., а також печатки, у тому числі Відповідача.

Поряд з цим, 30.09.2018 між сторонами складений акт надання послуг № 1, за змістом якого Позивачем надані Відповідачу послуги комбайнування сої на площі 184,5 га та кукурудзи на площі 61,1 га на загальну вартість 161 490 грн. На акті мають місце підписи підприємця Тищенка О.В. та директора ТОВ «Агро-Бізнес2» Бабаєва А.К., а також печатки, у тому числі Відповідача.

Отже, вказані докази підтверджують надання Позивачем послуг Відповідачу не тільки за актом № 1, але й за актом № 2, а тому заперечення Відповідача щодо надання послуг лише за актом № 1 до уваги судом не приймаються.

За обліковими даними Позивача Відповідач вартість наданих послуг сплатив лише за актом № 1 від 30.09.2018, зокрема платіжним дорученням № 1732 від 08.11.2018 сплатив 161 490 грн, а тому станом на день подачі позову несплаченою сумою є 141 126,30 грн за актом № 2 від 10.09.2018.

Поряд з цим, через невиконання умов договору Позивач нарахував Відповідачу 27 560,17 грн пені за 198 днів, 13 195,28 грн інфляційних та 2 296,69 грн річних за період з 15.09.2018 по 31.03.2019.

Оцінка суду установлених обставин на норм діючого законодавства

Щодо правової природи договору та договірних відносин

Установлені судом обставини наявності укладеного між сторонами договору, свідчать про виникнення між ними майново-господарських зобов`язань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

При визначені правової природи договору суд враховує його умови, права та обов`язки сторін, а також предмет.

Зокрема, зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов`язань (майново-господарських зобов`язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами на підставі вказаного договору (правочину), з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір про надання послуг.

Так, відповідно до приписів статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлені загальні правила виконання господарських зобов`язань, за якими:

- «Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом» (частина 1);

- «кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором» (частина 2);

- «не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином» (частина 7).

За таких обставин суд приходить до висновку, що Відповідач, допустивши несвоєчасну оплату вартості отриманих послуг порушив взяте на себе зобов`язання та під час судового розгляду не довів зворотного.

Щодо відповідальності за невиконання зобов`язання

Вирішуючи правомірність нарахованої та заявленої до стягнення суми пені, суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за частинами 1 та 2 статті 217 ГК України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

Безпосередньо правові наслідки порушення грошових зобов`язань передбачені приписами статей 230-237 ГК України та статей 549 - 552, 611 ЦК України.

Так, згідно із частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В статті 549 ЦК України конкретизовано визначення таких штрафних санкцій, а саме «пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання» (частина 3).

Разом з тим, у відповідності до приписів частини 2 статті 551 того ж Кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов`язання; за допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобов`язання; неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов`язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

За приписом статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Так, в пункті 8.3. договору сторони встановили можливість застосування пені у випадку невиконання та неналежного виконання Відповідачем зобов`язань по договору відповідно у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу за весь період прострочення.

Відповідно до тексту позовної заяви Позивачем пеня обрахована за 198 днів, проте не вказано який період ці 198 днів складають, а тому суд констатує про необґрунтованість нарахування пені у сумі 27 560,17 грн, оскільки за змістом пункту 8.3. договору пеня підлягає обрахунку не за любий період, а лише період прострочення, який визначається у відповідності до приписів статті 253 ЦК України з моменту початку перебігу строку.

Отже, нарахування пені у вказаній сумі є необґрунтованим, а тому безпідставним.

Щодо відповідальності за невиконання грошового зобов`язання

У відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України «боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом».

Сплата інфляційних та річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

За змістом позовної заяви Позивачем інфляційні та річні нараховані за період з 15.09.2018 по 31.03.2019.

Проте, Позивачем помилково визначений початок перебігу строку невиконання зобов`язання. Так, у відповідності до пункту 5.3. договору вартість послуг повинна бути сплаченою протягом 5 банківських днів після підписання акту приймання-передачі наданих послуг. Згідно з пунктом 5.5. договору банківськими днями є робочі дні.

У даному випадку 5 банківських (робочих) днів з дня підписання акту надання послуг № 2 від 10.09.2018 є 17.09.2018, а тому початком періоду несплати є 18.09.2018.

За таких обставин правильним розрахунком інфляційних є наступний:

Період заборгованостіСума боргу (грн)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
18.09.2018 - 31.03.,31,0659120,77

Отже, інфляційні за період з 18.09.2018 по 31.03.2019 від суми заборгованості 141 126,30 грн складають 9 120,77 грн.

У свою чергу, правильним розрахунком річних є наступний:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
141126,318.09.2018 - 31.03.20191953 %2261,89

Отже, річні за період з 18.09.2018 по 31.03.2019 від суми заборгованості 141 126,30 грн складають 2 261,89 грн.

Таким чином, Відповідач, порушивши грошове зобов`язання, повинен за вказаних правових приписів сплатити Позивачу складають 9 120,77 грн інфляційних та 2 261,89 грн річних.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, з урахуванням факту несплати Відповідачем 141 126,30 грн основної заборгованості, 9 120,77 грн інфляційних та 2 261,89 грн річних у добровільному порядку, доведеністю Позивачем власних вимог, не спростування їх відповідачем, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у цих сумах. Разом з тим, позовні вимоги про стягнення 27 560,17 грн пені, 4 075,51 грн інфляційних та 34,80 грн річних є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у даній справі є витрати Позивача на сплату судового збору відповідно до квитанції № 5 від 10.04.2019 у сумі 1 921 грн, які у відповідності до статті 129 ГПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у сумі 1 590,78 грн (82,81 % задоволених вимог).

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України,

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Бізнес 2» (74852, Херсонська область, Каховський район, с. Дмитрівка, вул. Польова, буд. 1; ідентифікаційний код 31711240) на користь фізичної особи-підприємця Тищенка Олега Вікторовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) - 141 126,30 грн основної заборгованості, 9 120,77 грн інфляційних, 2 261,89 грн річних та 1 590,78 грн компенсації по сплаті судового збору.

3. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.К. Закурін