РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.05.2019Справа № 910/22301/17

За позовомУправління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації
до Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

простягнення 982 966, 80 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники сторін:

від позивача - Рабійчук О.В.; Шуман С.І.

від відповідача - Колодій К.Г., Самойлюк І.А.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду міста Києва звернулось Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Управління освіти) з позовом до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Лівобережне УПФУ м. Києва) про стягнення 982 966, 80 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору оренди нерухомого майна № 1055 від 01.06.2009 р. в частині своєчасної сплати компенсації витрат за користування земельною ділянкою, на якій знаходиться об`єкт оренди, що перебуває в оренді у Лівобережного УПФУ м. Києва. Позивач вважає, що хоч указаний договір і припинив свою дію, проте, відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати Управління освіти зі сплати податку на землю у період з січня 2014 р. по листопад 2017 р.

У позові Управління освіти просить суд стягнути з відповідача компенсацію витрат управління за користування земельною ділянкою у вказаний період на суму 982 966, 80 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.03.2018 у задоволенні позову Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення 982 966, 80 грн. відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2018 замінено відповідача у справі Лівобережне об`єднання управління Пенсійного фонду України в м. Києві на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2018 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 17.10.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2018 у справі № 910/22301/17 скасовано. Справу №910/22301/17 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У постанові Верховного Суду від 17.10.2018, відправляючи справу на новий розгляд зазначено, що суди не встановили, чи є такий договір продовженим з урахуванням ст. 764 ЦК України та ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Крім того, під час вирішення даного спору суди не надали оцінки обставинам справи на предмет наявності у відповідача обов`язку відшкодувати позивачу витрати по сплаті земельного податку на підставі Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради № 34/6250 від 22.09.2011. А також, суди не врахували, що позовні вимоги були заявлені позивачем частково в межах визначеного у договорі оренди №1055 від 01.06.2009 терміну його дії.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ від 29.11.2018, справу передано для розгляду судді Борисенко І.І.

Ухвалою суду від 04.12.2018 прийнято справу до провадження судді І.І.Борисенко. Розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 22.01.2019.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Підготовчі засідання відкладались.

12.02.2019 позивачем подані письмові пояснення з урахуванням постанови Верховного Суду від 17.10.2018, в яких позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

01.03.2019 відповідачем також були подані письмові пояснення з урахуванням постанови Верховного Суду від 17.10.2018, в яких відповідач проти позову заперечив повністю.

В підготовчому засіданні 05.03.2019 остаточно визначено предмет спору та характер спірних правовідносин, позовних вимог. З`ясовані всі питання визначені ст.182 Господарського процесуального кодекс України.

Суд в підготовчому судовому засіданні поставив на обговорення питання про можливість завершення підготовчого провадження, та призначення справи до судового розгляду по суті.

Представники сторін зазначили про можливість закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 05.03.2019 закрито підготовче провадження у справі №910/22301/17. Призначено розгляд справи №910/22301/17 по суті на 04.04.2019.

Розгляд по суті відкладався.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

При розгляді справи по суті в судовому засіданні 24.04.2018 судом було заслухано вступне слово позивача та відповідача, з`ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

Дослідивши обставини справи на дослідження яких вказав Верховний Суд в постанові від 17.10.2018, виконавши вказівки Верховного Суду, зважаючи на належне повідомлення сторін в порядку передбаченому цим Кодексом про призначені судові засідання, у судовому засідання 30 травня 2019 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві є правонаступником управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва, реорганізованого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 1055 "Про деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України".

01.06.2009 між комунальним підприємством Дніпровського району міста Києва "Фінансово-розрахунковий центр "Дніпровський" та управлінням Пенсійного фонду України в Дніпровському районі міста Києва був укладений договір оренди нерухомого майна № 1055 (надалі-договір № 1055 від 01.06.2009).

Згідно з п.п. 1.1., 1.2., 2.1. договору № 1055 від 01.06.2009 орендодавець передає, а орендар приймає строкове платне користування нежиле приміщення (будівлю), загальною площею 1 296,00 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Мініна, буд. 4-А, із цільовим призначенням для розміщення структурних підрозділів.

