ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/13/17
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів секретар судового засідання Представники сторін: Від АТ «НАК «Нафтогаз України»Богатиря К.В. Мишкіної М.А., Поліщук Л.В. Арустамян К.А. адвокат Родіна Т.М., довіреність № 14-214, дата видачі : 24.05.19;
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
на рішення господарського суду Миколаївської області
від25.04.2019 року (суддя суду першої інстанції: Смородінова О.Г.; час і місце оголошення рішення: 25.04.2019 об 11:51, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22, Господарський суд Миколаївської області, зал судового засідання № 3)
у справі за позовом до відповідача треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача про№ 915/13/17 Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» Управління капітального будівництва Миколаївської обласної державної адміністрації 1) Кабінет Міністрів України 2) Міністерство енергетики та вугільної промисловості України 3) Міністерство фінансів України стягнення грошових коштів у сумі 3 857 026,32 грн.,

ВСТАНОВИВ:

03.01.2017 публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 14/4-2048 від 27.12.2018 до управління капітального будівництва Миколаївської обласної державної адміністрації про стягнення грошових коштів у загальній сумі 3857026,32 грн, із яких: 1857568,39 грн - основний борг; 162613,36 грн - 3 % річних; 1836844,57 грн - сума, на яку збільшився основний борг, з урахуванням індексу інфляції.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 25.04.2019 в позові відмовлено в повному обсязі.

Вказане рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що 16 січня 2012 року на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 № 1001-р «Про добудову підвідних газопроводів» із змінами і доповненнями, внесеними розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.09.2010 № 1881-р, між публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та управлінням капітального будівництва Миколаївської обласної державної адміністрації був укладений договір № 1, відповідно до предмету якого позивач, відповідно до розпорядження та умов цього договору, на підставі затвердженого рішенням правління Нафтогазу «Переліку об`єктів газопостачання, у спорудженні яких передбачено фінансову участь Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», та графіку фінансування спорудження об`єкта газопостачання (Додаток 1), здійснює фінансування добудови об`єкта газопостачання: «Газопостачання с. Квітневе Первомайської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області», а Замовник зобов`язується здійснити добудову об`єкта, забезпечити передачу його як цілісного об`єкта у державну власність на баланс спеціалізованого підприємства з газопостачання та газифікації і введення його в експлуатацію згідно з діючим законодавством України і умовами договору та повернути грошові кошти, отримані від позивача на добудову об`єкта.

Як зазначає суд першої інстанції, аналізуючи зміст укладеного сторонами Договору, суд дійшов висновку про те, що відповідач - управління капітального будівництва Миколаївської обласної державної адміністрації - не є «замовником» у розумінні того поняття, що зустрічається у визначеннях окремих видів господарських зобов`язань, оскільки у цьому випадку управління, на відміну від «замовника» у звичайному значенні, є лише учасником Договору, зобов`язаним вчинити певні дії для отримання результату робіт та його подальшої передачі Державі у власність. Розпорядженням на управління, по суті, покладено лише функції організатора (оператора) будівництва газопроводу за рахунок виділених їй державних коштів. Відповідач не є власником газопроводу, не експлуатує зазначений об`єкт, прибутків від транспортування газу газопроводом не отримує.

Суд першої інстанції звернув увагу на те, що учасником відносин з добудови підвідних газопроводів є держава і що договір було укладено на виконання нормативного акта, виданого повноважним державним органом - розпорядження Кабінету Міністрів України. У підсумку газопровід, побудований за рахунок грошових коштів, перерахованих позивачу НАК «Нафтогаз України», отримала у власність держава.

Підпунктом 2.3.15 п. 2.3 Договору зазначено, що протягом року, наступного за роком введення об`єкта в експлуатацію, відповідач зобов`язується повернути позивачу шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок суму грошових коштів, отриманих від НАК «Нафтогаз України» на добудову об`єкта.

Основне положення договору стосувалося питання компенсації позивачу витрат, понесених на добудову об`єкта, тобто саме на відповідача було покладено повний обсяг відповідальності за невиконання умов договору.

