номер провадження справи 28/80/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2019 Справа № 908/1221/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Федорової Олени Владиславівни при секретарі Рикун А.В. розглянув у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Токмак Солар Енерджі" (71708, Запорізька область, м. Токмак, вул. Гоголя, буд 201-А)

до відповідача публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (69035, м.Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14)

про стягнення грошових коштів

представники сторін:

від позивача - Джамбов П.С., ордер ЗП №089002 від 01.11.2018;

від відповідача - Чалаплюк В.В., довіреність № 32 від 01.01.2019; Морозов В.С., довіреність № 5 від 01.01.2019.

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "Токмак Солар Енерджі" з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" 126240,96 грн., які складаються з: 115502,41 грн. заборгованості, 2999,89 грн. 3% річних та 7738,66 грн. інфляційних втрат.

Підставою для звернення з позовом зазначено безпідставне неповернення відповідачем суми попередньої оплати в розмірі 115502,41 грн., яка була внесення позивачем в рамках договору про постачання електричної енергії №999 від 06.10.2017 за майбутню поставку електроенергії у січні та лютому 2018 року. У зв`язку з неповерненням відповідачем суми передоплати в добровільному порядку позивач на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахував 3% річних та інфляційні втрати, які просить стягнути з відповідача разом із сумою основного боргу.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2019 позовну заяву передано на розгляд судді Федоровій О.В.

Ухвалою від 23.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Присвоєно справі номер провадження 28/80/19. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 18.06.2019.

14.06.2019 від відповідача надійшов відзив на позов, згідно з яким відповідач просить відмовити позивачу в позові. Посилається на те, що переплата за договором дійсно існує, але відповідач вважає, що його вини в неповерненні коштів немає, оскільки відповідач не має можливості користуватися грошовими коштами позивача, які знаходяться на рахунку зі спеціальним режимом використання і знаходяться в розпорядженні ПАТ «Державний ощадний банк України». Відтак відповідач вважає, що не є боржником, який прострочив виконання зобов`язання.

У зв`язку з викладеними обставинами відповідач подав клопотання про зупинення провадження у справі до винесення судом рішення у справі №908/689/19 за позовом ПАТ «Запоріжжяобленерго» до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк» про зобов`язання здійснити переказ коштів з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання на користь отримувачів коштів споживачів електроенергії, які сплатили грошові кошти в якості передплати за електроенергію.

В судовому засіданні 18.06.2019 були присутні представники обох сторін, здійснювалася фіксація судового процесу програмно-апаратним комплексом «Оберіг».

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, підтримав заявлене клопотання про зупинення провадження у справі.

Представник позивача заперечував проти зупинення провадження у справі.

Розглянувши вказане клопотання, суд відмовив у його задоволенні, оскільки розгляд справи №908/689/19 не перешкоджає вирішенню спору в даній справі по суті.

В судовому засіданні 18.06.2019 судом прийнято рішення, проголошено його вступну та резолютивну частини.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

06.10.2017 публічним акціонерним товариством "Запоріжжяобленерго" (постачальник електричної енергії, відповідач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Токмак Солар Енерджі" (споживач, позивач) укладено договір про постачання електричної енергії №999, відповідно до п. 1 якого постачальник електричної енергії продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною в додатку №1 «Обсяг постачання електричної енергії споживачу», а споживач оплачує постачальнику електричної енергії вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежу згідно з умовами цього договору. Точки продажу електричної енергії визначаються додатком №2 «Точки продажу електричної енергії споживачу».

Згідно з п. 2.3.4 договору споживач зобов`язується оплачувати постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії згідно з умовами додатка №4 «Порядок розрахунків за активну електричну енергію» та додатка №5 «Графік зняття показів розрахункових засобів обліку електричної енергії».

Пунктом 9.5 договору встановлено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2017, а в частині проведення розрахунків до повного виконання сторонами своїх грошових зобов`язань. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії.

В додатку №1 до договору сторони передбачили обсяги постачання електричної енергії споживачу на 2018 рік, з них на січень 177,6 тис. кВт.год, на лютий 55,9 тис. кВт.год.

До договору вносились зміни додатковою угодою №1 від 01.01.2018.

Пунктами 3.1, 3.2 додатка №4 до договору передбачено, що до кінця поточного розрахункового періоду споживач має право здійснити попередню оплату електричної енергії, що буде спожита в наступному розрахунковому періоді. У разі відсутності попередньої оплати споживач має право здійснити протягом розрахункового періоду планові платежу за споживану електричну енергію.