Об`єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади Дніпровського району міста Києва і знаходиться на балансі Управління освіти Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації (п. 2.4 договору № 1055 від 01.06.2009).

Даний договір діяв з 01.06.2009 по 19.05.2012 (п. 7.1 договору).

На виконання умов договору оренди № 1055 від 01.06.2009 КП Дніпровського району міста Києва "Фінансово-розрахунковий центр "Дніпровський", правонаступником якого є Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, передало відповідачу, який є правонаступником управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва, у користування нежиле приміщення (будівлю), загальною площею 1 296,00 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Мініна, буд. 4-А.

Факт передачі майна підтверджується відповідним актом приймання-передачі від 01.06.2009.

01.08.2010 сторони внесли зміни до вказаного договору оренди, якими встановили розмір компенсації (відшкодування) плати податку за землю (без ПДВ), що розраховується за Методикою і сплачується згідно з умовами цього договору (розрахунку) та перераховується орендарем на поточний рахунок орендодавця разом з ПДВ (3.5 договору оренди).

Додатковою угодою № 1055-пр від 08.02.2013 орендодавцем за договором оренди № 1055 від 01.06.2009 сторони визначили Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію, орендарем - управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі міста Києва, а балансоутримувачем - Управління освіти Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації (балансоутримувач).

Цією ж додатковою угодою сторони встановили, що за користування об`єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва, затвердженої рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250, та який становить 1 грн. на рік, що сплачується на рахунок балансоутримувача (п.п. 3.1, 3.4 договору оренди).

Крім того, у додатковій угоді сторони передбачили, що окрім орендної плати, орендарем сплачується, зокрема, компенсація за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт оренди, однак, даний платіж не входить до складу орендної плати та сплачується орендарем окремо на підставі договорів, укладених орендарем з балансоутримувачем (п. 3.6).

Позивач посилаючись на договір оренди та Податковий кодекс України, вважає, що відповідач має відшкодувати понесені позивачем витрати по сплаті земельного податку.

Вказане й стало підставою звернення позивача до суду із позовом про стягнення з відповідача витрат за користування земельною ділянкою у сумі 982 966,80 грн. за період з січня 2014 року по листопад 2017 року.

В силу вимог статті 759 Цивільного кодексу України, статті 283 Господарського кодексу України одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) майно у користування на певний строк за плату. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

За приписами ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України).

Отже, згідно з положеннями ст.ст. 9, 116 ЗК України рішення Київської міської ради є підставою для набуття права на землю комунальної власності, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність чи користування громадян та юридичних осіб, розпорядження землями територіальної громади.

Положенням про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженим рішенням Київської міської ради № 34/6250 від 22.09.2011 а також пунктом 6.5 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради № 415/1280 від 21.04.2015 передбачено, що, крім орендної плати, орендар сплачує податки та збори у розмірах та порядку, визначених чинним законодавством України; компенсацію витрат підприємства-балансоутримувача за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт оренди.

Таким чином, суд зазначає, що наведеними нормами діючого законодавства передбачено обов`язок користувача об`єкту оренди вносити не тільки орендну плату, а й сплату компенсації витрат підприємств за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт оренди, якщо про інше не домовляться сторони. При цьому відносини сторін носять договірний характер (мають бути засновані на договорі) та врегульовуються відповідними угодами (договорами).

Частиною 1 ст. 175 ГК України визначено, що майново-господарськими зобов`язаннями є цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. При цьому підстави виникнення господарських зобов`язань визначені ст.174 ГК України та ст. 11 ЦК України. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Аналогічні умови викладені у ст. 174 ГК України.

Матеріалами справи підтверджується факт передачі приміщення в оренду відповідачу за договором № 1055 від 01.06.2009 та користування ним відповідачем з 01.06.2009.

У п. 7.1 договору оренди нерухомого майна від 01.06.2009 р. № 1055 зазначено, що договір діє з 01.06.2009 року по 19.05.2012 включно».

Відповідно до п. 7.2 зазначено, усі зміни та доповнення до цього Договору оформлюються в письмовій формі і вступають в силу з моменту підписання їх Сторонам.

