ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2019 Справа № 914/830/19

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Аве Львів", м. Львів

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Клима Миколи Степановича, м. Ужгород

про стягнення 9 441, 73 грн

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Чорної І.Б.

Представники:

від позивача: Копистинський Т. М.;

від відповідача: не з`явився.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аве Львів" до Фізичної особи - підприємця Клима Миколи Степановича про стягнення 9 441, 73 грн.

Ухвалою суду від 03.05.2019 було відкрито провадження у справі № 914/830/19 за правилами спрощеного позовного провадження та розгляд справи призначено на 03.06.2019.

У зв`язку з неявкою представників сторін в судове засідання 03.06.2019, відповідною ухвалою суду підготовче засідання було відкладено на 12.06.2019.

Представник позивача у судове засідання 12.06.2019 з`явився, позовні вимоги підтримав. Через канцелярію суду подав клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, понесених позивачем у зв`язку із розглядом даної справи, разом із доказами понесення таких витрат.

Представник відповідача у судове засідання 12.06.2019 не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження ФОП Клима Миколи Степановича зареєстровано за адресою: 88000 , м. Ужгород, вул. Нікітіна, буд. 24, куди й скеровувались ухвали господарського суду рекомендованими листами з повідомленням про вручення. Ухвала про відкриття провадження у справі від 03.05.2019 була повернута Укрпоштою на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до приписів п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, в судовому засіданні 18.06.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Позиція позивача.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аве Львів" звернулося в Господарський суд Львівської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Клима Миколи Степановича про стягнення 9 441, 73 грн заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на укладений між сторонами договір від 01.06.2016 № Ф/ЛЛ-341/К про надання послуг з вивезення побутових відходів, за умовами якого позивач (виконавець) зобов`язався згідно з графіком надавати послуги з вивезення побутових, великогабаритних, ремонтних і рідких відходів, а відповідач (замовник) зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбаченими цим договором.

У відповідності до п. 11 вказаного договору, у разі застосування щомісячної системи оплати послуг, платежі вносяться не пізніше, ніж 10 числа періоду, що настає за розрахунковим. Згідно п. 10 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць.

Позивач зазначив, що ним, на виконання договірних зобов`язань, належно здійснювалося вивезення відходів, що продукуються у результаті господарської діяльності замовника. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував та з грудня 2016 року за надані позивачем послуги не оплачував, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в розмірі 7 958, 94 грн. На вказану суму заборгованості сторонами було підписано гарантійний лист, згідно якого відповідач визнав зазначену суму боргу та зобов`язався здійснити її повне погашення до 25.01.2019.

У зв`язку із тим, що відповідач так і не сплатив позивачу заборгованості у гарантійні строки, останній звернувся з цим позовом до суду з вимогами про стягнення з відповідача 7 958, 94 грн - основного боргу, 14, 81 грн - пені, 322, 32 грн - 3 % річних та 1 145, 66 грн - інфляційних втрат.

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву чи письмових обґрунтованих пояснень суду не представив, позовні вимоги не заперечив, доказів сплати заборгованості не подав.

Обставини справи встановлені судом.

Між ТзОВ "Аве Львів" (позивач, за договором - виконавець) та ФОП Климом Миколою Степановичем (відповідач, за договором - замовник) було укладено договір від 01.06.2016 № Ф/ЛЛ-341/К про надання послуг з вивезення побутових відходів (надалі - договір), за умовами п. 1 якого, виконавець зобов`язується згідно з графіком надавати послуги з вивезення побутових відходів, а замовник зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбаченими цим договором.

У пункті 2 договору сторони погодили, що виконавець надає замовнику послуги з вивезення побутових, великогабаритних, ремонтних і рідких відходів. Послуги з вивезення побутових відходів надаються за контейнерною схемою, за якою контейнери знаходяться на території ЛКП «Львівський Ліхтар» (п. 3 договору).

Згідно п. 8 договору, обсяг надання послуг розраховується виконавцем на підставі «Програми поводження з побутовими відходами у м. Львові на 2010-2013 роки», затвердженої рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.06.2013 № 533 «Про внесення змін та доповнення до рішення виконавчого комітету від 26.03.2010 р. № 362 «Про затвердження норм утворення побутових відходів для м. Львова».

Як передбачено сторонами у п. 9 договору, розрахунок обсягу і вартості послуг здійснюється згідно з додатком 1 до цього договору. Так, у вказаному додатку визначено загальну суму за договором у розмірі 166, 55 грн на місяць.

Відповідно до пп. 1 п. 16 договору, замовник зобов`язується оплачувати у встановлений цим договором строк надані йому послуги. Послуги оплачуються шляхом перерахунку на розрахунковий рахунок виконавця, що зазначений у реквізитах цього договору (п. 12 договору).

Згідно п. 11 договору, у разі застосування щомісячної системи оплати послуг, платежі вносяться не пізніше, ніж 10 числа періоду, що настає за розрахунковим. Пунктом 10 договору передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно до п. 26 договору сторони встановили, що умови цього договору застосовуються до відносин між виконавцем та замовником, які виникли з 01.06.2016 року (згідно з п. 3 ст. 631 ЦК України) та цей договір діє до « 31» грудня 2016 року.

Пунктом 28 договору передбачено, що договір вважається таким, що продовжений, якщо за 1 місяць до закінчення строку його дії одна із сторін не заявила письмово про відмову від цього договору або про його перегляд.

В матеріалах справи відсутні докази письмового повідомлення сторін про відмову від договору чи про його перегляд, таким чином, як зазначив позивач, строк дії договору було продовжено на 2017 та 2018 роки.

