ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.06.2019 Справа № 914/804/19
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Торгтехніка ПЛЮС, м. Вінниця
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Галіція-Трейд, м. Городок Львівської області
про стягнення 249 161 грн. 56 коп.
Суддя Морозюк А.Я.
за участю секретаря Іванів Н.С.
Представники сторін:
від позивача: не з`явився
від відповідача: не з`явився
Процесуальні дії у справі:
Ухвалою суду від 25.04.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 21.05.2019 р.; повідомлено учасників справи, що їх явка в судове засідання не є обов`язковою; встановлено сторонам строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечення.
20.05.2019 р. від позивача на адресу суду надійшла заява, у якій позивач повідомляє суд, що станом на 15.05.2019 р. сума заявленого до стягнення боргу в розмірі 249 161,56 грн. відповідачем не погашена, та просить задоволити позов в повному обсязі.
Ухвалою суду від 21.05.2019 р., у зв`язку з відсутністю доказів належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання (станом на дату судового засідання повідомлення про вручення відповідачу ухвали суду від 25.04.2019 р. до суду не повернулося), розгляд справи по суті відкладено на 18.06.2019 р. Повідомлено учасників справи, що їх явка в судове засідання не є обов`язковою.
05.06.2019 р. від відповідача на адресу суду надійшов відзив від 03.06.2019 р. на позовну заяву, в якому зазначено, що ним оплачено частину основного боргу, заявленого позивачем в розмірі 220 921,34 грн., а саме 16.05.2019 р. погашено 60 921,34 грн. та 31.05.2019 р. погашено 80 000,00 грн. (платіжні доручення №1373 від 16.05.2019 р. та №1551 від 31.05.2019 р. додаються). Щодо заявлених позивачем до стягнення сум пені, 3% та інфляційних втрат, то в тій частині позов відповідач вважає безпідставним та таким що не підлягає задоволенню.
Сторони своїм правом на участь в судовому засіданні не скористалися, ухвалами суду явка сторін в судове засідання не визнавалась обов`язковою.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд дослідивши наявні в матеріалах справи докази, врахувавши, що обом сторонам у справі були створені всі необхідні можливості для подання доказів та пояснень на підтвердження своїх вимог та заперечень та у зв`язку із відсутністю підстав для відкладення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, визначених ч.4 ст.252 ГПК України, а також беручи до уваги, що явка сторін в судове засідання 18.06.2019 р. судом обов`язковою не визнавалася, дійшов висновку про прийняття рішення у справі.
Також, після судового засідання 18.06.2019 р. від позивача на адресу суду надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог №23 від 12.06.2019 р.(зареєстровано в сиситемі діловодство суду 18.06.2019 р. о 16:36 год.), в якій зазначено, що відповідачем частково сплачено суму основного боргу в розмірі 140 921,34 грн., згідно платіжних доручень №1373 від 16.05.2019 р. та №1551 від 31.05.2019 р., і станом на 12.06.2019 р. непогашеним залишився основний борг в розмірі 80 000,00 грн. Відтак позивач просить стягнути, з врахуванням 3% річних, інфляційних втрат та пені (згідно доданих до позовної заяви розрахунків) заборгованість в розмірі 108 240,22 грн.
Щодо вказаної заяви, то суд звертає увагу що вона надійшла після прийняття рішення у справі(всутпної та резолютивної частини), а відтак вказана заява судом до уваги не береться.
