УХВАЛА

про застосування заходу процесуального примусу у виді штрафу

м. Київ

24.06.2019Справа № 910/5172/19

За позовомОСОБА_1
до1. Національного банку України 2. Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»
про визнання недійсними договорів
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:
не викликалися
ВСТАНОВИВ:

Коломойський Ігор Валерійович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного банку України та Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про:

- визнання недійсним кредитного договору №19 від 03.03.2009, укладеного між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк»;

- визнання недійсним договору поруки №19-1/П від 27.05.2016, укладеного між Національним банком України, ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що кредитний договір №19 від 03.03.2009 є недійсним, оскільки був укладений між відповідачами на підставі протиправних постанов Правління Національного банку України, а саме: уповноважені особи НБУ не мали достатнього обсягу повноважень на його укладення з огляду на відсутність кворуму на засіданні Правління НБУ. Недійсність договору поруки №19-1/П від 27.05.2016 позивач обґрунтовує тим, що такі вимоги є похідними від вимог про визнання недійсним кредитного договору, оскільки вказаний договір поруки укладався з метою забезпечення виконання боржником грошового зобов`язання за кредитним договором №19 від 03.03.2009.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2019 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.05.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2019 клопотання позивача про об`єднання справ в одне провадження задоволено, об`єднано в одне провадження справи №910/5172/19, №910/5171/19, №910/5170/19, №910/5169/19, №910/5168/19; передано справи №910/5171/19, №910/5170/19, №910/5169/19, №910/5168/19 на розгляд судді Босого В.П.; присвоєно об`єднаній справі №910/5172/19; вирішено об`єднану справу №910/5172/19 розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання в об`єднаній справі №910/5172/19 призначено на 20.05.2019.

20.05.2019 представником позивача до канцелярії суду подані клопотання про витребування у Національного банку України доказів по справі, а також про поновлення строків подання даного клопотання про витребування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 частково задоволено вказане клопотання позивача, витребувано у Національного банку України відповідні докази.

Також вказаною ухвалою суду встановлено строк Національному банку України для подання витребуваних доказів - до 29.05.2019.

29.05.2019 представником Національного банку України до канцелярії суду подано клопотання про продовження строків на виконання ухвали суду про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2019 вказане клопотання було задоволено, продовжено Національному банку України строк, встановлений ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 у справі №910/5172/19, для надання витребуваних доказів - до 06.06.2019.

07.06.2019 на адресу суду надійшло повторне клопотання Національного банку України про продовження строків на виконання ухвали суду про витребування доказів.

В судовому засіданні 14.06.2019 суд оголосив ухвалу, якою задовольнив вказане клопотання відповідача 1 та продовжив строк для надання витребуваних доказів - до 20.06.2019.

Заявляючи клопотання про продовження строку для надання витребуваних доказів, представники Національного банку України вказували на значний обсяг таких документів, що потребував встановлення більшого об`єму часу для їх підготовки та вилучення у відповідних підрозділах НБУ.

Тому, з метою виконання завдань господарського судочинства та дотримання його основних засад, суд вважав за можливе надати відповідачу 1 більше часу для підготування витребуваної інформації, що знайшло своє відображення в ухвалах суду від 31.05.2019 та 14.06.2019.

При цьому, за наслідками розгляду даних клопотань, відповідачу було надано цілий календарний місяць (з 20.05.2019 по 20.06.2019) для належного виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 20.05.2019.

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду, а згідно частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

При цьому, будь-яких виключень або делегування регулювання даних правовідносин іншим нормам законодавства Конституція України не містить.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» також визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

За приписами частин 2 та 3 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. У випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Частиною 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

20.06.2019 представником Національного банку України до канцелярії суду було подане клопотання про долучення документів, в якому вказано, що на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 Національний банк України вважає за необхідне надати суду виписки по кредитним договорам №19 від 24.10.2008 та №19 від 03.03.2009, №10 від 20.02.2015, №54 від 02.10.2014 та №120 від 27.05.2019.

До вказаного клопотання представником Національного банку України були долучені відповідні банківські виписки.

В той же час, вказані дії представника Національного банку України не тільки не можуть свідчити про виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 20.05.2019, а і кваліфікуються судом як зловживання своїми правами з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, вказаною ухвалою суду у Національного банку України було витребувано:

- інформацію та належним чином засвідчені копії підтверджуючих документів стосовного того, чи приймались відповідні рішення Правління НБУ про погодження укладення договорів, а також додаткових угод (доповнень, додатків, змін тощо) до таких договорів, зокрема: кредитних договорів №19 від 24.10.2008, №19 від 03.03.2009, №54 від 02.10.2014, №120 від 05.12.2014 та №10 від 20.02.2015, укладених між Національним банком України та Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк», а також договорів поруки №19/П від 27.05.2016, №19-1/П від 27.05.2016, №54/П від 27.05.2016, №120-1/П від 05.08.2019 та №10-1/П від 11.08.2016, укладених між Національним банком України, Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 ;

- належним чином засвідчені копії всіх рішень Правління НБУ, якими погоджувалось укладення кожного договору з переліку вказаного вище та додаткових угод (доповнень) до кожного договору з вищевказаного переліку по кожному договору та додатковій угоді (доповненню, додатку тощо), якщо вказані вище рішення Правління НБУ приймались;

- інформацію та належним чином засвідчені копії підтверджуючих документів стосовно кількості присутніх членів Правління НБУ на засіданнях Правління НБУ (поіменний реєстр членів Правління НБУ) під час прийняття рішень про погодження укладення наступних договорів, а також додаткових угоди (доповнень, додатків, змін тощо) до таких договорів, зокрема оспорюваних кредитних договорів та договорів поруки;

