ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХвала

"18" червня 2019 р. м. Ужгород Справа № 907/667/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сокирницький цеолітовий завод", м. Мукачево

до відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області , м. Ужгород

з участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державної служби України з надзвичайних ситуацій, м. Київ

про визнання недійсним п. 5.3.12 Договору купівлі-продажу об`єкта державної власності,

Суддя господарського суду - Пригара Л.І.

представники:

Позивача - Калинич І.І., адвокат, ордер серії ЗР № 48470 від 01.11.2018 року

Відповідача - Семак В.П., довіреність № 7 від 06.06.2019 року

Третьої особи - не з`явився

СУТЬ СПОРУ: Товариством з обмеженою відповідальністю "Сокирницький цеолітовий завод", м. Мукачево заявлено позов до відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області , м. Ужгород з участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державної служби України з надзвичайних ситуацій, м. Київ про визнання недійсним п. 5.3.12 Договору купівлі-продажу об`єкта державної власності.

Третя особа явку уповноваженого представника у підготовче засідання не забезпечила, натомість, на адресу суду надіслала заяву про відкладення підготовчого засідання на інший термін у зв`язку із відпусткою уповноважених представників.

Разом з тим, 10.05.2019 року до суду надійшла заява Прокуратури Закарпатської області № 05/2-187 вих-19 від 10.05.2019 року, згідно якої Прокуратура Закарпатської області інформувала суд про вступ у розгляд даної справи з метою представництва інтересів держави, Регіонального відділення Фонду державного майна України в Закарпатській області, з огляду на що просить суд винести відповідну ухвалу та допустити прокурора відділу забезпечення представництва в суді до участі у її розгляді. З покликанням на повноваження прокуратури, визначені ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та ст. 53 ГПК України наголошує, що оскільки орган, уповноважений державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах - Регіональне відділення Фонду державного майна України в Закарпатській області, який уповноважений розпоряджатися майном державної форми власності, та є стороною за договором, не вжито заходів, спрямованих на виконання позивачем умов договору купівлі-продажу державного майна в частині взятих на себе зобов`язань, а також зважаючи на те, що предметом договору купівлі-продажу є об`єкт приватизації державного майна, а саме, єдиний майновий комплекс державного підприємства "Сокирницький цеолітовий завод" разом із земельною ділянкою, площею 3,3001 га, Прокуратурою області з метою недопущення неправомірного привласнення об`єкту державної власності користуючись наданими органам прокуратури повноважень у сфері представництва в суді законних інтересів держави, вбачає за необхідне вступити у розгляд вказаної справи в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України в Закарпатській області.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до чинної редакції п. 3 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Підстави для здійснення прокурором представництва держави в суді визначені у ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У пунктах 1 та 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 23.03.2012 року "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" роз`яснено, що право прокурора на здійснення представництва в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави виникає у випадках нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування або іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором. Звертаючись до суду, прокурор повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва у порядку, передбаченому ч. 2 або 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру". Слід враховувати, що прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду із представництвом інтересів держави або громадянина, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. Зазначені обставини повинні перевірятися судом при зверненні прокурора з відповідною заявою або скаргою до суду.

Відтак, прокурор звертаючись до суду з заявою про вступ у справу, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва. Відповідно, наявність одного факту порушення інтересів держави недостатньо для здійснення представництва прокурором інтересів держави в суді. Таке право, в тому числі право подавати позов, прокурор має лише, якщо орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що в поданій господарському суду заяві від 10.05.2019 року прокурор вказав про вступ у дану справу для представництва інтересів держави, оскільки орган, уповноважений державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах - Регіональне відділення Фонду державного майна України в Закарпатській області, який уповноважений розпоряджатися майном державної форми власності, тривалий час не вживав заходів, спрямованих на виконання позивачем умов договору купівлі-продажу державного майна в частині взятих на себе зобов`язань. Неналежне виконання цілей приватизації, в свою чергу, негативно впливає на реалізацію державою своїх завдань та функцій щодо подальшого фінансування соціально - економічних питань.

Проте, таке твердження прокурора про невиконання Регіональним відділенням Фонду державного майна України в Закарпатській області покладених на нього функцій та невжиття заходів, спрямованих на виконання позивачем умов договору купівлі - продажу державного майна в частині взятих на себе зобов`язань, наведене в обґрунтування поданого клопотання про вступ у розгляд справи № 907/667/18, не заслуговує на увагу, оскільки предметом розгляду у цій справі є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Сокирницький цеолітовий завод" про визнання недійсним п. 5.3.12 Договору купівлі-продажу об`єкта державної власності, тобто, спір стосується чинності п. 5.3.12 Договору купівлі-продажу об`єкта державної власності, а не підстав неналежного виконання умов вказаного договору купівлі - продажу, контроль за виконанням яких здійснює Регіональне відділенням Фонду державного майна України в Закарпатській області.