Позиція відповідача:
Відповідач у відзиві від 03.06.2019 р. на позовну заяву зазначив, що ТзОВ Галіція-Трейд оплачено частину основного боргу, заявленого позивачем в розмірі 220 921,34 грн., а саме 16.05.2019 р. згідно платіжного доручення №1373 погашено 60 921,34 грн., та 31.05.2019 р. згідно платіжного доручення №1551 погашено 80 000,00 грн. Проти наявності решти суми основної заборгованості в розмірі 80 000,00 грн., яка виникла за видатковою накладною №3365 від 06.12.2018 р., відповідач не заперечив. Проте, щодо заявлених позивачем до стягнення сум пені, 3% та інфляційних втрат, то в цій частині позов відповідач вважає безпідставним, оскільки видаткова накладна, на яку посилається позивач, виставлена на підставі договору №20171025 від 25.10.2017 р., який сторонами не було підписано, тому і порушення строку виконання зобов`язання з оплати вартості поставленого товару не було, у зв`язку з чим в цій частині позовних вимог відповідач просить відмовити.
Обставини встановлені судом:
Пунктом 2.1 договору визначено, що ціни на продукцію, що поставляється за цим договором, є вільними відпускними і вказуються у Специфікаціях та видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього Договору.
Базовою умовою поставки продукції за договором є DАР- склад покупця: м. Городок, Львівська обл., вул. Львівська 274а, у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс" в редакції 2010 року (п. 3.1).
Пунктом 3.4 договору сторони погодили, що постачальник зобов`язуються надати на кожну партію продукції, яка замовлена покупцем, рахунок фактуру, 2 примірники видаткової накладної (один з яких повертається постачальнику), товарно-транспортну накладну, документи, що підтверджують якість продукції. Підпис покупця із зазначенням посади та прізвища особи, відповідальної за прийняття продукції на примірнику видаткової накладної, яка підлягає поверненню постачальнику свідчить про отримання покупцем повного пакету супроводжуючих документів на продукцію.
Датою поставки (передачі) продукції у власність покупця є дата, зазначена в накладній на відпуск продукції (кожної окремої партії продукції) (п. 3.9 договору). Продукція вважається поставленою постачальником та переданою у власність покупця на умовах DАР з моменту передачі Продукції перевізнику або безпосередньо покупцю, що підтверджується підписом покупця у ТТН або видатковій накладній і не потребує підписання між Сторонами цього договору будь-яких актів приймання-передачі продукції у власність.
Позивач факт відвантаження продукції (гофролоток 1 л Галіція) з доставкою його до пункту розвантаження, що за адресою: Львівська обл., м. Городок, вул. Львівська, 274 А, підтверджує товарно-транспортною накладною №Р3365 від 06.12.2018 р., яка підписана повноважною особою вантажоодержувача, та факт отримання відповідачем продукції підтверджує підписаною повноважними особами та скріплену печатками сторін без жодних зауважень видатковою накладною №3365 від 06.12.2018 р. на суму 220 921,34 грн.
Пунктом 4.2 договору сторони погодили, що строк оплати кожної партії продукції складає 30 (тридцять) календарних днів від дати отримання покупцем продукції на підставі видаткової накладної. Пунктом 4.3 договору визначено, що датою оплати по договору є день надходження суми платежу за даним договором на поточний рахунок постачальника.
Вимога про оплату продукції може бути оформлена у вигляді платіжної вимоги-доручення або претензії про оплату суми боргу. Зазначені документи вважаються врученими покупцю і в тому випадку, якщо поштове відправлення повернулось на адресу Постачальник закінченням терміну зберігання (п. 2.9 договору).
Договір вступає в силу з дати його підписання та скріплення печатками уповноваженими представниками обох сторін і діє до 31 грудня 2018 р., але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. У випадку якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не висловить наміру припинити його дію, він вважається продовженим на тих самих умовах терміном ще на один рік (п. 11.1). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії (п. 11.3 договору).
Оскільки відповідач у встановлений п. 4.2. договору строк за отриману видатковою накладною №3365 від 06.12.2018 р. продукцію не розрахувався, у нього виникла заборгованість, строк оплати якої настав 06.01.2019 р., на загальну суму 220 921 грн. 34 коп.
