ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" червня 2019 р. Справа № 924/221/19

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., за участю секретаря судового засідання Тлустої У.О., розглянувши справу у залі судового засідання № 207

за позовом Кам`янець - Подільського міського центру зайнятості , м. Кам`янець - Подільський

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області

про стягнення коштів в сумі 67473,99 грн., що були виплачені ОСОБА_1 ., як допомога по безробіттю, у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду, на р/р 1003 ГУДКСУ в Хмельницькій області, МФО 815013,

Представники сторін:

позивача: Єремєєва Г.В. - представник згідно довіреності;

відповідача: Подлевський О.М. - представник згідно довіреності

У судовому засіданні 26.06.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Процесуальні дії по справі.

15.03.2019року на адресу господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Кам`янець - Подільського міського центру зайнятості , м. Кам`янець - Подільський до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області про стягнення коштів в сумі 67473,99 грн., що були виплачені ОСОБА_1 ., як допомога по безробіттю, у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду, на р/р 1003 ГУДКСУ в Хмельницькій області, МФО 815013, .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 15.03.2019 року, вказану позовну заяву передано для розгляду судді Заверусі С.В.

Ухвалою суду від 19.03.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 14.05.2019р. продовжено строк підготовчого провадження у справі № 924/221/19 на 30 днів.

Ухвалою суду від 12.06.2019р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Кам`янець - Подільський міський центр зайнятості звернувся з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області про стягнення коштів в сумі 67473,99 грн., що були виплачені Лазарюку ОСОБА_2 .С., як допомога по безробіттю, у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду.

В обґрунтування позову зазначає, що до Кам`янець-Подільського міського центру зайнятості 17.01.2018р. із заявою про надання статусу безробітного звернувся ОСОБА_1 , який 26.12.2017р. був вивільнений з займаної посади страхового експерта з охорони праці відділу профілактики виробничого травматизму та охорони праці Кам`янець-Подільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області у зв`язку із скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України (наказ № 432-К від 19.12.2017р.). В подальшому, Кам`янець-Подільським міським центром зайнятості від 23.01.2018р. № 180123 ОСОБА_1 було надано статус безробітного з 17.01.2018, виплату допомоги по безробіттю призначено з 24.01.2018 на підставі наказу від 24.01.2018 № 180124 та відкладено з 24.01.2018 по 26.01.2018. Виплата допомоги розпочата з 27.01.2018.

Стверджує, що за період перебування на обліку в Кам`янець-Подільському міському центрі зайнятості, фактично ОСОБА_1 отримав допомогу по безробіттю в загальній сумі 67473,99 грн. з 27.01.2018 по 16.01.2019р. При цьому, центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу (розпорядження) про поновлення зареєстрованого безробітного на роботі (копію наказу № 02-к від 10.01.2019 Лазарюком ОСОБА_3 було надано міському центру зайнятості при особистому відвідуванні 22.01.2019р.), після чого реєстрацію безробітного було припинено з 10.01.2019р. (з дня видання наказу про поновлення на роботі).

Кам`янець-Подільським міським центром зайнятості відповідачу було направлено лист-претензію від 25.01.2019 № 21-02/151 про повернення роботодавцем виплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю (в зв`язку з поновленням безробітного на роботі за рішенням суду) в сумі 67473 грн. 99 коп., проте, кошти не повернуто позивачу.

Таким чином, позовні вимоги мотивовані тим, що, оскільки ОСОБА_1 . поновлений на роботі у відповідача за рішенням суду, відповідач на підставі частини 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", як роботодавець, зобов`язаний відшкодувати позивачу, виплачені останнім, допомогу ОСОБА_1 по безробіттю.

У відповіді на відзив на позовну заяву від 08.04.2019р. позивач наголошує, що ним було направлено відповідачу лист-претензію від 25.01.2019р. № 21-02/151 про повернення роботодавцем виплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю в сумі 67473,99 грн. з довідкою про дохід за період з 27.01.2018р. по 16.01.2019р., а не за повний місяць січень 2019р., як вказує відповідач у відзиві.

02.05.2019р. на адресу суду надійшов лист № 21-02/569 від 26.04.2019р. Кам`янець-Подільського міського центру зайнятості, у якому останнім надано інформацію про те, що за період перебування на обліку ОСОБА_1 . нараховано і виплачено матеріальне забезпечення по безробіттю в загальній сумі 67473,99 грн. (в т.ч. з 27.01.2018р. по 09.01.2019р. - 66315,70 грн., з 10.01.2019р. по 16.01.2019р. - 1158,29 грн.).