Відповідно до п. 7 додатка №4 до договору за підсумками розрахункового періоду постачальник електричної енергії виписує споживачу рахунок або платіжну-вимогу доручення для остаточного розрахунку. Сума платежу при остаточному розрахунку визначається, виходячи з тарифів на активну електроенергію та фактичного обсягу спожитої електричної енергії, згідно даних наданого споживачем «Акта про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію» з урахуванням сум платежів, що надійшли від споживача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перерахував відповідачу попередню оплату за електроенергію, що буде використана у січні 2018 року, в сумі 180153,24 грн. платіжним дорученням № 1645 від 20.12.2017, та за лютий 2018 року в сумі 52930,34 грн. платіжним дорученням №1750 від 22.01.2018.

Відповідно до п. 4.5 статуту позивача основним предметом діяльності товариства є впровадження і розвиток сучасник технологій відновлювальної енергетики на території України, будівництво, реконструкція та експлуатація електричних генеруючих потужностей із використанням альтернативних джерел енергії.

Як пояснив представник позивача, електроенергія, яка вироблялась позивачем з альтернативних джерел енергії, поставлялась ним Державному підприємству «Енергоринок», а для власних потреб позивач закуповував електричну енергію у відповідача за договором про постачання електричної енергії №999 від 06.10.2017.

Постановою НКРЕКП №118 від 14.09.2017 внесені зміни в п. 2.3 типового договору купівлі-продажу електричної енергії між Державним підприємством «Енергоринок» та суб`єктом господарювання, що виробляє електричну енергію з використанням альтернативних джерел енергії, згідно з якими у кожному розрахунковому періоді (місяці) обсяг відпуску електричної енергії, виробленої на об`єкті електроенергетики з альтернативних джерел енергії, визначається за вирахуванням обсягу витрат електричної енергії на власні потреби в електричній енергії відповідного об`єкта електроенергетики, що виробляє електричну енергію з альтернативних джерел енергії.

У зв`язку із зазначеними змінами в законодавстві позивач почав використовувати на власні потреби електроенергію, вироблену ним з альтернативних джерел енергії, та припинив споживати електричну енергію, що поставляється у ПАТ «Запоріжжяобленерго».

Внаслідок цього у ПАТ «Запоріжжяобленерго» утворилась заборгованість перед ТОВ «Токмак Солар Енерджі» на загальну суму 115502,41 грн.

У рахунку у ПАТ «Запоріжжяобленерго» №999/8а від 31.08.2018 на оплату електричної енергії за серпень 2018 року обліковується сальдо на 01.08.2018 на користь позивача (переплата) в сумі 115502,41 грн.

Станом на 30.09.2018 сторони підписали акт звірки взаєморозрахунків, за даними якого заборгованість відповідача перед позивачем складає 115502,41 грн.

Позивач направляв відповідачу вимоги про повернення коштів.

Перша вимога вих. №03/331 від 30.05.2018 про повернення коштів у сумі 115502,41 грн. отримана відповідачем 31.05.2018, про що міститься відповідна відмітка на листі.

Друга претензія вих. №03/714 від 14.12.2018 про повернення боргу в сумі 115502,41 грн. та сплату 3% річних і інфляційних втрат надіслана відповідачу 14.12.2018, що підтверджується описом вкладення в цінний лист та фіскальним чеком від 14.12.2018 №990.

Оскільки відповідач в добровільному порядку передоплату не повернув, позивач звернувся до господарського суду з позовом у даній справі про стягнення з відповідача 115502,41 грн. заборгованості, 2999,89 грн. 3% річних та 7738,66 грн. інфляційних втрат.

Спірні правовідносини сторін є господарськими та врегульовані договором про постачання електричної енергії №999 від 06.10.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідач не надав доказів постачання електричної енергії позивачу на суму передоплати, наявність переплати не заперечує.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 13.11.2018 № 1415 анульовано ПАТ «Запоріжжяобленерго» з 01.01.2019 ліцензію на право провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом.

Таким чином, кошти передоплати не можуть бути використані відповідачем в якості оплати за спожиту електричну енергію.

Доводи відповідача про те, що кошти передоплати можуть бути використані для зарахування в порядку виконання договору про розподіл електроенергії між позивачем та відповідачем, суд не приймає до уваги та зазначає, що відповідач не надав доказів укладення між сторонами такого договору, та, крім того, доказів врегулювання сторонами можливості використання оплати за договором про постачання електричної енергії в рахунок оплати послуг з розподілу електричної енергії. Зарахування взаємних грошових вимог сторін (у разі їх наявності) є правом сторін і не є предметом розгляду суду в даній справі.

Отже, правові підстави для утримання відповідачем попередньої оплати відсутні.

Праву покупця вимагати повернення суми попередньої оплати кореспондує обов`язок продавця повернути попередню оплату.