Проте до розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 року № 1001-р «Про добудову підвідних газопроводів» зміни щодо фінансування будівництва газопроводу не вносилися, а норма, яка б визначала обов`язок управління капітального будівництва Миколаївської обласної державної адміністрації компенсувати позивачеві витрачені ним кошти за рахунок власних грошових коштів (грошових коштів місцевого бюджету), відсутня, відтак держава взяла на себе обов`язок здійснити добудову (будівництво) підвідних газопроводів у межах реалізації конституційного принципу соціальної держави. Державою на нормативному рівні було визначено певний механізм реалізації проекту добудови (будівництва) підвідних газопроводів за участю НАК «Нафтогаз України», яка уповноважувалася здійснювати фінансування будівництва газопроводу, та управління капітального будівництва Миколаївської обласної державної адміністрації, яке здійснювало технічні функції з добудови газопроводу. Згодом первинно визначений механізм було змінено шляхом внесення змін до Закону України «Про газопровідний транспорт» та підзаконних нормативних актів.

Зважаючи на те, що фінансування добудови підвідних газопроводів є обов`язком держави, суд вважає, що зміна нормативних умов у процесі реалізації проекту, що стало наслідком покладення на відповідача обов`язку з відшкодування грошових коштів, витрачених на добудову газопроводу, є порушенням принципу належного урядування.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції зазначив, що не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 1857568,39 грн основного боргу, а за відсутності підстав для його стягнення, немає й підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 162613,36 грн 3% річних та 1836844,57 грн інфляційних витрат.

04.06.2019 року до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.04.2019 по справі № 915/13/17, в якій скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.04.2019 повністю і прийняти нове, яким позов задовольнити.

Як на підставу викладених у скарзі вимог, апелянт посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду хибні та не відповідають фактичним обставинам справи.

Апелянт зазначає, що в п. 1 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 № 1001 визначено: «Погодитися з пропозицією Міністерства палива та енергетики та Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» щодо фінансування Компанією робіт з добудови підвідних газопроводів». Тобто, на думку апелянта, фінансування цих об`єктів за рахунок інших коштів, зокрема, державних, навіть не передбачалось. Будівництво об`єктів газорозподілу, яке здійснювалося відповідно до Розпорядження № 1001 фінансувалося виключно НАК «Нафтогаз України».

Апелянт звертає увагу, що у договорах, укладених на виконання Розпорядження № 1001 НАК «Нафтогаз України» з замовниками будівництва, відсутні будь-які посилання на можливу участь Мінрегіону чи Мінагрополітики у забезпеченні фінансування цих об`єктів.

Крім того, апелянт зазначає, що саме Управління капітального будівництва Миколаївської обласної державної адміністрації виступило замовником будівництва, що узгоджується, в тому числі з п. 2 Розпорядження № 1001, в якому вказано: «Узяти до відома, що для забезпечення добудови газопроводів Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» укладає відповідні договори із замовниками їх будівництва на загальну суму фінансування, визначену фінансовим планом Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України». Визначення відповідача як «замовника» наведено також і у декларації про готовність об`єкта «Газопостачання с. Квітневе Первомайської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області».

Таким чином, на думку апелянта, відповідач, уклавши правочин, набув повноцінного статусу Замовника відповідно до чинного законодавства та зобов`язаний виконувати всі взяті на себе зобов`язання за Договором.

Як зазначає апелянт, п. 2 Розпорядження 1001-р передбачено, що для забезпечення добудови газопроводів НАК «Нафтогаз України» укладає відповідні договори із замовниками їх будівництва на загальну суму фінансування, визначену фінансовим планом Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України». Положення ст. 7 Закону України «Про трубопровідний транспорт», які передбачали відшкодування витрат у разі передачі підприємств трубопровідного транспорту у державну власність на договірній основі, були виключені з закону 22.12.2011. Договір між Компанією та Відповідачем було укладено 16.01.2012. Таким чином, ніяких змін до первинно визначеного механізму реалізації проекту добудови (будівництва) підвідних газопроводів за участю НАК «Нафтогаз України» шляхом внесення змін до законів та підзаконних нормативних актів внесено не було.