У даному спорі Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області є відповідачем, а позовні вимоги вмотивовано недійсністю однієї із умов договору купівлі-продажу об`єкта державної власності, оскільки позивач під час укладення оспорюваного договору припустився помилки щодо обставин, які мають істотне значення.

Разом з цим слід зазначити, що спір, пов`язаний із неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Сокирницький цеолітовий завод" умов договору купівлі-продажу об`єкта державної власності № 404 від 03.04.2013 року вирішується в судовому порядку в межах господарської справи № 907/347/18.

Так, ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 06.08.2018 року (суддя Пригара Л.І.) прийнято до провадження справу № 907/347/18 за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України в Закарпатській області, м. Ужгород з участю у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державної служби України з надзвичайних ситуацій, м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сокирницький цеолітовий завод", м. Мукачево про розірвання Договору купівлі-продажу об`єкта державної власності - єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Сокирницький цеолітовий завод" разом із земельною ділянкою від 03.04.2013 року № 404, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та повернення до державної власності єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Сокирницький цеолітовий завод" разом із земельною ділянкою, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом підписання акту приймання-передачі.

Позов у справі № 907/347/18 Регіональне відділення Фонду державного майна України в Закарпатській області обґрунтовує покликанням на невиконання відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Сокирницький цеолітовий завод" умов п. 5.3.12 Договору купівлі-продажу об`єкта державної власності щодо забезпечення проведення в установленому порядку державної реєстрації припинення Державного підприємства "Сокирницький цеолітовий завод".

Прокуратура Закарпатської області висловила намір вступити в розгляд справи № 907/347/18, звернувшись до суду із відповідною заявою, в обґрунтування якої наведені покликання на те, що орган, уповноважений державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах - Регіональне відділення Фонду державного майна України в Закарпатській області, який уповноважений розпоряджатися майном державної форми власності, тривалий час не вживав заходів щодо розірвання договору купівлі - продажу та повернення майна у державну власність.

Проте, ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 05.11.2018 року у задоволенні заяви Прокуратури Закарпатської області щодо вступу у розгляд справи № 907/347/18 за наведених у ній обґрунтувань відмовлено.

Судом констатовано, що за наявності на розгляді господарського суду даного спору, поданого Регіональним відділенням Фонду державного майна України в Закарпатській області як органом, уповноваженим державою на здійснення розпорядження майном державної форми власності, нелогічним є твердження прокурора про невиконання таким органом заходів щодо розірвання договору купівлі - продажу об`єкта державної власності - єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Сокирницький цеолітовий завод" разом із земельною ділянкою від 03.04.2013 року № 404. Наведене твердження прокурора було б доцільним при обґрунтуванні позову за аналогічними позовними вимогами, але поданого саме прокурором з метою захисту інтересів держави. Будь - яких інших доводів щодо неналежного виконання Регіональним відділенням Фонду державного майна України в Закарпатській області як органом, уповноваженим державою на здійснення розпорядження майном державної форми власності, в тому числі і при розгляді даного спору судом, прокурор не наводить.

Разом з тим, судом відзначено, що за умовами п. 5.3.12 Договору купівлі-продажу об`єкта державної власності - єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Сокирницький цеолітовий завод" разом із земельною ділянкою від 03.04.2013 року № 404, вимога про розірвання якого заявлена у даному позові, покупець (відповідач у справі) зобов`язаний в установленому чинним законодавством порядку забезпечити проведення державної реєстрації припинення Державного підприємства "Сокирницький цеолітовий завод". Однак, строки виконання такого обв`язку, умовами вказаного договору не визначені, а за положеннями абз. 17 ч. 2 ст. 27 Закону України "Про приватизацію державного майна", на яку покликається позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог, строк виконання зобов`язань, визначених у договорі, не може перевищувати 5 років. З врахуванням такої норми, за твердженням позивача, відповідач мав виконати зобов`язання за договором купівлі-продажу об`єкта державної власності - єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Сокирницький цеолітовий завод" не пізніше 03.04.2018 року.

