ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/368/19
Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

секретар судового засідання Казмерчук М.Т.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_2 (особисто), Лимар О.В., ордер серія ХВ № від 08.04.2019 р. на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1711 від 02.04.2009 р.

відповідача: Розумна О.О., ордер серія ХВ № 000091 від 21.02.2019 р. на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1190 від 23.03.2012 р

3-ї особи ФГ "Любава-2015": Розумна О.О., ордер серія ХВ № 000092 від 02.02.2019 р. на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1190 від 23.03.2012 р.

3-ї особи фізична особа ОСОБА_1 : не з`явився

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом фізичної особи ОСОБА_2 , смт. Високий, до фізичної особи ОСОБА_3 , смт. Орлівка, 3-ті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, ФГ "Любава-2015", смт. Орлівка, фізична особа ОСОБА_1 , м. Харків, про визнання права власності на корпоративні права

здійснюється фіксування судового процесу технічними засобами - програмно-апаратним комплексом "Діловодство суду", серійний номер диска CD-R 922/368/19

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа ОСОБА_2 , звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, фізичної особи ОСОБА_1 , про визнання права власності на корпоративні права у вигляді частки 100% у статутному капіталі ФГ "Любава-2015" за ОСОБА_2 з моменту набуття прав власності на корпоративні права за актом приймання-передачі від 11 грудня 2018 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12 лютого 2019 року позовну заяву фізичної особи ОСОБА_2 залишено без руху. Ухвалою господарського суду Харківської області від 14 лютого 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 922/368/19 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Водночас, даною ухвалою суду залучено до участі у справі ФГ "Любава-2015" як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, зобов`язано позивача направити на адресу залученої третьої особи копію позовної заяви та доданих до неї документів, докази направлення надати до суду до 19 лютого 2019 року. 11 березня 2019 року, ухвалою суду, позовну заяву фізичної особи ОСОБА_2 залишено без руху; надано позивачеві строк для усунення недоліків - 5 днів з дня вручення позивачу даної ухвали шляхом надання до суду доказів відправлення залученій третій особі, ФГ "Любава-2015", копії позовної заяви з доданими документами. Ухвалою суду від 18 березня 2019 року продовжено розгляд справи № 922/368/19 та призначено у справі підготовче засідання; долучено до матеріалів справи клопотання позивача про зупинення провадження у справі (вх. № 5920 від 11 березня 2019 року) та зобов`язано позивача направити на адресу відповідача та третьої особи, в триденний строк з дати постановляння даної ухвали суду, клопотання про зупинення провадження у справі з усіма додатками; докази направлення надати суду в строк до 26 березня 2019 року (включно); встановлено позивачу та третій особі строк до 01 квітня 2019 року на подання до суду пояснень щодо клопотання відповідача про зупинення провадження у справі № 922/368/19 (вх. № 5920 від 11 березня 2019 року). Протокольними ухвалами суду від 09 квітня 2019 року судом долучено до матеріалів справи клопотання позивача (вх. № 7027 від 21 квітня 2019 року), пояснення відповідача (вх. № 7583 від 09 квітня 2019 року); пояснення третьої особи (вх. № 7735 від 09 квітня 2019 року), на підставі ст.ст. 42, 161, 169, 170, 232 ГПК України. 09 квітня 2019 року, ухвалою суду, долучено до матеріалів справи клопотання третьої особи про зупинення провадження у справі; зобов`язано третю особу направити на адресу позивача та відповідача, в дводенний строк з дати постановляння даної ухвали суду, клопотання про зупинення провадження у справі з усіма додатками; докази направлення надати суду в строк до 10 квітня 2019 року (включно); встановлено позивачу та відповідачу строк до 18 квітня 2019 року на подання до суду пояснень щодо клопотання третьої особи про зупинення провадження у справі № 922/368/19 (вх. № 7734 від 28 березня 2019 року). Протокольною ухвалою суду від 22 квітня 2019 року судом долучено до матеріалів справи клопотання позивача (вх. № 9585 від 17 квітня 2019 року). 