Апелянт наголошує, що виходячи з меж правового регулювання Бюджетного кодексу України вбачається, що останній не охоплює господарські договірні правовідносини, а норма ст. 48 Бюджетного кодексу України вказує на недійсність бюджетного зобов`язання, а ніяким чином не господарського договору або окремих його пунктів.

У даному випадку, Компанія як юридична особа приватного права, виходячи з умов Договору та положень цивільного законодавства розраховувала на повернення відповідачем грошових коштів у строк, визначений сторонами у договорі.

На думку апелянта, якщо Управління капітального будівництва Миколаївської обласної державної адміністрації планувало отримати з державного бюджету грошові кошти для виконання умов Договору, то саме воно, як Замовник, зобов`язане було вчинити всі дії для забезпечення повернення коштів Позивачу. Виходячи зі змісту листів від 30.10.2013 та 18.06.2014 (містяться в матеріалах справи), Миколаївська обласна державна адміністрація зверталась на адресу Міністерства фінансів України з проханням передбачити у Державному бюджеті України на 2013 та на 2014 роки асигнування для повернення профінансованих коштів Позивачу. Такі дії Відповідача свідчать про дійсність договору, на виконання якого ним були вчинені вказані дії. І обласна державна адміністрація і Відповідач розраховували на те, що з державного бюджету Відповідачу будуть виділені грошові кошти для сплати компенсації НАК «Нафтогаз України». І ніде Відповідач не зазначав про те, що договір не відповідає вимогам закону, зокрема, Бюджетному кодексу.

Господарський суд Миколаївської області також не врахував і той факт, що за п. 2.3.9 Договору Замовник зобов`язаний був повідомити Позивача про обставини, що перешкоджають виконанню договору, з обов`язковим зазначенням цих обставин. Відповідач у передбачені договором строки не повідомляв Позивача про неможливість виконати ним умови договору в частині повернення грошових коштів Позивачу. Відповідач, виявивши таку обставину, був вправі та мав фактичну можливість звернутись до Позивача щодо призупинення виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для повернення Позивачу та повернути грошові кошти, які надійшли від Позивача. Виявивши відсутність коштів для повернення їх Позивачу, Відповідач мав здійснити всі дії у відповідності до умов Договору. Така обставина не виправдовує бездіяльність Відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, передбаченого договором.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.06.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.04.2019року у справі № 915/13/17; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 21.06.2019 року; роз`яснено учасникам справи про їх право до 21.06.2019 подати до суду заяви чи клопотання стосовно призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення у справі спеціаліста, перекладача, вжиття заходів забезпечення позову, відводів, затвердження мирових угод тощо, а також надати заперечення на заяви та клопотання інших осіб із доказами направлення копій таких заяв або заперечень іншим учасникам справи; призначено справу № 915/13/17 до розгляду на 24 червня 2019 о 15:00.

В судове засідання 24.06.2019 з`явився представник Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», інші представники сторін не з`явилися, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчить штамп канцелярії Південно-західного апеляційного господарського суду на зворотній стороні ухвали від 10.06.2019, роздруківки з сайту Укрпошти щодо відстеження поштової кореспонденції.

Статтею 120 частиною 3, 6, 7 Господарського процесуального кодексу України передбачено наступне:

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.06.2019року, якою було призначено розгляд справи на 24 червня 2019 о 15:00 год., була оприлюднена на офіційному веб-порталі судової влади України 12.06.2019. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отримавши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», яка була надіслана усім сторонам по даній справі, Сторони не були позбавлені можливості дізнатися в суді апеляційної інстанції про подальший перебіг питання щодо зазначеної апеляційної скарги та своєчасно ознайомлюватися з відповідними судовими рішеннями в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України».)

Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 24.06.2019рік, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційну скаргу по суті, до суду не повідомлялося.