Пунктом 7.8 визначено, що договір укладений на 3 (три) роки.

Додатковою угодою № 1055-пр від 08.02.2013 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна від 01.06.2009 № 1055, Договір оренди викладено в новій редакції.

Пунктом 9.1 вищезазначеної додаткової угоди, визначено, що договір є укладеним з моменту підписання його Сторонами строком на один рік і діє з 20.05.2012 по 19.05.2013 рік.

Пунктом 9.7 зазначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. Зазначені дії оформлюються додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною.

Додатковою угодою № 1055/2-1 від 01.08.2013 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна від 01.06.2009 року № 1055 п. 9.1 договору викладено у наступній редакції: «Цей Договір є укладеним з моменту підписання його Сторонами строком на один рік і діє з 20.05.2013 року по 19.05.2014 року».

Тобто з 20.05.2014 року управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва, далі як правонаступник Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, далі Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виконує функції по обслуговуванню громадян з питання пенсійного забезпечення (за адресою: м. Київ, вул. Мініна, 4-а) в нежитловому приміщенні дошкільного навчального закладу № 354 без укладення договору оренди нерухомого майна.

Відповідно до ст. 764 ГПК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Частиною 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Листами від 30 липня 2014 №1-45/1515, від 21.08.2014 №5843/27/4/103, від 02 жовтня 2014 року №1- 45/1922 та від 24.10.2014 №1-45/2393 управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації повідомляло управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва щодо неможливості подовження договору оренди нежитлового приміщення на новий термін та необхідності його повернення по акту приймання-передачі.

Листом від 10.12.2015 №11392/26/4/103 Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація висловила заперечення щодо користування орендованим майном, зокрема у листі зазначила, що з метою дотримання ст.16 Закону України «Про дошкільну освіту» листа Міністерства освіти і науки України від 18.07.2014 №1/9-363 «Про використання приміщень дошкільних навчальних закладів» та враховуючи висновки балансоутримувача комунального майна - Управління освіти дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 24.11.2015 №01/17-44/2963, договір оренди №1055 від 01.06.2009 не може бути продовжено на новий строк.

Відповідно до частини 4 статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавець відмовляє в укладенні договору оренди, зокрема у разі, якщо орган, уповноважений управляти майном, не дає згоди на укладення договору оренди. Отже, продовження терміну дії договору оренди відбувається за умови відсутності заперечень органу управління об`єктом оренди.

Судом не встановлено факту продовження спірного договору, відповідно до ст. 764 ЦК України з огляду на те, що судом не встановлено наявність домовленостей та волевиявлення між сторонами, як-то передбачено умовами договору, шляхом оформлення додаткової угоди, яке є невід`ємною частиною цього договору, та яка є підставою для продовження дії договору. При цьому Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація висловила заперечення щодо продовження строку дії договору оренди та користування відповідачем орендованим майном.

Отже, починаючи з 20.05.2014 року, управління ПФУ здійснює фактичне користування будівлею за вказаною адресою без оформлення договірних відносин із позивачем. Вищевказані обставини підтверджені сторонами у справі.

Відповідно до п. 3.6 у редакції додаткової угоди №1055-пр від 08.02.2013р. компенсація за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт оренди не входить до складу орендної плати та сплачується орендарем окремо на підставі договорів, укладених орендарем з балансоутримувачем або організаціями, що надають такі послуги.

Сторонами не було укладено окремого договору, який би регулював відносини сторін щодо компенсації витрат орендодавця за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт оренди, як це було передбачено п. 3.6 договору оренди (в редакції додаткової угоди № 1055-пр від 08.02.2013) та передбачалось змінами, внесеними у законодавство.

У матеріалах справи відсутні докази внесення будь-яких інших доповнень чи змін до договору оренди (після 08.02.2013) стосовно вирішення вказаного питання іншим чином чи в іншому порядку, який би регулював спірні відносини сторін.

Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України ).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

Основним законодавчим актом, що регулює земельні відносини в Україні є Земельний кодекс України, а оплата за користування землею здійснюється відповідно до Податкового кодексу України.

Землекористувачами є юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (п. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 Податковий кодекс).