22 квітня 2019 року, ухвалою суду, відмовлено позивачу, фізичній особі ОСОБА_2 , у задоволенні клопотання (вх. № 5920 від 11 березня 2019 року) про зупинення провадження у справі; відмовлено третій особі, ФГ "Любава-2015", у задоволенні клопотання (вх. № 7734 від 28 березня 2019 року) про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 22 квітня 2019 року частково задоволено клопотання позивача, змінено первісного відповідача, ОСОБА_1, належним відповідачем - ОСОБА_3 у справі № 922/368/19; зобов`язано позивача у строк до 23 квітня 2019 року надіслати на адресу належного відповідача копію позовної заяви з доданими до неї документами за листом з описом вкладення; докази направлення надати суду до 24 квітня 2019 року; залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ОСОБА_1 ; усне клопотання представника належного відповідача, ОСОБА_6, задоволено та почато розгляд справи спочатку в порядку загального позовного провадження, почато у справі підготовче провадження та призначено підготовче засідання; відмовлено в задоволенні клопотання позивача про продовження строків підготовчого провадження. Протокольною ухвалою суду від 13 травня 2019 року судом долучено до матеріалів справи відзив належного відповідача до матеріалів справи, на підставі ст. ст. 42, 165, 188, 232 ГПК України; встановлено позивачеві строк для подання відповіді на відзив до 17 травня 2019 року, відповідачеві строк на подання заперечень до 23 травня 2019 року, на підставі ст.ст. 42, 166, 167, 177, п. 12 ч. 2 ст. 182, ст. 232 ГПК України. Протокольними ухвалами суду від 27 травня 2019 року судом долучено до матеріалів справи відповідь на відзив, на підставі ст.ст. 42, 166, 177, 181, 232 ГПК України, та заяву відповідача про витребування доказів, на підставі ст.ст. 42, 232 ГПК України, встановлено позивачу строк до 27 травня 2019 року для направлення заяви про витребування доказів на адресу відповідача та третьої особи, докази направлення надати до суду до 28 травня 2019 року, на підставі ст.ст. 42, 169, 170, 232 ГПК України. Протокольними ухвалами суду від 03 червня 2019 року судом долучено до матеріалів справи клопотання позивача, на підставі ст.ст. 42, 232 ГПК України; заперечення відповідача, на підставі ст.ст. 42, 167, 177, 181, 232 ГПК України. 03 червня 2019 року, ухвалою суду, залишено без задоволення заяву позивача про витребування доказів, подану в порядку ст. 81 ГПК України (вх. № 11977 від 16 травня 2019 року); залишено без розгляду клопотання відповідача, заявлене в порядку ст. 119 ГПК України; подані документи долучено до матеріалів справи та залишено без розгляду. Протокольною ухвалою суду від 03 червня 2019 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 червня 2019 року, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 185, 232 ГПК України. 10 червня 2019 року судом розпочато розгляд справи по суті та по розгляду даної справи судом оголошено перерву до 12 червня 2019 року, на підставі ч. 2 ст. 216 ГПК України, підставою проголошення якої було повторно заявлене позивачем клопотання про витребування доказів, яке, через неодержання повного тексту ухвали суду від 03 червня 2019 року, позивач не зміг оформити належним чином. 12 червня 2019 року розгляд справи, відповідно ч. 6 ст. 216 ГПК України, продовжено зі стадії, на якій було оголошено перерву. В призначене судове засідання 12 червня 2019 року з`явився позивач та його представник, які зазначили про зняття клопотання, яке бажали заявити в минулому судовому засіданні, оскільки позивачем пропущено строки з неповажних причин, позовні вимоги підтримали в повному обсязі; представник відповідача та третьої особи, ФГ "Любава-2015", який проти задоволення позову заперечував в повному обсязі; третя особа - ОСОБА_1, свого уповноваженого представника в дане судове засідання не направив, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи телефонограмою.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово позивача та його представника, представника відповідача та третьої особи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