Таким чином, на думку колегії суддів, в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги по суті, не дивлячись на відсутність представників сторін, повідомлених про судове засідання належним чином. Відсутність зазначених представників сторін у даному випадку не перешкоджає вирішенню спору та не повинно заважати здійсненню правосуддя у встановлений законом строк.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 року № 1001-р «Про добудову підвідних газопроводів», зміненого постановою Кабінету Міністрів України № 43 від 20.01.2010 року та розпорядженням Кабінету Міністрів України №1881-р від 13.09.2010 року, погоджена пропозиція Міністерства палива та енергетики та Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» щодо фінансування компанією робіт з добудови підвідних газопроводів відповідно до затвердженого НАК «Нафтогаз України» переліку. Зі змісту якого також вбачається, що для забезпечення добудови газопроводів НАК «Нафтогаз України» укладає відповідні договори із замовниками їх будівництва на загальну суму фінансування, визначену фінансовим планом. Замовник будівництва газопроводів здійснює за державні кошти закупівлю товарів, робіт і послуг, пов`язаних із завершенням їх будівництва, згідно із законодавством (п.п. 1, 2, 3 Розпорядження).

Рішенням Миколаївської облради від 25.03.2011 року було затверджено Програму економічного та соціального розвитку Миколаївської області на 2011-2014 роки «Миколаївщина -2014».

Розпорядженням Миколаївської обласної державної адміністрації № 95-р від 04.04.2012 року затверджено перелік об`єктів газопостачання населених пунктів Миколаївської області, у спорудженні яких передбачається фінансова участь НАК «Нафтогаз України», серед яких значиться об`єкт «Газопостачання с. Квітневе Первомайської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області». Замовником будівництва об`єктів визначено Управління капітального будівництва Миколаївської обласної державної адміністрації та зобов`язано зазначене управління укласти відповідні договори з НАК «Нафтогаз України» на фінансування будівництва підвідних газопроводів до населених пунктів (т. 1, а.с. 94-101).

16.01.2012 року на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 року № 1001-р «Про добудову підвідних газопроводів» між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та Управлінням капітального будівництва Миколаївської обласної державної адміністрації (далі по тексту - Замовник) укладено Договір № 1 (далі по тексту - Договір) згідно з яким Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», відповідно до розпорядження та на умовах цього Договору, на підставі затвердженого рішенням правління Нафтогазу «Переліку об`єктів газопостачання, у спорудженні яких передбачено фінансову участь Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та графіку фінансування спорудження об`єкта газопостачання здійснює фінансування добудови об`єкта газопостачання: «Газопостачання с. Квітневе Первомайської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області», а Замовник зобов`язується здійснити добудову об`єкта, забезпечити передачу його, як цілісного об`єкта у державну власність на баланс спеціалізованого підприємства з газопостачання та газифікації та введення його в експлуатацію згідно з діючим законодавством України і умовами Договору та повернути грошові кошти, отримані від Нафтогазу на добудову об`єкта.

Як передбачено пунктом 2.1. Договору, до обов`язків позивача віднесено, зокрема, при наявності фінансової можливості здійснити фінансування добудови об`єкта в обсягах, передбачених фінансовим планом Нафтогазу на відповідний період, згідно до Додатком 1. Фінансування здійснюється шляхом банківських переказів грошових коштів на рахунок Замовника або іншими способами, що не суперечить діючому законодавству України. Після завершення робіт по добудові об`єкта в установленому порядку оформити акти звірки взаємних розрахунків із Замовником.

Пунктом 2.3.1. Договору встановлено, що Замовник зобов`язаний забезпечити виконання всіх належних дій для добудови об`єкта у відповідності до діючого законодавства України та умов договору, у тому числі отримання необхідних дозвільних документів та розробку проектно кошторисної та іншої документації, надання підтверджувальних документів щодо права власності замовника на інші частки об`єкта та введення в експлуатацію об`єкта і передачу його у державну власність до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на баланс відповідного спеціалізованого підприємства з газопостачання та газифікації, яке здійснює ліцензійну діяльність на території розташування об`єкта, згідно з діючим законодавством України.

Відповідно до п. 2.3.2. Договору, Замовник зобов`язаний здійснювати за державні кошти закупівлю товарів, робіт і послуг, пов`язаних із добудовою об`єкта згідно з діючим законодавством України.

