ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" червня 2019 р. Cправа № 902/117/19

Господарський суд Вінницької області у складу судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Приватного підприємства "Агро Добробут"

(вул. В`ячеслава Чорновола, буд. 41, смт. Катеринопіль, Черкаська область, 20500)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренвіс"

(вул. Хутірська, 4, с. Криштопівка, Іллінецький район, Вінницька область, 22742)

про стягнення 495 754,44 грн.

за участю секретаря судового засідання Жиляк С.І.,

представників сторін:

позивача Найдич М.А. за довіреністю;

відповідача не з`явився

У С Т А Н О В И В :

18.02.2019 до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява №б/н від 13.02.2019 Приватного підприємства "Агро Добробут" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренвіс" заборгованості в загальному розмірі 495 754,44 грн, з яких: 332 628,54 грн. - основний борг; 68 285,26 грн. - пеня; 94 840,64 грн - 50% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором поставки насіння № В260201-СЕ від 26.02.2018 в частині оплати поставленого товару.

Ухвалою суду від 22.02.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/117/19 з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 19.03.2019.

Ухвалою суду від 19.03.2019 підготовче засідання відкладено на 18.04.2019.

Ухвалою суду від 18.04.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 06.05.2019.

За результатами підготовчого засідання 06.05.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу № 902/117/19 для судового розгляду по суті на 11.06.2019.

11.06.2019 до суду надійшла заява від 11.09.2019 за підписом представника позивача адвоката Найдич М.А. про закриття провадження у справі в частині стягнення 319 500 грн основного боргу.

На визначену судом дату з`явився представник позивача. Позовні вимоги підтримав в частині стягнення 13 128,54 грн основного боргу, 68 285,26 грн пені та 94 840,64 грн процентів.

Відповідач правом участі в засіданні суду не скористався, визначених ухвалами суду не подав. При цьому суд зважає, що про час та місце розгляду справи останній повідомлений завчасно та належним чином, підтвердження чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення зі штрихководим ідентифікатором 281.

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання.

При цьому, статті 42, 46 Господарського процесуального кодексу України зобов`язують сторони користуватись рівними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статей 182, 183 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 3 частини 1 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Положеннями ст. 178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Частиною першою ст. 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи від відповідача до суду не надійшло.

У зв`язку з вищезазначеним, справа розглядається у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 11.06.2019 прийнято судове рішення.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 26 лютого 2018 року між Приватним підприємством «Агро Добробут» (позивач, за Договором Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гренвіс» (відповідач, за Договором Покупець) укладено Договір поставки насіння № В260201-СЕ. (надалі Договір)

Згідно з предметом цього Договору Постачальник зобов`язується поставити Покупцю насіння сільськогосподарських культур (надалі Товар), а Покупець зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.

Відповідно до п. п.1 Договору поставці підлягає Товар, асортимент, кількість, ціна та вартість якого встановлюється в специфікаціях (додатках до даного Договору, що є невід`ємними його частинами).

Загальну суму (ціну) цього Договору складає вартість всіх Товарів, поставлених на його умовах. (п. 2.2. Договору)

Постачальник зобов`язується поставити Товар Покупцю у строки та на умовах, що вказані у специфікаціях (додатках) до Договору. (п. 3.1. Договору)

Право власності на Товар, а також ризики випадкової втрати (знищення) та/або пошкодження Товару переходять від Постачальника до Покупця в день поставки Товару Покупцю. Днем поставки Товару Покупцю вважається дата підписання уповноваженими представниками Сторін видаткової накладної або акту приймання-передачі Товару. (п. 3.4. Договору)

Товар, що передається Покупцю, є оригінальною продукцією виробників, а його якість відповідає сертифікатам якості (аналізу) підприємства (фірми) виробника, та вимогам ДСТУ 2240-93 «насіння сільськогосподарських культур. Сортові та посівні якості. Технічні умови». (п. 4.1. Договору)

Порядок та строки розрахунків за Товар визначається даним Договором та специфікаціями (додатками) до нього. У випадку, якщо Товар був поставлений на умовах цього Договору без підписання Сторонами відповідних специфікацій (додатків), такий Товар підлягає оплаті протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту (дня) поставки. (п. 5.1. Договору)