- інформацію та належним чином засвідчені копії підтверджуючих документів стосовно поіменного складу членів Правління НБУ у період з 01.02.2000 по 31.12.2017, зокрема, копії рішень про призначення членів Правління НБУ, звільнення членів Правління НБУ, а також копії документів про внесення будь-яких змін в рішення про призначення та звільнення членів Правління НБУ в період з 01.02.2000 по 31.12.2017;

- інформацію та належним чином засвідчені копії підтверджуючих документів (зокрема, але не виключно копії відповідних рішень) стосовно призначення та звільнення першого заступника Голови НБУ та заступників Голови НБУ в період з 01.02.2000 по 31.12.2017;

- документальне підтвердження погодження Радою НБУ кандидатур першого заступника та заступників Голови НБУ в період з 01.02.2000 по 31.12.2017;

- інформацію та належним чином засвідчені копії підтверджуючих документів про призначення членів Ради НБУ, зокрема копії рішень про призначення та звільнення членів Ради НБУ, а також копії документів про внесення будь-яких змін в рішення про призначення та звільнення членів Ради НБУ в період з 01.02.2000 по 31.12.2017;

- інформацію та належним чином засвідчені копій внутрішньої документації НБУ, якими регламентувався порядок обрання членів Правління НБУ та затверджувалась компетенція та повноваження Правління НБУ та його членів в період з 01.02.2000 по 31.12.2017.

При цьому, з повним переліком витребуваної інформації уповноважені представники Національного банку України були обізнані з 20.05.2019, оскільки брали участь в судовому засіданні, в якому відповідну ухвалу було оголошено.

Більш того, повний текст вказаної ухвали був отриманий Національним банком України, і представниками Національного банку України у поданих до суду клопотаннях про продовження строків надання витребуваних доказів був викладений повний перелік доказів, який витребовувався судом.

В той же час, свідомо ігноруючи вимоги ухвали суду від 20.05.2019, після неоднарозового продовження судом строку надання доказів, представником Національного банку України надаються зовсім інші документи, які взагалі не витребовувалися судом.

Суд звертає увагу, що посилань на жодні поважні причини ненадання саме витребуваних доказів вказане клопотання не містить.

Таким чином, суд констатує, до відповідач 1 ухиляється від вчинення дій, покладених на нього судом, а саме надання необхідного обсягу витребуваних доказів.

В судовому засіданні 21.06.2019 представником Національного банку України було подано заяву про відвід судді Босого В.П. від розгляду справи №910/5172/19, який був визнаний необґрунтованим, а заяву передано для визначення судді в порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Вказані дії представників відповідача 1 унеможливили проведення підготовчого засідання 21.06.2019, в тому числі, з метою отримання судом пояснень представника НБУ щодо причин невиконання вимог ухвали суду, який був присутній в такому судовому засіданні та особисто підписав клопотання про долучення документів від 20.06.2019.

Більш того, суд відзначає, що докази, долучені до такого клопотання, взагалі не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки представником відповідача 1 не було виконано вимоги ч. 9 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України щодо попереднього надсилання їх копій всім учасникам справи.

Як вже було зазначено раніше, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 р. у справі №910/1873/17.

Зважаючи на те, що представники відповідача у попередніх підготовчих засіданнях просили у суду більше часу для виконання вимог ухвали суду від 20.05.2019, а після надання такого часу ухиляються від виконання таких вимог, при цьому не наводячи будь-яких поважних причин неможливості подати витребувані судом докази, суд приходить до висновку, що Національний банк України зловживає своїми процесуальними правами, допускаючи бездіяльність з метою перешкоджання здійсненню судочинства та вирішення даного спору у розумний строк.

Відповідно до ст. 131 Господарського процесуального кодексу України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Заходами процесуального примусу, згідно зі ст. 132 Господарського процесуального кодексу України, є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) штраф.

Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 ст. 135 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною десятою статті 188 цього Кодексу.

У випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд, з урахуванням конкретних обставин, стягує в дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від п`яти до п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2 ст. 135 Господарського процесуального кодексу України).

У випадку невиконання процесуальних обов`язків, зловживання процесуальними правами представником учасника справи суд, з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути штраф як з учасника справи, так і з його представника (ч. 3 ст. 135 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи факт ухилення відповідача від вчинення дій, покладених на нього судом, неподання відповідачем витребуваних доказів, неповідомлення причин невиконання вимог ухвали суду, оскільки з 20.05.2019 минув понад місяць часу, з метою спонукання відповідача до добросовісного виконання процесуальних обов`язків, суд дійшов висновку про необхідність застосування до відповідача заходів процесуального примусу у вигляді стягнення в дохід державного бюджету штрафу у сумі одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням положень ч. 7 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України (1 921,00 грн.).

Згідно приписів ч. 5 ст. 135 Господарського процесуального кодексу України ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 135, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Застосувати до Національного банку України заходи процесуального примусу у вигляді штрафу.

2. Стягнути з Національного банку України в дохід Державного бюджету України штраф у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

3. Дана ухвала в частині п. 2 резолютивної частини ухвали є виконавчим документом відповідно до ч. 5 ст. 135 Господарського процесуального кодексу України.

4. Строк пред`явлення даної ухвали до виконання в частині п. 2 резолютивної частини ухвали - по 24.09.2019.

5. Стягувачем за даною ухвалою є: Державна судова адміністрація України (01021, м. Київ, вул. Липська, буд. 18/5; ідентифікаційний код 26255795).

6. Боржником за даною ухвалою є: Національний банк України (01601, м. Київ, вул. Інституська, 9; ідентифікаційний код 00032106).

7. Звернути увагу сторін, що суд може скасувати постановлену ним ухвалу про стягнення штрафу, якщо особа, щодо якої її постановлено, виправила допущене порушення та (або) надала докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обов`язків.

8. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена.

Суддя В.П. Босий