Згідно з п. 2.3.4. Договору, Замовник зобов`язаний забезпечити облік та контроль за використанням коштів, отриманих від Нафтогазу для виконання зобов`язань, передбачених цим Договором. Відкрити окремий рахунок в регіональному відділенні Державного казначейства або уповноваженого банку для отримання грошових коштів, які будуть перераховуватись Нафтогазом за цим договором та негайно, протягом 5 (п`яти) робочих днів, письмово повідомити Нафтогаз про зміну реквізитів для перерахування коштів.

Пунктом 2.3.12. Договору передбачено, що Замовник зобов`язаний після завершення робіт по добудові об`єкта в обов`язковому порядку забезпечити передачу його, як цілісного об`єкта, у державну власність до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та введення його в експлуатацію у термін, що не перевищує 60 календарних днів від дати виконання Нафтогазом зобов`язань за цим договором щодо фінансування добудови об`єкта.

Згідно з п. 2.3.13. Договору, Замовник зобов`язаний протягом бюджетного року наступного після року закінчення фінансування Нафтогазом добудови об`єкта повернути Нафтогазу шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Нафтогазу, суму грошових коштів, отриманих від Нафтогазу на добудову об`єкта.

Відповідно до п. 2.3.14. Договору, Замовник зобов`язаний в місячний термін після звершення робіт по добудові в установленому порядку оформити відповідні акти звірки взаємних розрахунків, з підтвердженням суми заборгованості Замовника перед Нафтогазом.

Також, відповідно до п. 2.3.15. Договору, Замовник зобов`язаний надати Нафтогазу завірені підписом уповноваженої особи та печаткою Замовника копію акту приймання-передачі об`єкта у державну власність до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та протоколу комісії про прийняття об`єкта державної форми власності до експлуатації.

Як передбачено п. 3.1. Договору, загальний обсяг фінансування за цим Договором (ціна Договору) складає 1 893 999,00 грн.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань відповідно до умов договору та діючого законодавства України.

Умовами договору також передбачено, що Нафтогаз не несе відповідальності за нефінансування добудови об`єкта (пункт 4.4); замовник несе повну відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору (пункт 4.5); замовник не несе відповідальності перед Нафтогазом за невиконання пункту 4.3 (пеня та штраф) у разі відсутності субвенцій з Державного бюджету (пункт 4.7).

Пунктом 7.1. Договору передбачено, що цей договір вважається укладеним з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення їх підписів печатками і діє до повного повернення Нафтогазу суми грошових коштів, перерахованих ним в якості фінансування добудови об`єкта згідно з Договором.

Договір № 1 від 16.01.2012 року підписаний та скріплений печатками обох сторін.

Додатком № 1 до договору від 16.01.2012, сторонами погоджено Графік фінансування спорудження об`єкта газопостачання, згідно з яким обсяг фінансування за рахунок коштів Нафтогазу, необхідний для введення об`єкта в експлуатацію, становить 1 893 999,00 грн, у тому числі І квартал - 1893999,00 грн; строк введення об`єкта в експлуатацію - 2012 рік.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконання умов Договору позивач перерахував відповідачу на фінансування будівництва об`єкта газопостачання 1 893 999,00грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку, а також платіжним дорученням від 27.06.2012 № 5570.

24.10.2012 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області за № МК8 зареєстровано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації.

Згідно з актом приймання-передачі основних засобів від 23.01.2013 та авізо № 3 Управління передало об`єкт основному балансоутримувачу публічному акціонерному товариству «Миколаївгаз»; цей об`єкт обліковується в Єдиному реєстрі державної власності як державне майно; суб`єкт управління майном є Міністерство енергетики та вугільної промисловості України.

Управління 25.01.2013 і 15.08.2013 повернуло ПАТ «НАК «Нафтогаз України» невикористані за договором кошти на загальну суму 36 430,61 грн.

Згідно з підписаним між сторонами актом звірки розрахунків за період з 01.07.2014 по 30.09.2014 станом на 30.09.2014 заборгованість Управління перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за договором склала 1 857 568,30 грн.