Сторони домовились визначити грошовий еквівалент зобов`язання щодо оплати Товару в іноземній валюті (в доларах США). Грошовий еквівалент зобов`язання в доларах США визначається шляхом ділення загальної вартості Товару згідно специфікацій в гривнях на офіційний курс НБУ гривні щодо долара США на дату укладання (підписання) Сторонами відповідної специфікації. Сума в гривнях, яку Покупець повинен сплатити Постачальнику як оплата вартості Товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості Товару в доларах США на офіційний курс НБУ гривні щодо долара США на день, що передує дню фактичної оплати, за наступним алгоритмом (формулою):

С2 = С1*К1, де

С2 вартість товару на день оплати (належна до оплати вартість Товару у гривні);

С1 еквівалент вартості товару в доларах США, що вказаний у специфікації, за якою проводиться розрахунок;

К1 офіційний курс гривні до долара США на день, що передує дню проведення розрахунків (за офіційним курсом Національного банку України за даними http: //www.bank.gov.ua). (п. 5.4. Договору)

Положення п. 5.4. застосовуються при збільшення офіційного курсу НБУ гривні до долара США на один і більше % (різниця між курсом, що зазначений у специфікації на Товар та курсом, який діє на день, що передує дню проведення розрахунків (К1). (п. 5.5. Договору)

У разі, якщо Покупець здійснює оплату Товару з порушення визначених специфікацією строків та/або у неповному обсязі та за умови збільшення офіційного курсу гривні до долара США (збільшення в будь-якому разі), то Сторони зобов`язані провести свої розрахунки у відповідності до п. 5.4. Договору, без врахування передбачених п. 5.5. Договору умов. (п. 5.6. Договору)

Договір набуває чинності з дня його підписання представники обох Сторін і діє до 31 грудня 2018 року, а в частині виконання Сторонами взятих на себе по Договору зобов`язань до моменту їх повного виконання Сторонами. (п. 10.1. Договору)

26.02.2018 Сторонами підписано специфікацію № 1 до Договору, відповідно до якої поставці підлягає насіння соняшника сортів ПСФ4639 та НХК12М010 загальною вартістю 769 500,00 грн. Еквівалент загальної вартості товару згідно даної специфікації станом на день її складання становить 28 510,56 доларів США.

Пунктом 9 специфікації до Договору визначено, що Постачальник зобов`язується поставити зазначений в даному додатку товар Покупцю в строк до 31 березня 2018, за умови належного виконання Покупцем умов щодо оплати товару.

Відповідно до п. 8 специфікації до Договору Покупець зобов`язаний сплатити загальну вартість товару, що поставляється згідно з цим додатком: 100% в термін до 01.10.2018..

Оплата здійснюється згідно з цим додатком, по офіційному курсу гривні до долара США на день, що передує дню проведення розрахунків (за офіційним курсом Національного банку України за даними http: //www.bank.gov.ua в день запланованої оплати, згідно виставлених рахунків. (п. 10 специфікації до Договору)

На виконання Договору позивачем, за видатковою накладною № 168 від 23.03.2018 було поставлено відповідачу визначений специфікацією товар на загальну суму 769 500,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.2 ст. 334 ЦК України до передання майна прирівнюється вручення товарно-розпорядчого документа на майно.

Пунктом 3.4. Договору визначено, що право власності на Товар, а також ризики випадкової втрати (знищення) та/або пошкодження Товару переходять від Постачальника до Покупця в день поставки Товару Покупцю.

Досліджена судом, зазначена вище видаткова накладна свідчать про передачу позивачем у власність відповідача вказаного у накладній поставленого товару, тобто виконання умов п. 9 специфікації до Договору.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем, у строки, визначені специфікацією не проведено розрахунків за поставлений товар. З огляду на це, позивачем направлено на адресу відповідача вимогу № 2234 від 13.11.2018 де наполягав на негайній сплаті заборгованості в сумі 28 510,56 доларів США та нараховував штрафні санкції, обумовлені Договором.

В період з 14.11.2019 по 13.12.2018 відповідачем перераховано на рахунок позивача грошові кошти в розмірі 450 000,00 грн за товар, поставлений за видатковою накладною № 168 від 23.03.2018.

29.01.2019 позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою № 70 від 29.01.2019 , яку останній залишив без реагування.

Таким чином, станом на день звернення з позовом до суду заборгованість відповідача за Договором складала 332 328,54 грн, що еквівалентно 12 324,14 доларів США.

Неналежне виконання зобов`язань за договором стали підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення основного боргу та нарахування штрафних санкцій, обумовлених Договором.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Дії позивача по передачі товару та дії відповідача по прийняттю вказаного товару, за визначеною ціною свідчать про те, що у боржника (відповідача) виникло зобов`язання по оплаті отриманого товару.

