ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Чернівці

21 червня 2019 року Справа № 926/1110/19

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Гушилик С.М. та секретаря судового засідання Попової К.Г. розглядає справу №926/1110/19

За позовом Товариства з обмеженої відповідальності "Дакорт" (79069, м. Львів, вул. Шевченка, 313, корп.8, прим.242)

До Товариства з обмеженої відповідальності "ГАЛНАФТОЕКСПОРТ" (58005, м. Чернівці, вул. В.Винниченка, 20-Д, офіс 314)

Про стягнення вартості поставленої продукції за договором №002166 від 10.09.2015 року на суму 23250,05 грн, пені в сумі 5947,17 грн, відсоток за невиконання грошового зобов`язання в сумі 6926,54 грн

За участю представників:

Від позивача не з`явився

Від відповідача не з`явився

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Дакорт" 23.04.2019 року звернулося з позовом до Товариства з обмеженої відповідальності "ГАЛНАФТОЕКСПОРТ" про стягнення вартості поставленої продукції за договором №002166 від 10.09.2015 року на суму 23250,05 грн, пені в сумі 5947,17 грн, відсоток за невиконання грошового зобов`язання в сумі 6926,54 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, 10.05.2015 року між сторонами сторонами було укладено договір поставки товару №002166, за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю товар, а останній приймає та оплачує та своєчасно повертає тару в відповідно до умов даного договору (далі договір).

Позивачем, відповідно до видаткових накладних, поставлено товар, проте відповідач в порушення умов договору кошти за отриманий товар вносив несвоєчасно та в неповному обсязі (що підтверджено банківськими виписками), що призвело до виникнення заборгованості в сумі 23250,05 грн. Окрім того, за порушення умов п.п. 5.2.1., 5.2.2 договору він також просить стягнути пеню за несвоєчасну оплату за отриманий товар в сумі 5947,17 грн. та 0,1% від суми боргу за кожен день користування грошовими засобами продавця в сумі 6929,54 грн.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями справу №926/1110/19 передано судді Гушилик С.М.

Ухвалою суду від 23.04.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін суддею одноособово, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 13.05.2019 року.

Ухвалою суду від 13.05.2019 року у зв`язку із нез`явленням сторін в судове засідання відкладено розгляд справи на 19.06.2019 року.

В судове засідання, 19.06.2019 року відповідач вкотре не з`явився, причини не з`явлення суду не повідомив, при цьому судом встановлено, що ухвали суду були направлені відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення на його юридичну адресу: 58005, м. Чернівці, вул. В. Винниченка, 20 Д, офіс 314. Вся судова кореспонденція по даній справі була надіслана за вищезазначеною адресою.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

За змістом п. 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

На адресу суду повернулися поштові відправлення з відміткою відділення поштового зв`язку - "за закінченням встановленого строку зберігання".

У разі, якщо ухвалу у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), і повернуто з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про розгляд даної справи судом (даний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду, зокрема, від 13.02.2018 у справі № 910/12099/17, від 25.06.2018 у справі № 904/9904/17, від 07.06.2018 у справі № 922/3396/17).

В судовому засіданні, 19.06.2019 року за усним клопотанням представника позивача оголошено перерву до 21.06.2019 року, у зв`язку із необхідністю повторного надання суду розрахунку суми основного боргу та штрафних санкцій.

До початку судового засідання, 21.06.2019 року на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі.

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи, окрім того, у зв`язку з систематичним нез`явленням відповідача до суду, про призначений розгляд справи по суті на 21.06.2019 року відповідача було повідомлено також через офіційний сайт господарського суду Чернівецької області.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач був повідомлений про час і місце судового засідання належним чином, проте, своїм правом на подання відзиву на позов та направлення свого представника у судове засідання не скористався. Слід зазначити, що ухвалами суду явка представників сторін не визнавалася судом обов`язковою.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 ГПК Господарського процесуального кодексу (надалі - ГПК України) визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Крім того, процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі.

Відповідно до ч.2 ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Строки, що встановлюються судом (наприклад, строк для усунення недоліків позовної заяви чи апеляційної скарги), повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість строку розгляду справи, суд враховує принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Таким чином, з метою дотримання балансу прав та інтересів сторін у справі, дотримання розумності строку розгляду справи та за умови достатності наявних у справі матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, суд здійснює розгляд справи за відсутності представника сторін.

Заслухавши в попередньому засіданні пояснення позивача, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

10.09.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дакорт" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Привоз" (покупець), (яке змінило свою назву на Товариство з обмеженою відповідальністю "ГАЛНАФТОЕКСПОРТ" та адресу, що підтверджено витягом з державного реєстру) був укладений договір поставки №002166, за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю товар, а останній приймає та оплачує та своєчасно повертає тару в відповідно до умов даного договору (далі договір).

Прийом-передача товару здійснюється за домовленістю сторін (п.3.1. договору).

Моментом здійснення поставки є дата, вказана у накладній на відповідну партію товару, що поставляється покупцеві (відповідачу). Перехід права власності на товар відбувається в момент передачі товару від позивача до відповідача та підписання сторонами відповідних накладних (п.3.6, 3.7. договору).

У відповідності до п.4.1 договору оплата за придбаний товар, поставлений за цим договором, здійснюється покупцем в національній валюті шляхом оплати готівкою через касу продавця (з оформленням приходно-касових документів), або шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, вказаним в розділі 9 договору протягом 14 днів з дня отримання товару.