Таким чином, Договір в частині фінансування будівництва та в частині побудови об`єкта та введення його в експлуатацію, в частині передання його у державну власність сторонами виконано у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Господарського кодексу України, правовий господарський порядок в Україні формується на основі оптимального поєднання ринкового саморегулювання економічних відносин суб`єктів господарювання та державного регулювання макроекономічних процесів, виходячи з конституційної вимоги відповідальності держави перед людиною за свою діяльність та визначення України як суверенної і незалежної, демократичної, соціальної, правової держави.

У зазначеній нормі встановлено загальну вимогу фундаментального характеру до формування правового господарського порядку, якою повинні керуватися органи влади, приймаючи управлінські рішення стосовно суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин.

За приписами ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

При цьому, враховуючи те, що суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах суспільного господарського порядку, вони повинні додержуватись не тільки вимог законодавства, а й стратегічних економічних рішень держави.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Господарського кодексу України, у сфері господарювання держава здійснює довгострокову (стратегічну) і поточну (тактичну) економічну і соціальну політику, спрямовану на реалізацію та оптимальне узгодження інтересів суб`єктів господарювання і споживачів, різних суспільних верств і населення в цілому.

Правове закріплення економічної політики здійснюється шляхом визначення засад внутрішньої і зовнішньої політики, у прогнозах і програмах економічного і соціального розвитку України та окремих її регіонів, програмах діяльності Кабінету Міністрів України, цільових програмах економічного, науково-технічного і соціального розвитку, а також відповідних законодавчих актах (ч. 4 ст. 9 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 113 Конституції України, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Одним з повноважень Кабінету Міністрів України є визначення доцільності розроблення державних цільових програм з урахуванням загальнодержавних пріоритетів та забезпечення їх виконання (абзац 3 п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», в редакції чинній час видання розпорядження № 1001-р).

Державна цільова програма - це комплекс взаємопов`язаних завдань і заходів, які спрямовані на розв`язання найважливіших проблем розвитку держави, окремих галузей економіки або адміністративно-територіальних одиниць, здійснюються з використанням коштів Державного бюджету України та узгоджені за строками виконання, складом виконавців, ресурсним забезпеченням (ст. 1 Закону України «Про державні цільові програми», в редакції, чинній на час прийняття розпорядження № 1001-р).

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2007 № 1158 затверджено Державну цільову програму розвитку українського села на період до 2015 року, метою якої є забезпечення життєздатності сільського господарства, його конкурентоспроможності на внутрішньому і зовнішньому ринку, гарантування продовольчої безпеки країни, збереження селянства як носія української ідентичності, культури і духовності.

Серед шляхів та способів розв`язання проблем, зокрема, зазначено удосконалення на законодавчому рівні міжбюджетних відносин центральних та місцевих органів виконавчої влади, а саме тих, що пов`язані з вирішенням питань фінансування проектів комплексного розвитку сільських територій.

У розділі ІІ Державної цільової програми розвитку українського села до 2015 року конкретизовано завдання та шляхи їх реалізації для досягнення мети програми.

Пунктом 4 розділу ІІ вказаної програми врегульовано питання удосконалення інженерної інфраструктури сільських територій, що повинно здійснюватись шляхом розроблення і виконання програм будівництва газопроводів-відводів, розвитку газових мереж високого та середнього тиску і регіональних програм поетапної газифікації сільських населених пунктів.

Фінансове забезпечення відповідно до пункту 15 розділу ІІ цієї програми здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Додатком 2 до програми «Завдання і заходи з виконання Державної цільової програми розвитку українського села на період до 2015 року» визначено конкретні завдання, показники та їх значення, найменування заходів, що будуть здійснюватись, джерела їх фінансування тощо.

Серед визначених Кабінетом Міністрів України завдань та заходів у пункті 4 зазначеного додатку виділено поліпшення інженерної інфраструктури шляхом будівництва підвідних газопроводів до сільських населених пунктів. Головними розпорядниками бюджетних коштів з виконання цього заходу є Мінрегіон та Мінагрополітики, а джерелом фінансування визначено Державний бюджет України. Прогнозований обсяг фінансових ресурсів для виконання завдань визначено на рівні 2 002,3 млн грн.