Представником позивача надано відповідь на заперечення від 24.05.2019р., у яких зазначає, зокрема, що у численних роз`ясненнях Мінсоцполітики, зокрема, у листах від 25.05.2010р. № 107/06/186-18 від 15.02.2012р. № 18/06/186-12 зазначено, що до закінчення двомісячного строку з дня попередження звільнення працівників з ініціативи адміністрації на зазначених підставах без їх згоди не допускається. Разом з цим, при наявності письмового прохання працівника скоротити термін попередження про наступне вивільнення, який є обов`язковим тільки для адміністрації, працівник може бути звільнений до його закінчення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП. Крім того, вказано, що посилання відповідача на пункт 32 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992р. № 9, який визначає, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (вихідна допомога, допомога по безробіттю тощо), який працівник мав в цей час, є безпідставними. Викладені в ньому роз`яснення зроблені з урахуванням вимог частини 3 статті 117 КЗпП України, яку було виключено на підставі Закону України "Про внесення змін до Кодексу законів про працю України" від 20.12.2005р. № 3248-IV. Висновки аналогічного змісту наведені Верховним Судом у постанові від 20.06.2018р. у справі № 826/808/16, судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 22.11.2017р. у справі № 299/967/15-ц.

За твердженнями позивача безробітний Лазарюк повідомляв останнього про факт звернення з позовом до суду за захистом своїх прав. На думку заявника, посилання відповідача на ст. 61 Конституції України є безпідставним, оскільки дана стаття стосується прав фізичної особи, а не відповідача - як юридичної особи.

Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому стверджує, що згідно доданої позивачем до претензії копії довідки Лазарюку ОСОБА_3 нараховано допомогу по безробіттю за січень 2019 року, тобто як за повний місяць, проте, як вважає відповідач, рішенням Хмельницького апеляційного суду Лазарюка О.С. поновлено на роботі 10.01.2019р. Також відповідач вказує, що отримання ОСОБА_1 допомоги по безробіттю та заробітної плати під час вимушеного прогулу без урахування суми допомоги по безробіттю є переплатою коштів для управління виконавчої дирекції Фонду, а не Кам`янець-Подільського міського центру зайнятості. Тому, відповідач вважає, що ОСОБА_1 має нести солідарну відповідальність разом з управлінням виконавчої дирекції Фонду щодо повернення позивачу коштів, виплачених як допомога по безробіттю.

У запереченнях від 11.05.2019р. відповідач стверджує, що під час розгляду справи в Хмельницькому апеляційному суді ОСОБА_1 не було повідомлено суд про факт перебування його на обліку в Кам`янець-Подільському міському центрі зайнятості та про суму отриманої ним допомоги по безробіттю. Загальна сума нарахованої ОСОБА_1 як допомоги по безробіттю, так і середнього заробітку за час вимушеного прогулу склала 163777,96 грн. Також відповідач зазначає, що не будучи обізнаним з фактом отримання ОСОБА_1 соціальних виплат згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та на виконання рішення суду про поновлення на роботі, ним виплачено ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 96303,97 грн. за період з 27.12.2017р. по 10.01.2019р., тобто компенсовано кошти, які через незаконне звільнення не виплачувалися у вигляді заробітної плати щомісяця, у зв`язку з чим задоволення позовних вимог, період нарахування яких частково охоплюється сплаченими відповідачем сумами (до 10.01.2019р.), призведе до подвійної відповідальності управління дирекції Фонду.

Розглядом наявних матеріалів справи встановлено наступне.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11.09.2018р. по справі № 676/590/18 у позові ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено.

Відповідно до постанови Хмельницького апеляційного суду у справі № 676/590/18 від 10.01.2019р. за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області №432-к від 19.12.2017 року «Про звільнення ОСОБА_1 .». Поновлено ОСОБА_1 на посаді страхового експерта з охорони праці відділу профілактики виробничого травматизму та охорони праці Кам`янець-Подільського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду, стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 96303,97 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з якого підлягають утриманню податки та інші обов`язкові платежі, а також 3000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Як встановлено постановою Хмельницького апеляційного суду у справі № 676/590/18 від 10.01.2019р., наказом №145 від 25.07.2017 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду страхового експерта з охорони праці відділу профілактики виробничого травматизму та охорони праці Кам`янець-Подільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області в порядку переведення з 01.08.2017 року.

Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду №314-к від 23.10.2017 року попереджено працівників управління та його відділень про зміну в організації виробництва і праці, про зміну істотних умов праці, зокрема, зміну системи оплати та стимулювання праці, розмір посадового окладу, зміну найменування посади та про можливе майбутнє звільнення працівників з 01.01.2018 року.