Прийшовши до висновку, що відповідач взятих на себе за договором - купівлі продажу зобов`язань у визначений строк не виконав, позивач звернувся до суду із позовом 16.05.2018 року, тобто у термін, який логічно та підставно можна вважати строком, необхідним для підготовки та вчинення дій, пов`язаних із зверненням позивача до суду із даним позовом, в тому числі збирання та обробка інформації, пов`язаної із виконанням сторонами умов договору купівлі-продажу об`єкта державної власності - єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Сокирницький цеолітовий завод", підготовка позовної заяви, документів, що долучаються до неї на обґрунтування заявлених позовних вимог, та ін. Отже, звернення позивача до суду із даним позовом у строк, що незначною мірою перевищує 1 місяць від дати, у яку мали бути виконані відповідачем зобов`язання за договором купівлі - продажу, якщо виходити із приписів абз. 17 ч. 2 ст. 27 Закону України "Про приватизацію державного майна", суд повважав адекватним строком, необхідним позивачу для вчинення організаційних питань щодо звернення до суду із даним позовом, з огляду на що таке (звернення) не може вважатися та бути доказом невиконання Регіональним фондом державного майна України в Закарпатській області як органом, уповноваженим державою на здійснення розпорядження майном державної форми власності, покладених на нього обов`язків.

Аналізуючи аргументи, наведені Прокуратурою Закарпатської області у заяві про вступ у розгляд даної справи, суд також зазначає наступне.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005 року, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009 року, заява N 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 року № 1604(2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року зі справи N 806/1000/17).

У справі, що розглядається, прокурор обґрунтував наявність "інтересів держави" покликанням на те, що предметом оспорюваного договору купівлі-продажу є об`єкт приватизації державного майна, а саме, єдиний майновий комплекс державного підприємства "Сокирницький цеолітовий завод" разом із земельною ділянкою, площею 3,3001 га, з огляду на що Прокуратура області з метою недопущення неправомірного привласнення об`єкту державної власності, користуючись наданими органам прокуратури повноваженнями у сфері представництва в суді законних інтересів держави, вбачає за необхідне вступити у розгляд вказаної справи в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України в Закарпатській області.

Водночас, пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку, який застосовано у справі, прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Саме лише посилання на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, є недостатнім. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснюють встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 924/1237/17.

Аналізуючи вищевикладені аргументи в сукупності, суд приходить до висновку, що Прокуратурою Закарпатської області не доведено підстав для вступу у розгляд даної справи, оскільки не доведено, що орган, уповноважений державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах - Регіональне відділення Фонду державного майна України в Закарпатській області, який уповноважений розпоряджатися майном державної форми власності, під час розгляду даної справи неналежно здійснює захист інтересів держави відповідно до наданих йому повноважень.

За таких обставин, у задоволенні заяви Прокуратури Закарпатської області щодо вступу у розгляд даної справи № 907/667/18 належить відмовити.

В ході підготовчого засідання представники сторін подали суду спільне клопотання б/н від 18.06.2019 року про продовження строку підготовчого провадження у даній справі на підставі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відкладення підготовчого засідання на інший термін з метою подання додаткових доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, у відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі ч. 2 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку, зокрема, у випадках, визначених ч. 2 ст. 202 цього Кодексу та коли питання визначені ч. 2 ст. 182 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

Згідно ч. 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Частина 2 ст. 182 Господарського процесуального Кодексу України визначає дії судді у підготовчому засіданні.

Зокрема, у підготовчому засіданні суд, з`ясовує, чи бажають сторони укласти мирову угоду, передати справу на розгляд третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу або звернутися до суду для проведення врегулювання спору за участю судді; вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання; встановлює строки для подання відповіді на відзив та заперечення; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Приписами статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено, зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

При цьому, згідно п. 4 ч. 5 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Виходячи із завдань підготовчого провадження, дотримання рівності сторін та змагальності процесу, суд доходить висновку про необхідність відкладення підготовчого засідання на інший термін.

При цьому, згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 року № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі. Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду).

Враховуючи подане третьою особою клопотання про відкладення розгляду справи, а представниками позивача та відповідача спільне клопотання про продовження підготовчого провадження у даній справі в порядку ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд доходить висновку про продовження строку проведення підготовчого провадження у справі та відкладення підготовчого засідання на іншу дату.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 183, 234 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. Відкласти підготовче засідання на 09 липня 2019 р. на 15:00 год.

2. Підготовче засідання відбудеться у приміщенні господарського суду Закарпатської області за адресою: м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2а в залі судових засідань № 1.

3. Явку уповноважених представників учасників спору у підготовче засідання визнати обов`язковою.

4. Копію ухвали надіслати учасникам спору та Прокуратурі Закарпатської області.

5. Дана ухвала набирає законної сили у відповідності до ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду на підставі ст. 255 Господарського процесуального кодексу України. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

6. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Пригара Л.І.