Причиною виникнення спору є невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором по своєчасній оплаті продукції, відтак позивач звернувся до господарського суду Львівської області із вимогою стягнути з відповідача 220 921 грн. 34 коп. - основного боргу, 5 343 грн. 08 коп. - інфляційних втрат, 1 761 грн. 32 коп. - 3% річних та 21 135 грн. 82 коп. - пені.
Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково, з огляду на таке.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч. 1 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ( п. 58 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України).
В силу приписів ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку.
Відповідно до ст.526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 692 ЦК України, встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
У відповідності до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідач у поданому суду відзиві на позовну заяву наявність заборгованості перед позивачем, яка станом на дату подання позову до суду складала 220 921,31 грн. визнав, що також підтверджено наявними у справі видатковою та товарно-транспортною накладними. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача суми простроченої заборгованості в розмірі 220 921,34 грн. є обґрунтованою.
Отже, основний борг відповідача перед позивачем, який є не оплаченим, не заперечується відповідачем та підлягає стягненню, складає 80 000 грн. 00 коп.
Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГУ України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Пунктом 8.1 договору встановлено, що у випадку порушення зобов`язання; що виникає з цього Договору (надалі іменується "порушення Договору"), сторона несе відповідальність, визначену цим договором та чинним в Україні законодавством.
Пунктом 8.5 договору встановлено, що за порушення строків оплати (грошового зобов`язання) покупець за вимогою постачальника зобов`язаний сплатити останньому суму боргу з урахуванням індексу інфляцій за весь час прострочення (ст. 625 ЦК України); пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня за кожний день такого прострочення, а також 3% річних за користування чужими грошовими коштами (ст. 536 ЦК України).
В частині позовних вимог про стягнення 3% річних, які відповідно до розрахунку процентів річних за прострочення сплати боргу, здійсненого позивачем за період з 06.01.2019 р. по 12.04.2019 р. складають 1 761 грн. 35 коп., та стягнення інфляційних втрат, які відповідно до розрахунку, здійсненого позивачем за період з січень 2019 р. по березень 2019 р. складають 5 343 грн. 08 коп., то перевіривши правильність їх нарахування, суд дійшов висновку, що дані суми розраховані відповідно до ст. 625 ЦК України, і позовні вимоги про їх стягнення є обґрунтованими.
В частині позовних вимог про стягнення пені, яка відповідно до розрахунку, здійсненого позивачем за період з 06.01.2019 р. по 12.04.2019 р., складає 21 135 грн. 82 коп., то перевіривши правильність її нарахування, суд дійшов висновку, що дана сума розрахована у відповідності з пунктом 8.5 договору, і позовні вимоги про їх стягнення є обґрунтованими.
Відповідно до ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Таким чином позовні вимоги підлягають до задоволення частково в розмірі 108 210 грн. 22 коп., з яких: 80 000 грн. 00 коп. - основного боргу, 21 135 грн. 82 коп. - пені, 1 761 грн. 32 коп. - 3% річних, 5 343 грн. 08 коп. - інфляційних нарахувань. В частині позовних вимог про стягнення 140 921 грн. 34 коп. основного боргу провадження підлягає закриттю.
Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке:
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 4 ст. 129 ГПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судовий збір за подання позову до суду покладається на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог, і складає 1 623 грн. 60 коп.
Докази про сплату учасниками справи інших судових витрат чи докази судових витрат, які сторона має сплатити у зв`язку з розглядом даної справи, суду не надано, і такі в матеріалах справи відсутні.
Виходячи з усього вищенаведеного, керуючись ст.ст. 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 126, 129, 207, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 236-241, 252, 327 ГПК України, суд -
ВИРІШИВ:
1. Позов задоволити частково.
3. В частині позовних вимог про стягнення 140 921 грн. 34 коп. основного боргу - провадження у справі закрити.
4. Наказ, відповідно до ст. 327 ГПК України, видати після набрання судовим рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://lv.arbitr.gov.ua /sud5015/.

Повне рішення складено 24.06.2019 р.

Суддя Морозюк А.Я.