Строк повернення передоплати ні законодавством, ні договором між сторонами не встановлений.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідач отримав першу вимогу про повернення коштів 31.05.2018, отже повинен був повернути кошти у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, тобто до 07.06.2018, а прострочення виконання зобов`язання виникло з 08.06.2018.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач не надав доказів повернення позивачу передоплати в сумі 115502,41 грн.

Щодо доводів відповідача про те, що вимоги відповідача до банку про перерахування коштів позивачу розглядаються у справі №908/689/19 суд зазначає, що наразі суд оцінює наявність правових підстав для стягнення з відповідача передоплати, 3% річних та інфляційних втрат за спірний період прострочення: червень 2018 року травень 2019 року. У разі задоволення позову у справі №908/689/19 банк буде зобов`язаний виконати вимогу відповідача про перерахування коштів позивачу тільки з моменту набрання цим судовим рішенням законної сили, що не усуває підстав позову за спірний період. При цьому обставини, які можуть бути встановлені у справі №908/689/19 щодо причин неповернення коштів позивачу у спірному періоді, не мають правового значення для вирішення спору про зобов`язання відповідача повернути позивачу передоплату, для утримання якої відпали правові підстави. Тобто відповідач повинен повернути ці кошти незалежно від своєї вини. Відповідач є юридичною особою, яка самостійно відповідає за своїми господарськими зобов`язаннями всім своїм майном. Розрахунки із використанням спеціального рахунку запроваджені законодавством для зарахування коштів споживачів, перерахованих в якості оплати за спожиту електричну енергію. Втім, законодавством не встановлено обмежень щодо здійснення відповідачем розрахунків з кредиторами зі свого поточного рахунку, у тому числі за судовим рішенням.

У разі перерахування банком на користь позивача суми коштів в порядку виконання платіжних доручень відповідача, сторони не позбавлені права врегулювати питання зарахування цих коштів в рахунок оплати наявного боргу або їх повернення як безпідставно отриманих (якщо сума передоплати вже буде сплачена відповідачем позивачу на виконання судового рішення в цій справі) в добровільному порядку, а в разі спору в судовому порядку.

Враховуючи зазначене, суд визнав обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача передоплати в сумі 115502,41 грн.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України на суму заборгованості в розмірі 115502,41 грн. втрати від інфляції за період з червня 2018 року по квітень 2019 року в сумі 7738,66 грн., а також 3% річних за 316 днів прострочення станом на 08.05.2019 в сумі 2999,89 грн.

У пунктах 3.1, 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» роз`яснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Отже, індекс інфляції слід застосовувати з місяця, наступного за тим, в якому платіж мав бути здійснений.

Оскільки прострочення виконання відповідачем зобов`язання з повернення передоплати виникло 08.06.2018, інфляційні втрати слід розраховувати з наступного місяця липня 2018 року. Втім, за розрахунком суду розмір інфляційних втрат за період з липня 2018 року по квітень 2019 року є більшим, ніж розраховано позивачем. Оскільки суд розглядає справу в межах заявлених вимог (ч. 1 ст. 14 ГПК України), суд визнав обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 7738,66 грн.

Щодо стягнення 3% річних суд зазначає, що позивач не визначив початок нарахування 3% річних. Втім, виходячи із 316 днів, за які вони розраховані, станом на 08.05.2019, виходить, що 3% річних розраховані за період з 26.06.2018 по 08.05.2019 (316 днів), що відповідає періоду прострочення сплати передоплати.

Суд визнав обґрунтованим нарахування 3% річних у сумі 2999,89 грн.

Суд зауважує, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України не залежить від вини боржника у простроченні виконання зобов`язання. Тому посилання відповідача на неможливість виконання ним зобов`язання у спірному періоді не звільняє його від обов`язку сплатити 3% річних та інфляційні втрати за період прострочення виконання цього грошового зобов`язання.

Таким чином, позовні вимоги задоволені судом у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за розгляд позовних вимог в сумі 1921,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись 129, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (69035, м.Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14, ідентифікаційний код 00130926) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Токмак Солар Енерджі" (71708, Запорізька область, м. Токмак, вул. Гоголя, буд 201-А, ідентифікаційний код 37581105) передоплату в сумі 115502,41 грн. (сто п`ятнадцять тисяч п`ятсот дві грн. 41 коп.), 3% річних у сумі 2999,89 грн. (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять грн. 89 коп.), інфляційні втрати в сумі 7738,66 грн. (сім тисяч сімсот тридцять вісім грн. 66 коп.) та витрати зі сплати судового збору в сумі 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн. 00 коп.).

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 17.5 Розділу ХI Перехідних положень ГПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга може бути подана до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.06.2019.

Суддя О.В.Федорова