За змістом ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Відповідно до ч.6 ст.265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналіз Договору свідчить, що в ньому відсутні будь-які застереження щодо застосування до правовідносин, які виникли між сторонами у зв`язку з його укладенням, положень про купівлю-продаж, а тому судом при вирішенні даного спору застосовуються також норми чинного законодавства, які регулюють відносини купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань.

За змістом ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки на момент звернення позивача до суду з даним позовом терміни виконання відповідачем зобов`язання спливли, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено умови Договору в частині своєчасної оплати товару, що свідчить про неналежне виконання ним взятих на себе за Договором зобов`язань.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання по оплаті товару, отриманого від позивача на підставі Договору по видатковій накладній, покладеній в основу позову, на момент звернення з позовом до суду доказів погашення заборгованості за отриманий товар відповідач суду не надав, а тому позивач правомірно звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 332 628,54 грн.

Поряд з цим, за доводами позивача (заява від 11.06.2019), після закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті відповідачем 10.06.2019 сплачено частину основного боргу в сумі 319 500,00 грн, що складає еквівалент 11 837,72 доларів США. Залишок боргу складає 13 128,54 грн.

У зв`язку з погашенням вказаної суми позивач просить закрити провадження у справі в частині стягнення 319 500,00 грн основного боргу по п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

Дослідивши означену заява позивача суд зважає на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд наголошує, що позивачем не надано належних доказів погашення відповідачем суми основного боргу в розмірі 319 500,00 грн.

Поряд з цим суд зважає на положення ст. 14 ГПК України, яка визначає, що суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Представник позивача в судовому засіданні 11.06.2019 наполягав на задоволенні заяви від 11.06.2019 та просив стягнути з відповідача 13 128,54 грн основного боргу, 68 285,26 грн пені та 94 840,64 грн процентів.

За таких обставин суд зважає на положення ч. 4 ст. 13 ГПК України, відповідно до якої кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на наведене, в його сукупності суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 319 500,00 грн по п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Щодо вимоги про стягнення основного боргу у розмірі 13 128,54 грн. суд вважає, що вона підлягає до задоволення.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення суму пені за період з 01.10.2018 по 12.02.2019 в розмірі 68 285,26 грн та процентів за період з 02.10.2018 по 12.02.2019 в розмірі 94 840,64 грн.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Відповідно до 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.3. Договору Сторони узгодили, що у випадку порушення термінів або умов оплати товару Покупець зобов`язаний, на вимогу Постачальника, сплатити останньому пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожний день прострочення, а також проценти на суму прострочення згідно ст. 625 Цивільного кодексу України у розмірі 50% річних.

У п. 8.4. Договору Сторони домовилися про продовження до 3 (трьох) років строку позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим Договором та про те, що стягнення неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошових зобов`язань за даним Договором не припиняється строком, визначеним п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд вважає, що вимоги щодо стягнення пені та 50% річних є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного Договору та чинному законодавству.

Перевіривши розрахунки за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора сум пені та 50% річних суд дійшов, що розрахунки складені арифметично правильно, не містять помилок.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення пені та 50% процентів річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні судом була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 86 ГПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню.

З огляду на приписи частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі, встановленому Законом України "Про судовий збір", підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, як особи, внаслідок неправильних дій якої виник даний спір.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, п.2 ч.1 ст.231, ст.ст. 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренвіс» (вул. Хутірська, 4, с. Криштопівка, Іллінецький район, Вінницька область, 22742, ) на користь Приватного підприємства «Агро Добробут» (вул. В`ячеслава Чорновола, буд. 41, смт. Катеринопіль, Черкаська область, 20500, ) 13 128 (тринадцять тисяч сто двадцять вісім) грн 54 коп. основного боргу; 68 285 (шістдесят вісім тисяч двісті вісімдесят п`ять) грн 26 коп. пені; 94 840 (дев`яносто чотири тисячі вісімсот сорок) грн 64 коп. 50% річних та 7 436 (сім тисяч чотириста тридцять шість) грн 32 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Провадження у справі в частині стягнення 315 500,00 грн основного боргу закрити.

Копію рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-Західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 18 червня 2019 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. В`ячеслава Чорновола, буд. 41, смт. Катеринопіль, Черкаська область, 20500)

3 - відповідачу (вул. Хутірська, 4, с. Криштопівка, Іллінецький район, Вінницька область, 22742)