Тобто, з наведеного вище вбачається, що саме Держава, з метою виконання загальнодержавного завдання розвитку українського села, взяла на себе обов`язок здійснити фінансування добудови (будівництва) підвідних газопроводів до сільських населених пунктів саме за рахунок коштів Державного бюджету України, що відповідає приписам ст. 1 Конституції України, за якими Україна є соціальною державою, та підтримка і розвиток українського села є невід`ємною складовою реалізації конституційного принципу соціальної держави.

Результатом здійснення державної політики у цій сфері є прийняте Кабінетом Міністрів України розпорядження від 26.08.2009 № 1001-р «Про добудову підвідних газопроводів» зі змінами і доповненнями, внесеними розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.09.2010 № 1881-р.

У пункті 1 такого розпорядження визначено: «Погодитися з пропозицією Міністерства палива та енергетики та Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» щодо фінансування Компанією робіт з добудови підвідних газопроводів (далі - газопроводи) відповідно до затвердженого Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» переліку».

Пунктом 2 розпорядження взято до відома, що для забезпечення добудови газопроводів НАК «Нафтогаз України» укладає відповідні договори із замовниками їх будівництва на загальну суму фінансування, визначену фінансовим планом НАК «Нафтогаз України».

Відповідно до пункту 3 розпорядження № 1001-р, замовник будівництва газопроводів здійснює за державні кошти закупівлю товарів, робіт і послуг, пов`язаних із завершенням будівництва, згідно із законодавством.

За змістом пунктів 4 та 5 розпорядження № 1001-р, після закінчення будівництва газопроводів та введення їх в експлуатацію, газопроводи повинні бути передані у державну власність.

Зазначені положення розпорядження повністю узгоджуються з приписами Державної цільової програми розвитку українського села на період до 2015 року.

Розпорядження Кабінету Міністрів України, відповідно до положень ст. 117 Конституції України, є обов`язковими до виконання.

Розпорядженням НАК «Нафтогаз України» (яка створена відповідно до Указу Президента України від 25.02.1998 № 151 «Про реформування нафтогазового комплексу України» та постанови Кабінету Міністрів України № 747 від 25.05.1998 «Про утворення Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», засновником та єдиним акціонером НАК «Нафтогаз України» є Держава) була уповноважена Державою укласти відповідні договори із замовниками добудови (будівництва) газопроводів та здійснити фінансування робіт з добудови (будівництва) газопроводів.

Враховуючи наведене вище та зміст укладеного сторонами договору, необхідно дійти висновку про те, що відповідач як структурний підрозділ Миколаївської обласної державної адміністрації не є «замовником» в розумінні того поняття, що зустрічається у визначеннях окремих видів господарських зобов`язань, оскільки у цьому випадку відповідач, на відміну від «замовника» у звичайному значенні, є лише учасником договору, зобов`язаним вчинити певні дії для отримання результату робіт та його подальшої передачі Державі у власність, при цьому розпорядженням на відповідача, по суті, покладено лише функції організатора (оператора) будівництва газопроводу за рахунок виділених йому державних коштів.

Відповідач є органом державної влади, який, відповідно до ст. 19 Конституції України, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вигодонабувачем за договорами про добудову (будівництво) підвідних газопроводів є Держава. Саме Державі ці газопроводи передаються у власність.

Таким чином, враховуючи наведене, відповідач не є власником газопроводу, не експлуатує зазначений об`єкт, прибутків від транспортування газу газопроводом не отримує.

Отже, Держава в особі Кабінету Міністрів України, декларуючи свій обов`язок з добудови (будівництва) підвідних газопроводів у сільській місцевості, здійснювала його реалізацію, що знайшло свій вияв у виданому Кабінетом Міністрів України розпорядженні № 1001-р від 26.08.2009, на підставі якого, власне, і було укладено договір між позивачем та відповідачем у справі.

Основним принципом цивільних відносин є те, що вони засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 Цивільного кодексу України). Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст. 3 Цивільного кодексу України).

Підсумовуючи наведене, необхідно вказати на те, що учасником відносин з добудови (будівництва) підвідних газопроводів є Держава, спірний договір було укладено на виконання нормативного акта, виданого повноважним державним органом - розпорядження Кабінету Міністрів України, за результатами виконання якого об`єкт, побудований за рахунок грошових коштів, перерахованих відповідачу НАК «Нафтогаз України», отримала у власність Держава.