25.10.2017 року Лазарюк ОСОБА_2 .С. повідомлений про зміну істотних умов праці відповідно до цього наказу.

14.12.2017 року Лазарюк ОСОБА_2 .С ОСОБА_4 попереджений, що відповідно до наказу виконавчої дирекції Фонду від 23.10.2017 року № 576 посада, яку він займає, скорочується з 1 січня 2018 року і він підлягає вивільненню згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

14.12.2017 року ОСОБА_1 подав заяву про скорочення терміну попередження про вивільнення у зв`язку із скороченням посади та просив звільнити його відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України 26.12.2017 року.

Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду №432-к від 19.12.2017 року вирішено звільнити ОСОБА_1 із займаної посади 26.12.2017 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату працівників.

17.01.2018р. до Кам`янець-Подільського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного звернувся ОСОБА_1 , який 26.12.2017р. був вивільнений з займаної посади страхового експерта з охорони праці відділу профілактики виробничого травматизму та охорони праці Кам`янець-Подільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області у зв`язку із скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України (наказ № 432-К від 19.12.2017р.).

За період перебування на обліку в Кам`янець-Подільському міському центрі зайнятості, фактично ОСОБА_1 отримав допомогу по безробіттю в загальній сумі 67473,99 грн. з 27.01.2018 по 16.01.2019, що підтверджується даними, зазначеними у додатку 4 до Персональної картки «Нарахування допомоги по безробіттю та платежі».

Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду №02-к від 10.01.2019 року «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 .» скасовано наказ №432-к від 19.12.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади страхового експерта з охорони праці відділу профілактики виробничого травматизму та охорони праці Кам`янець-Подільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області, поновлено ОСОБА_1 на попередній роботі з 27.12.2017 року на посаді страхового експерта з охорони праці відділу профілактики виробничого травматизму та охорони праці Кам`янець-Подільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області.

Також Кам`янець-Подільським міським центром зайнятості надано у матеріали справи лист-претензію, надіслану відповідачу від 25.01.2019 № 21-02/151 про повернення роботодавцем виплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю (в зв`язку з поновленням безробітного на роботі за рішенням суду) в сумі 67473 грн. 99 кой. Даний лист-претензію отримано уповноваженою особою відповідача 28.01.2019р. На адресу міського центру зайнятості надійшов лист № 382-05 від 28.02.2019.

На підтвердження своїх доводів, щодо виплати Лазарюку ОСОБА_5 . коштів, відповідачем надано платіжні доручення, зокрема, № 125 від 30.01.2019р. на суму 21186,87 грн. про нарахування та виплату ОСОБА_1 єдиного соціального внеску, №124 від 30.01.2019 р. на суму 77524,70 грн., виплат згідно постанови апеляційного суду.

Позивач, вважаючи, що, оскільки ОСОБА_1 . поновлений на роботі за рішенням суду, відповідач на підставі частини 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", зобов`язаний відшкодувати позивачу, виплачені останнім, допомогу ОСОБА_1 по безробіттю звернувся з вказаним позовом до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Згідно з частини 1 статті 1, частини 1 статті 7 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, одним із видів такого забезпечення за Законом, зокрема, є допомога по безробіттю.

Пунктом 8 статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що страховим випадком є подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Статус безробітного надається особі працездатного віку до призначення пенсії, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи, з першого дня реєстрації у центрі зайнятості на підставі заяви (частина 1 стаття 43 Закону України "Про зайнятість населення", пункт 5 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198, далі Порядок).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", п. 37 підп. 1 Порядку, Центр зайнятості припиняє реєстрацію особи як безробітної та виплату їй допомоги по безробіттю, зокрема, з дня поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Повернення виплачених безробітному коштів здійснюється відповідно до частини 1 статті 34 та частини 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", якими передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Функції виконавчої дирекції Фонду виконує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, а саме: Державна служба зайнятості України через її територіальні органи, яким є Кам`янець-Подільський міський центр зайнятості (частина 6 стаття 10 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", Положення про Державну службу зайнятості, затверджене Указом Президента України від 16.01.2013, Положення про Державну службу зайнятості, затверджене Наказом Міністерства соціальної політики України від 20.01.2015 № 41.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" до роботодавців, зокрема, належать установи утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, та які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно із пунктами 6, 7 "Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним", затвердженого 13.02.2009 року Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України № 60/62, Постановою правління Пенсійного фонду України № 7-1, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти.