За порушення умов договору винна сторона відшкодовує нанесені збитки в порядку передбаченому діючим законодавством України (п.5.1 договору).

Згідно з п.5.2.1 договору у випадку несвоєчасної сплати за отриманий товар, покупець виплачує продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючий в період нарахування пені, від його вартості за кожний день прострочення платежу.

У випадку затримки платежів за прийнятий товар вище 10 календарних днів, покупець додатково до суми боргу виплачує продавцеві процент по невиконаним грошовим зобов`язанням в розмірі 0,1% від суми боргу за кожний день використання грошовими коштами продавця (п.5.2.2 договору).

У відповідності до п.п.7.1-7.2 договору він вступає в силу з моменту підписання сторонами та діє протягом року від дати підписання, вказаної в договорі. У випадку, якщо жодна із сторін не заявила про припинення договору до закінчення строку його дії, строк дії договору продовжується автоматично до кінця цього календарного року.

Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками.

Доказів недійсності договору сторонами не надано.

На виконання умов договору поставки позивач в період з вересня 2015 по грудень 2017 року поставляв відповідачу товар, за який останній частково розраховувався, що підтверджено актом звірки розрахунків від 08.05.2018 року.

Так, судом встановлено, що на виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар, що підтверджується видатковими накладними за період з 16.08.2017 по 06.12.2017 року.

Проте, відповідач в порушення умов договору кошти за отриманий товар вносив несвоєчасно та в неповному обсязі (що підтверджено банківськими виписками), що призвело до виникнення заборгованості в сумі 23250,05 грн.

19.04.2018 року позивач надіслав відповідачу претензію за вх.№142 від 19.04.2018 року на суму 23250,05 грн., відповідно до якої вимагав погасити заборгованість за отриманий та неоплачений відповідачем товар відповідно до договору, проте останній розрахунок так і не провів.

У зв`язку з порушенням умов договору позивач нарахував відповідачеві у відповідності до п.5.2.1 пеню в сумі 5947,17 грн та п.5.2.2. відсоток за користування коштами в сумі 6929,54 грн.

Враховуючи матеріали справи судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли спірні правовідносини щодо невиконання останнім умов договору поставки в частині повної оплати за поставлений товар.

Згідно з приписами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною першою статті 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч.7 ст. 179 ГК України).

Згідно зі ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Стаття 712 ЦК України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з приписами статей 662, 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що у разі, коли у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також узгоджується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вказані вище вимоги ЦК України, ГК України, положення договору поставки, відповідно до якого відповідач зобов`язався прийняти від позивача та оплатити товар та відсутність в матеріалах справи доказів про погашення заборгованості, суд дійшов висновку про обґрунтованість та наявність підстав для задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по оплаті за поставлений товар відповідно до договору поставки в сумі 23250,05 грн.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом ( ч.1 ст. 611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою (ст.546 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.4.1 договору оплата за придбаний товар, поставлений за цим договором, здійснюється покупцем в національній валюті шляхом оплати готівкою через касу продавця (з оформленням природо касових документів), або шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, вказаним в розділі 9 договору протягом 14 днів з дня отримання товару.

Згідно із пунктом 5.2.1. договору у випадку несвоєчасної оплати за отриманий товар, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, від його вартості за кожен день прострочки платежу.

Пунктом 5.2.2. сторони погодили, що у випадку затримки платежу за прийнятий товар більш ніж 10 календарних днів, покупець додатково до суми боргу сплачує продавцю відсоток за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день користування грошовими засобами продавця.

Враховуючи вимоги чинного законодавства та вимоги договору, суд перевіривши розрахунок позивача дійшов висновку, що останній правомірно нарахував відповідачу пеню за період з 01.08.2017 року по 29.05.2018 року в сумі 5947,17 грн. грн. та відсток в розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день користування грошовими засобами позивача в сумі 6929, 54 грн., а відтак вимоги про стягнення цих сум є обґрунтованими.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1статті 73 ГПК України є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на наведене та на переконання суду, відповідачем не обґрунтовано належним чином ті обставини, які б могли бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись статтями. 2, 4, 5, 12, 13, 20, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 194, 219, 223, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш ИВ :

1.Позов Товариства з обмеженої відповідальності "Дакорт" (79069, м. Львів, вул. Шевченка, 313, корп.8, прим.242, код 36394005) до Товариства з обмеженої відповідальності "ГАЛНАФТОЕКСПОРТ" (58005, м. Чернівці, вул. В.Винниченка, 20-Д, офіс 314, код 39720205) про стягнення вартості поставленої продукції за договором №002166 від 10.09.2015 року на суму 23250,05 грн, пені в сумі 5947,17 грн, відсоток за невиконання грошового зобов`язання в сумі 6926,54 грн задовольнити в повному обсязі.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальностю "ГАЛНАФТОЕКСПОРТ" (58005, м. Чернівці, вул. В.Винниченка, 20-Д, офіс 314, код 39720205) на користь Товариства з обмеженої відповідальності Дакорт (79069, м. Львів, вул. Шевченка, 313, корп.8, прим.242, код 36394005) основний борг в сумі 23250,05 грн, пеню в сумі 5947,17 грн, відсоток за невиконання грошового зобов`язання в сумі 6926,54 грн та 1921,00 грн судового збору.

Відповідно до статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

У звязку із перебуванням судді з 24.06.2019 року по 26.06.2019 року у відрядженні повний текст виготовлено та підписано 27.06.2019 року.

Суддя С.М. Гушилик