11 грудня 2018 року між ОСОБА_2 (покупець, позивач по справі) та ОСОБА_1 (продавець, тертя особа по справі) укладено договір купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному (складеному) капіталі фермерського господарства "Любава-2015". Відповідно до п. 1 договору, продавець продав та передав покупцю, а покупець купив та прийняв від продавця частку у розмірі 100% у статутному (складеному) капіталі фермерського господарства "Любава-2015" (), що в грошовому еквіваленті складає 2 500,00 грн. Право власності на частку статутного капіталу ФГ, що відчужується за даним договором, переходить до покупця з моменту підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі частки. Разом з переходом права власності на зазначену частку в статутному капіталі до покупця переходять всі права та обов`язки, що належать продавцю, передбачені установчими документами товариства та чинним законодавством (п. 3 договору). Відповідно до статуту фермерського господарства "Любава-2015" () продавець є засновником ФГ і володіє часткою в статутному капіталі в розмірі 100%, що складає 2 500,00 грн. (п. 4 договору). За домовленістю сторін вартість частки в статутному капіталі Фермерського господарства відчужується за оплату, в розмірі 100%, що складає 2 500,00 грн. (п. 7 договору). Покупець набуває немайнових корпоративний прав (прав учасника та засновника фермерського господарства) після внесення відповідних змін та доповнень до установчих документів ФГ в зв`язку зі зміною складу учасників та їх реєстрації у відповідності зі статутом фермерського господарства та чинним законодавством України. Всі права та обов`язки учасника (засновника) ФГ переходять до покупця з моменту державної реєстрації змін в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (п.п. 10, 11 договору). 11 грудня 2018 року між позивачем та третьою особою складено акт прийому-передачі частки у статутному (складеному) капіталі фермерського господарства "Любава-2015". 11 грудня 2018 року, рішенням власника/засновника фермерського господарства "Любава-2015", ОСОБА_1 вийшов зі складу засновників ФГ "Любава-2015"; включено до складу засновників ФГ "Любава-2015" ОСОБА_2; покладено на ОСОБА_2 обов`язки голови фермерського господарства "Любава-2015"; змінено юридичну адресу реєстрації місцезнаходження ФГ "Любава-2015"; затверджено статут ФГ "Любава-2015" у новий редакції; покладено на ОСОБА_1 повноваження щодо реєстрації змін до статуту ФГ "Любава-2015" та відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у державного реєстратора та осіб, на яких законом покладено функцію державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як вказує позивач у позовній заяві, він є власником частки у розмірі 100% корпоративних прав у статутному (складеному) капіталі фермерського господарства "Любава-2015" та головою ФГ "Любава-2015", що підтверджується випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань від 12 грудня 2018 року, рішенням власника № 2 від 11 грудня 2018 року та статутом ФГ "Любава-2015" в новій редакції. Втім, 30 січня 2019 року йому стало відомо про те, що до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено зміни на протязі 29 січня 2019 року щодо власника, керівника, адреси реєстрації ФГ "Любава-2015" та речових прав на земельні ділянки (77 записів). Вказані зміни до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань були внесені державним реєстратором Ковальовим С.В. з приміткою "скасування помилкового запису" всупереч навіть арештам та заборонам на внесення змін до корпоративних прав ФГ "Любава-2015" накладеним рішенням суду, зокрема, ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 січня 2019 року по справі № 635/576/19. Позивач вказує, що його фактично позбавили права власності, що й стало підставою для звернення з даним позовом до суду до ОСОБА_1, а в подальшому, на підставі ст. 48 ГПК України, до ОСОБА_3 .

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду.

Обов`язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим та підтвердженим.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено і статтею 16 Цивільного кодексу України.

Водночас, зі змісту ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України вбачається, що можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача суб`єктивного права чи інтересу, порушення такого права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність наявному порушенню і відповідність законодавству) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого з означених елементів доказування для позивача зумовлює відмову у задоволені позову.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Визначаючи предмет позову, як спосіб захисту права чи інтересу, важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 ЦК України, за приписами якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно ж до статті 392 Цивільного кодексу України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справ та зазначено вище в даному рішенні суду, позивач звернувся з позовною заяву до фізичної особи ОСОБА_1 . (первісний відповідач), в подальшому позивачем подано клопотання про зміну неналежного відповідача ОСОБА_1 на належного відповідача ОСОБА_3 , яке (клопотання) було задоволено ухвалою суду від 22 квітня 2019 року. При цьому, в судовому засіданні 22 квітня 2019 року позивач зазначив про те, що ним нові докази в обґрунтування позовних вимог не подаються, а зміст позовної заяви залишається незмінним, за виключенням двох абзаців (абз. 5 та 6 четвертого аркушу позовної заяви). Тобто, позовні вимоги до ОСОБА_3 . ґрунтуються на позовній заяві, яка спочатку пред`являлася до ОСОБА_1, за виключенням двох абзаців.