Матеріали справи свідчать, що з метою врегулювання спору щодо повернення виплачених Лазарюку О.С. коштів у вигляді допомоги по безробіттю в позасудовому порядку, позивачем на адресу відповідача, направлялось відповідне звернення (в матеріалах справи). Проте, останнє залишене без задоволення, сума виплачених ОСОБА_1 коштів не повернута позивачу, що і зумовило останнього за захистом прав та охоронюваних законом інтересів звернутись до суду з даним позовом.

Окрім того, суд вважає за доцільне зазначити, що обов`язок роботодавця відшкодувати Центру вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає тільки у тому випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11.09.2018р. у позові ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено.

Відповідно до постанови Хмельницького апеляційного суду у справ № 676/590/18 від 10.01.2019р. за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області №432-к від 19.12.2017 року «Про звільнення ОСОБА_1 .». Поновлено ОСОБА_1 на посаді страхового експерта з охорони праці відділу профілактики виробничого травматизму та охорони праці Кам`янець-Подільського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду.

Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду № 02-к від 10.01.2019 року "Про поновлення на посаді Лазарюка О.С." скасовано наказ № 432-к від 19.12.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади страхового експерта з охорони праці відділу профілактики виробничого травматизму та охорони праці Кам`янець-Подільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області, поновлено ОСОБА_1 на попередній роботі з 27.12.2017 року на посаді страхового експерта з охорони праці відділу профілактики виробничого травматизму та охорони праці Кам`янець-Подільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області.

Враховуючи, що Хмельницьким апеляційним судом визнано звільнення ОСОБА_1 з посади незаконним, поновлено останнього на посаді, при цьому зазначені обставини стали підставою для втрати ОСОБА_1 заробітної плати, а в подальшому - для призначення та виплати його допомоги по безробіттю, суд вважає, що позивач правомірно звернувся з позовом про стягнення з відповідача суми виплаченого забезпечення безробітному.

Наведене свідчить, що відповідач, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області, є роботодавцем ОСОБА_1 в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та зобов`язане виконати вимогу, визначену Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" щодо відшкодування позивачу допомоги по безробіттю, виплаченої безробітному ОСОБА_1 .

Численні законодавчі визначення поняття "роботодавець" зводяться до того, що ним є власник або уповноважений орган (керівник) юридичної особи або фізична особа, які використовують найману працю в межах трудових відносин (зокрема, Закони України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", "Про організації роботодавців, їх об`єднання, права і гарантії їх діяльності", тощо).

Як зазначалось вище, за ознаками використання праці та оформлення трудових відносин, відповідач підпадає під визначення роботодавця незаконно звільненого працівника. Отже, в силу частини 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" несуть за це матеріальну відповідальність (грошове зобов`язання).

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно із частин 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Реалізуючи передбачене статтею 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

В цих нормах передбачається певна низка заходів, за допомогою яких потерпіла особа забезпечує реалізацію права на захист свого порушеного права чи інтересу, які в сукупності своїй утворюють відповідний правовий механізм захисту прав особи, який міститься в кожній галузі права.

Офіційне тлумачення поняття інтересу, який підлягає захисту, надано в Рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №1-10/2004, яким визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Умовами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)). У кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Як слідує із матеріалів справи, позивачем здійснено виплату допомоги по безробіттю гр. ОСОБА_1 в розмірі 67473,99 грн.: з 27.01.2018 по 09.01.2019р. у розмірі 66315,70 грн., з 10.01.2019р. по 16.01.2019р. у розмірі 1158,29 грн.

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Судом встановлено, що позивачем здійснювалась виплата допомоги ОСОБА_6 .С по 16.01.2019р.

З огляду на те, що за змістом п. 2 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду, враховуючи те, що з 10.01.2019р. Лазарюка О.С. було поновлено на роботі (зміст наказу відповідача №02-К від 10.01.2019 р.), виплата допомоги по безробіттю ОСОБА_7 О ОСОБА_4 С. мала б здійснюватися до 10.01.2019р.

У пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" зазначено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Відповідно до абзацу 10 підпункту 1 пункту 30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018р. № 792, центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного з дня видання відповідного до законодавства про працю наказу (розпорядження) про поновлення зареєстрованого безробітного на роботі.

Відповідно до ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.04.2018р. по справі № 910/5464/17.