Як встановлено судом, позивач, на виконання умов договору, протягом періоду червня 2016 року - серпня 2018 року, здійснював вивезення відходів, що продукуються у результаті господарської діяльності замовника. Однак, відповідач в порушення своїх зобов`язань за договором за надані позивачем послуги в повному обсязі не оплатив, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 7 958, 94 грн.

Відповідно до п. 22 договору, у разі ненадання, неналежного надання або надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості, замовник викликає представника виконавця для складання акта-претензії, в якому зазначаються строки, види порушення кількісних і якісних показників, тощо. Представник виконавця зобов`язаний прибути протягом одного робочого дня на виклик замовника.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач факту надання позивачем послуг не заперечив, не представив суду жодних письмових зауважень щодо якості наданих послуг, також не подав актів-претензій, передбачених п. 22 договору.

Водночас, позивачем долучено до матеріалів справи акт звірки взаєморозрахунків підписаний сторонами за період з 01.01.2015 по 08.10.2018, яким зафіксовано заборгованість відповідача в розмірі 7 958, 94 грн. Також, суду представлено підписаний сторонами гарантійний лист на суму заборгованості в розмірі 7 958, 94 грн, згідно якого відповідач зобов`язався здійснити повне погашення боргу частинами до 25.01.2019.

Однак, оскільки відповідач своїх зобов`язань за договором та наданою гарантією не виконав, заборгованості так і не погасив, зазначене стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.

Норми права та мотиви з яких виходив суд при ухваленні рішення.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Згідно зі ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

У відповідності до частини першої статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).

Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами є предметом регулювання Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (п. 1 ст. 2 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

У відповідності із ст. 193 ГК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ст. 2 ГПК України, принципами господарського судочинства, є зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи. За умовами ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З огляду на вищевикладене, господарським судом були створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції, однак, відповідач в судові засідання не з`явився, відзиву не подав, доводів позовної заяви не спростував, доказів сплати заборгованості не представив.

Дослідивши матеріали справи та представлені позивачем докази, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за надані позивачем послуги з вивезення побутових відходів у розмірі 7 958, 94 грн є обґрунтованою, підтверджується належними доказами, які знаходяться в матеріалах справи, та підлягає задоволенню.

Щодо стягнення пені.

Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, правовими наслідками порушення зобов`язання є зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Частиною 1 статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У підпункті 1 пункту 19 договору сторони погодили, що замовник несе відповідальність згідно із чинним законодавством України і цим договором за несвоєчасне внесення плати за послуги.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» встановлено, що суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності, за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

На підставі зазначених положень договору та норм чинного законодавства, у зв`язку із порушенням відповідачем строків оплати наданих йому послуг, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню в розмірі 14, 81 грн. Суд перевірив здійснене позивачем нарахування пені та встановив, що розрахунок проведено вірно.

Таким чином, зважаючи на вищенаведене обґрунтування підстав нарахування пені, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 14, 81 грн.

Щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1 зазначеної постанови Пленуму).

На підставі ст. 625 ЦК України, за час прострочення оплати наданих послуг позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 3 % річних на суму 322, 32 грн та інфляційні втрати в розмірі 1 145, 66 грн (за період з 11.07.2016 по 24.04.2019). Суд, дослідивши здійснений позивачем розрахунок встановив, що вказані нарахування позивачем проведено вірно, та дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача зазначених сум.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до положень ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

У позовній заяві позивачем зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат в розмірі 7 276, 00 грн, який складається із суми сплаченого за подання позову судового збору в розмірі 1 921, 00 грн та витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 5 355, 00 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 2 ГПК України, однією із основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Стаття 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Суд зазначає, що відшкодування судових витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

У клопотанні, поданому до суду 12.06.2019, представник позивача заявив що витрати позивача на професійну правову допомогу, понесені у зв`язку із розглядом цієї справи, становлять суму 6 885, 00 грн, яку останній просить суд стягнути з відповідача.

В підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, представник позивача долучив до матеріалів справи копію договору про надання правової допомоги від 02.01.2019 № 407-02/01, укладеного між ТзОВ «Аве Львів» та Адвокатським об`єднанням «Матвіїв і партнери», ордер адвоката Копистинського Т. М. від 25.04.2019, копію свідоцтва Копистинського Т. М. про право на зайняття адвокатською діяльністю, копії виставлених рахунків на оплату послуг правової допомоги від 04.06.2019 № 1251 та від 14.06.2019 № 1264, а також копії платіжних доручень від 12.06.2019 № 816 та від 18.06.2019 № 849 про оплату позивачем на користь Адвокатського об`єднання «Матвіїв і партнери» вартості наданих послуг правової допомоги.

Крім зазначеного, представником позивача подано детальний опис виконаних адвокатом робіт по рахунку № 1251, а саме: правовий аналіз документів, написання та подання позовної заяви до суду, підготовка та засвідчення додатків до позовної заяви та здійснення розрахунку позовних вимог.

З врахуванням зазначеного в ч. 4 статті 126 ГПК України, щодо врахування співмірності витрат на оплату послуг адвоката із ціною позову, складністю справи та наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на надання послуг, обсягом наданих послуг, зважаючи на відсутність заперечень відповідача щодо не співмірності витрат на оплату правової допомоги, суд вважає підставними до відшкодування позивачу за рахунок відповідача витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 6 885, 00 грн.

Відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору в розмірі 1 921, 00 грн, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача повністю.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 124, 126, 129, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Клима Миколи Степановича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аве Львів" (79008, м. Львів, пл. Ринок, буд. 18; ) суму в розмірі 18 247, 73 грн, з яких:

- 7 958, 94 грн - основного боргу;

- 14, 81 грн - пені;

- 322, 32 грн - 3 % річних;

- 1 145, 66 грн - інфляційних втрат;

- 1 921, 00 грн судового збору;

- 6 885, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 24.06.2019.

Суддя Манюк П.Т.