Тому загальні принципи і засади цивільних відносин у цій конкретній ситуації потрібно застосовувати з урахуванням зазначених вище особливостей.

Щодо здійснення розрахунків за договором та повернення грошових коштів суд першої інстанції зазначив наступне.

Підпунктом 2.3.15 п. 2.3 Договору зазначено, що протягом року, наступного за роком введення об`єкта в експлуатацію, відповідач зобов`язується повернути позивачу шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок суму грошових коштів, отриманих від НАК «Нафтогаз України» на добудову об`єкта.

Основне положення договору стосувалося питання компенсації позивачу витрат, понесених на добудову об`єкта, тобто саме на відповідача було покладено повний обсяг відповідальності за невиконання умов договору.

Проте до розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 року № 1001-р «Про добудову підвідних газопроводів» зміни щодо фінансування будівництва газопроводу не вносилися, а норма, яка б визначала обов`язок управління капітального будівництва Миколаївської обласної державної адміністрації компенсувати позивачеві витрачені ним кошти за рахунок власних грошових коштів (грошових коштів місцевого бюджету), відсутня, відтак держава взяла на себе обов`язок здійснити добудову (будівництво) підвідних газопроводів у межах реалізації конституційного принципу соціальної держави.

Положеннями ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004, верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм.

Справедливість як одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин та є одним із загальнолюдських вимірів права.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини стосовно важливості принципу «належного урядування» судом зазначено, що коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії, «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» і «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» та «Беєлер проти Італії»). Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Державою на нормативному рівні було визначено певний механізм реалізації проекту добудови (будівництва) підвідних газопроводів за участю НАК «Нафтогаз України», яка уповноважувалася здійснювати фінансування будівництва газопроводу, та управління капітального будівництва Миколаївської обласної державної адміністрації, яке здійснювало технічні функції з добудови газопроводу. Згодом первинно визначений механізм було змінено шляхом внесення змін до Закону України «Про газопровідний транспорт» та підзаконних нормативних актів.

Відповідна правова позиція вказана об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 12.10.2018 у справі № 918/33/17, Верховним Судом у постановах від 28.11.2018 у справі № 908/44/17, від 04.12.2018 у справі № 918/35/17, від 05.12.2018 у справі № 918/34/17, та колегія суддів апеляційного господарського суду не вбачає підстав для відступлення від неї.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 11.04.2018 по даній справі колегія суддів не приймає до уваги, оскільки по-перше, вказаною постановою касаційний суд не вирішив даний спір по суті, а направив на новий розгляд до суду першої інстанції, а по-друге після винесення цієї постанови у квітні 2018 пізніше за часом у жовтні 2018 була застосована інша правова позиція по даній категорії справ судом касаційної інстанції, яка була впроваджена об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 12.10.2018 у справі № 918/33/17, та в подальшому підтверджено Верховним Судом у постановах від 28.11.2018 у справі № 908/44/17, від 04.12.2018 у справі № 918/35/17, від 05.12.2018 у справі № 918/34/17.

Таким чином, враховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку щодо безпідставності задоволення позовних вимог про стягнення з Управління капітального будівництва Миколаївської обласної державної адміністрації на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 3 857 026,32грн., оскільки фінансування добудови (будівництва) підвідних газопроводів є обов`язком Держави, внаслідок чого покладення на відповідача обов`язку з відшкодування грошових коштів, витрачених на будівництво газопроводу, є порушенням принципу належного урядування.

Висновки апеляційного господарського суду:

Доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не спростовують висновків, викладених в рішенні Господарського суду Миколаївської області від 25.04.2019 року у справі № 915/13/17.

Будь-яких інших доводів, що могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення в порядку статей 277 - 279 ГПК України, апелянтом не наведено.

Таким чином судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Миколаївської області прийнято відповідно до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, безпідставними, спростовуються матеріалами справи, а відтак правових підстав для задоволення скарги та скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269-270, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.04.2019 року по справі № 915/13/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 01.07.2019.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: М.А. Мишкіна

Л.В. Поліщук