В обґрунтуванні підстав позову позивачем, зокрема зазначено про внесення державним реєстратором Ковальовим С.В. змін (запису) до ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з приміткою "скасування помилкового запису", про що позивачу стало відомо на прикінці січня 2019 року. В якості доказів на обґрунтування позовних вимог (звернення з позовом до суду до відповідача, ОСОБА_3) позивачем надано копії: договору купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному (складеному) капіталі фермерського господарства "Любава-2015" від 11 грудня 2018 року; акту приймання-передачі частки у статутному (складеному) капіталі фермерського господарська "Любава-2015"; рішення власника/засновника фермерського господарства "Любава-2015" від 11 грудня 2018 року; виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; статуту фермерського господарства "Любава-2015" (в новій редакції), затвердженого рішенням власника/засновника фермерського господарства "Любава-2015" № 2 від 11 грудня 2018 року; наказів № 1 та № 2 від 12 грудня 2018 року.

Предметом даного господарського спору є вимога позивача, фізичної особи ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 (належний відповідач), про визнання права власності на корпоративні права у вигляді частки 100% у статутному капіталі ФГ "Любава-2015" з моменту набуття прав власності на корпоративні права за актом приймання-передачі від 11 грудня 2018 року на підставі, зокрема ст. 392 ЦК України.

Глава 5 ГПК України присвячена інституту доказування в господарському процесі. Так, відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах, у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно приписів ст. 7 ГПК України правосуддя, в господарських судах здійснюється на засадах рівності осіб. Дана норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами. Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. У відповідності до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами, шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Як вище зазначено судом в даному рішенні суду, стверджуване порушення повинно бути обґрунтованим та підтвердженим. Обов`язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів позивача на момент його звернення до суду, яке (порушення) повинно бути реальним. Втім, надані позивачем на обґрунтування позову докази жодним чином не свідчать про наявність реального порушення його прав з боку відповідача станом на час звернення позивача з позовом до суду (з врахуванням ст. 48 ГПК України).

Більш того, сам представник позивача під час судового засідання 12 червня 2019 року вказував на те, що позивачу не відомо, хто саме здійснив перереєстрацію права власності, але, оскільки внаслідок перереєстрації власником корпоративних прав у вигляді 100% у статутному капіталі ФГ "Любава-2015" значиться ОСОБА_3, позовну заяву пред`явлено саме до даної особи. Втім, суд вважає за необхідне зазначити, що в контексті ст. 392 ЦК України необхідність у даному способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними. Водночас і з цієї підстави позивачем не надано жодних доказів на обґрунтування. Оскарження ж відповідачем процедури проведення аукціону (в межах справи № 922/3056/16 про банкрутство ФОП ОСОБА_6) не свідчить про оспорення або невизнання відповідачем права власності позивача, а свідчить лише про те, що відповідачем оспорюється саме проведення аукціону.

Крім викладеного, окремо суд звертає на зміст позовної заяви позивача (підстави позову) щодо порушеного права позивача саме відповідачем (починаючи з аркушу 2 позовної заяви з 9 абзацу "між тим, 30.01.2019 р. ……") в якій позивач, зокрема зазначає про внесення змін до реєстру саме державним реєстратором з приміткою "скасування помилкового запису", викладає зміст статей 17 та 32 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", статей 316, 328 та 392 ЦК України, водночас позивачем, крім того, що не надано доказів на підтвердження неправомірності дій відповідача, ОСОБА_6, в мотивувальній частині позовної заяви взагалі не зазначено які саме дії відповідача, ОСОБА_6, є підставою задля звернення позивача з даним позовом в цілому і, зокрема за ст. 392 ЦК України, до суду.

Враховуючи вище викладене в сукупності суд, відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, як в необґрунтованих, недоведених та безпідставно заявлених саме до відповідача.

Додані до позовної заяви документи, а саме копії: листів начальника Орильської дільниці ТОВ "Гутянський елеватор"; рахунку на оплату № 2 від 22 січня 2019 року; попереднього акту розрахунку № 21 від 30 січня 2019 року; акту звірки взаєморозрахунків; ухвали Харківського районного суду Харківської області від 23 січня 2019 року у справі № 635/576/19; інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів майна щодо суб`єкта не є належними доказами в розумінні ст.ст. 73, 76-79 ГПК України, оскільки не стосуються предмету доказування та з яких неможливо встановити обставини, які входять до предмету доказування, відповідно не взяті судом до розгляду як такі, що не стосуються предметі доказування (ч. 1 ст. 76 Кодексу).

За ст. 129 ГПК України судові витрати залишаються за позивачем.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 10-13, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 194-197, 201, 208-210, 216-220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "21" червня 2019 р.

Суддя Н.В. Калініченко