Таким чином, зважаючи на те, що ОСОБА_1 було поновлено на роботі за наказом управління виконавчої дирекції Фонду саме 10.01.2019 року, то законодавчо обґрунтованою за висновком суду буде сума нарахування матеріального забезпечення по безробіттю Кам`янець-Подільським міським центром зайнятості саме за період з 27.01.2018р. по 09.01.2019р. у розмірі 66315,70 грн. Нарахована позивачем сума матеріального забезпечення по безробіттю за період з 10.01.2019р. по 16.01.2019р. у розмірі 1158,29 грн. є безпідставною, а отже у її задоволенні необхідно відмовити.

Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення в примусовому порядку з відповідача 67473,99 грн. виплаченого забезпечення (допомоги по безробіттю), підлягають частковому задоволенню.

Крім того, суд зазначає, що дані спірні правовідносини виникли за участю суб`єкта владних повноважень (Кам`янець - Подільського міського центру зайнятості), який при цьому не здійснював владних управлінських функцій, а тому позов Кам`янець-Подільського міського центру зайнятості про стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області 67473,99 грн. допомоги по безробіттю не є публічно-правовим, а отже підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Аналогічні висновки містяться в Постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 21.12.2016р. у справі № 21-2735а16., яка є обов`язковою для суду згідно статті 111-28 ГПК України.

Доводи відповідача, викладені у відзиві, стосовно нарахування ОСОБА_1 допомоги по безробіттю за увесь січень 2019 року, спростовуються розрахунком суми грошових вимог, довідкою від 23.01.2019р. та додатком № 4 до персональної картки № 00010 ОСОБА_1 , з якої вбачається нарахування допомоги за період з 02.01.2019р. по 16.01.2019р. в сумі 2482,02 грн. Щодо позиції відповідача про солідарну відповідальність ОСОБА_1 і управління стосовно повернення позивачу коштів, виплачених, як допомога по безробіттю, суд відзначає, що вищенаведеними законодавчими актами не передбачено можливості стягнення солідарно даних коштів, навпаки згідно законодавства передбачено право позивача стягувати саме з відповідача суму страхових коштів і вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок відповідача, як роботодавця, відшкодувати позивачу суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Аналогічна правова позиція висвітлена у постановах Верховного Суду від 12.07.2018 у справі № 914/586/17, від 09.07.2018 у справі № 914/1875/17, від 12.06.2018 у справі № 914/2087/17. Крім того, судом зазначається, що з огляду на те, що вартість соціальної допомоги по безробіттю, стягнення якої є предметом даного позову, виплачена позивачем ОСОБА_1 , підлягає відшкодуванню відповідачем в порядку, встановленому ст.ст. 34, 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а виплати, що були здійснені відповідачем ОСОБА_1 на підставі рішення суду в порядку ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю, є сумою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тобто види юридичної відповідальності відповідача перед позивачем та перед Лазарюком О.С., є різними, що не суперечить приписам ст. 61 Конституції України. Разом з тим, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області не позбавлено права звернутися з відповідним позовом до ОСОБА_1 з метою захисту своїх прав та законних інтересів. Твердження відповідача, викладені ним у запереченні та підтримані його представником в засіданнях, судом не прийняті до уваги як такі, що суперечать обставинам та матеріалам справи. Окрім того, відповідачем не надано суду доказів умисного невиконання ОСОБА_1 своїх обов`язків та зловживання ними.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Кам`янець - Подільського міського центру зайнятості , м. Кам`янець - Подільський до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області про стягнення коштів в сумі 67473,99 грн., що були виплачені ОСОБА_1 ., як допомога по безробіттю, у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду, задовольнити частково.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області (29013, м. Хмельницький, вул. Проскурівська, 18, ) на користь Кам`янець - Подільського міського центру зайнятості (32302, Хмельницька область, м. Кам`янець-Подільський, вул. Гунська, 9, , на р/р 1003 ГУДКСУ в Хмельницькій області, МФО 815013) 66315,70 грн. (шістдесят шість тисяч триста п`ятнадцять гривень 70 коп.) виплаченого забезпечення (допомоги по безробіттю), у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду ОСОБА_1 , а також 1888,02 грн. (одну тисячу вісімсот вісімдесят вісім гривень 02 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

В решті позову в частині стягнення 1158,29 грн. виплаченого забезпечення (допомоги по безробіттю) відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України).

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст. 257 ГПК України.

Повне судове рішення складено 26.06.2019 року.

Суддя С.В. Заверуха

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи;

2 - позивачу (32302, м. Кам`янець - Подільський, вул. Гунська, 9);

3 - відповідачу (29013, м. Хмельницький, вул. Проскурівська, 18).

Всім рекомендованим з повідомленням.