Отже, оскільки Управління освіти є землекористувачем земельної ділянки (у розумінні ст. 125 Земельного кодексу України), на якій розташований будинок 4-А по вул. Мініна у місті Києві , то саме позивач є платником земельного податку, і у відповідності до Податкового кодексу України зобов`язаний сплачувати передбачені цим кодексом податки та обов`язкові платежі.

Відповідно до ст. 10 Податкового кодексу України плата за землю належить до місцевих податків та зборів та є складовою частиною податку на нерухоме майно (ст. 265 Податкового кодексу). Пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу визначено, що міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Також органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території (п. 284.1 ст. 284 Податкового кодексу).

Отже, обов`язок сплачувати податок на землю виник у позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки сторонами не було укладено окремого договору, який би регулював відносини сторін щодо компенсації витрат орендодавця за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт оренди, як це було передбачено п. 3.6 договору оренди (в редакції додаткової угоди № 1055-пр від 08.02.2013) підстав для стягнення з відповідача на користь позивача плати за землю за період з січня 2014 року по листопад 2017 року, суд не вбачає.

Суд дійшов до висновку, що позовні вимоги Управління освіти про стягнення з відповідача заборгованості з компенсації витрат на сплату земельного податку у сумі 982 966, 80 грн. є такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому, як було зазначено раніше, та встановлено судом починаючи з 20.05.2014 року, управління ПФУ здійснює фактичне користування будівлею за вказаною адресою фактично без оформлення договірних відносин із позивачем.

Посилання Позивача на Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва затвердженого рішенням Київської міської ради № 34/6250 від 22.09.2011 та п. 6.5. Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва затвердженого рішенням Київської міської ради № 415/1280 від 21.04.2015 суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно п.п. 6.4., 6.5. Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішення Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280 орендар за користування об`єктом оренди сплачує орендну плату, витрати підприємства-балансоутримувача на утримання орендованого майна та інші платежі, зазначені у підпункті 6.5 цього Положення, незалежно від результатів господарської діяльності. Крім орендної плати орендар сплачує: податки та збори у розмірах та порядку, визначених законодавством України; компенсацію витрат підприємств-балансоутримувачів за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт оренди, та плату за комунальні послуги відповідно до договору, який укладається між орендарем та підприємством-балансоутримувачем або відповідними особами, що надають такі послуги, а у разі встановлення орендної плати у розмірі 1 гривня на рік, експлуатаційні витрати підприємства-балансоутримувача відповідно до договору, який укладається між орендарем та підприємством-балансоутримувачем; послуги страховика.

Відповідно до п.п. 6.4., 6.5 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради № 34/6250 від 22.09.2011 (вказане положення втратило чинність відповідно до рішення Київської міської ради від 21 квітня 2015 року N 415/1280) орендар за користування об`єктом оренди сплачує орендну плату та інші платежі, зазначені у пп. 6.5 цього Положення, незалежно від результатів господарської діяльності. Крім орендної плати орендар сплачує: податки та збори у розмірах та порядку, визначених чинним законодавством України; компенсацію витрат підприємств за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт оренди, та плату за комунальні послуги відповідно до договору, який укладається між орендарем та зазначеним підприємством або відповідними особами, що надають такі послуги; послуги страховика.

Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що як Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішення Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280 та і Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради № 34/6250 від 22.09.2011 містили вказівку на обов`язковість укладення договорів/угод між орендарем та підприємством-балансоутримувачем, тобто відносини сторін щодо компенсації витрат орендодавця за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт оренди носять договірний характер (мають бути засновані на договорі) та врегульовуються відповідними угодами (договорами).

Аналогічні положення закріплені і сторонами у п. 3.6. договору оренди (в редакції додаткової угоди № 1055-пр від 08.02.2013).

За встановлених обставин справи, з підстав викладених у позові, суд відмовляє позивачу у задоволенні позову.

Стовно заявленого клопотання про застосування строків позовної даності.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

У п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз`яснено, що заявлена позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи (позивача). У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки судом відмовляється в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, а тому положення законодавства щодо позовної давності судом не застосовуються.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237- 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 21.06.2019

Суддя І.І.Борисенко