РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.06.2019Справа № 910/3382/19
За позовом Споживчого товариства «УТФ»

до Товариство з обмеженою відповідальністю «Комплек Агромарс»

про стягнення 14666,01 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Споживче товариство «УТФ» звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з ТОВ «Комплекс Агромарс» заборгованості та штрафних санкцій за Договором поставки макухи соєвої № 368/2017/КАМ/О від 29.09.2017 у розмірі 14666,01 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати за поставлений йому товар.

На обґрунтування позовної заяви Позивач зазначив, що 29.09.2017 між Сторонами укладено Договір поставки макухи соєвої № 368/2017/КАМ/О. Однак, Відповідач не виконав належним чином покладені на нього обов`язки щодо своєчасної оплати Товару, у зв`язку з чим, зобов`язаний сплатити суму заборгованості за договором у сумі 14666,01 грн., а саме: сума пені 8682, 68 грн., 3% річних у сумі 975,35 грн. та інфляційні витрати у сумі 5007,98 грн.

Ухвалою суду від 09.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визнано судом малозначною на підставі п. 2 ч. 5 ст. 12 ГПК України, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та серед іншого запропоновано відповідачу у строк до п`яти днів з дня вручення даної ухвали подати заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

06.05.2019 відповідач надав відзив на позов, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що строк оплати поставленого товару не настав, а позивачем неналежним чином було виконане зобов`язання з передання оригіналів документів, визначених пунктом 4.4 вказаного договору та відповідач не отримував зареєстровану податкову накладну. Також надав клопотання про застосування строків спеціальної позовної давності.

20.05.2019 до канцелярії суду представником позивача подано відповідь на відзив, в якій позивач спростовує твердження відповідача щодо ненастання строку оплати поставленої продукції, оскільки всі необхідні документи відповідачу були передані, а останнім повністю оплачено таку продукції, проте з порушенням строків.

11.06.2019 позивачем були надані письмові пояснення, в яких зазначив, що оскільки застосування пені передбачено п.8.3 Договору, а обов`язок оплати пені за час прострочення так і не виконаний, отже договір не припинив свою дію і позовна давність не може бути застосовна.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

29.09.2017 між Споживчим товариством «УТФ» (надалі - постачальник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (надалі - покупець/відповідач) був укладений договір поставки макухи соєвої №368/2017/КАМ/О (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник бере на себе зобов`язання, в порядку та на умовах, визначених даним договором, здійснити поставку товару, який не обтяжений правами третіх осіб, та передати його у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений постачальником товар належної якості та в обумовлені строки.

Відповідно до п. 3.2 договору предметом даного договору є поставка макухи соєвої, отриманої після віджиму олії з насіння сої.

Пунктом 4.1 договору визначено, що поставка товару здійснюється постачальником на умовах терміну DAP (DELIVERED AT PLACE) за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, 98.

За умовами п. 4.4 договору у момент поставки на кожну партію товару постачальник надає покупцю наступні документи: сертифікат якості, товарно-транспортну накладну, видаткову накладну, оригінал рахунку-фактури, інші супровідні документи згідно діючого законодавства.

Відповідно до п.п. 7.2., 7.3. договору розрахунок за товар здійснюється на умовах 80% після оплати вартості замовленого товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 21 календарних днів за умови виконання наступних умов:

- постачання покупцю всієї кількості товару згідно виставленого рахунку-фактури,

- сторони підписали належним чином оформлену видаткову накладну

- передача покупцю повного пакету оригіналів документів, зазначених в п. 4.4 даного договору.

Остаточний розрахунок в розмірі 20% оплати вартості замовного товару здійснюється покупцем протягом 3 робочих днів після того, як постачальник в строки передбаченні чинним законодавством засобом електронного зв`язку надіслав покупцю податкову накладну зареєстровану у Єдиному реєстрі податкових накладних.

За доводами позивача, на виконання умов договору СП «УТФ» було поставлено, а відповідачем прийнято товар обсягом 49,940 тн на загальну суму 544346,00 грн, що підтверджується накладною № 23 від 29.09.2017. Відповідачем в свою чергу товар прийнятий без зауважень та оплачено у повному обсязі, проте з порушенням строків, визначених умовами договору, а тому в порядку п. 8.3. договору, ст. 625 ЦК України та ст. 224 ГК України позивачем нараховані штрафні та фінансові санкції у вигляді пені, 3% річних, інфляційних втрат.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору №368/2017/КАМ/О від 29.09.2017, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, відповідач є порушником зобов`язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Між сторонами було погоджено оплату товару у два етапи: 80 % з відстрочкою 21 на календарний день з моменту поставки товару та 3 робочих дні з моменту реєстрації податкової накладної у єдиному реєстрі податкових накладних.

У відзиві на позовну заяву відповідач стверджує, що у покупця не настало зобов`язання по оплаті товару, оскільки постачальником неналежним чином здійснено передання оригіналів документів, визначених пунктом 4.4 вказаного договору, а саме: не надано сертифікат якості. Крім того, відповідач стверджує, що податкову накладну ненаправлено відповідачу.

Стосовно твердження відповідача про ненадання позивачем сертифікату якості, суд зазначає, матеріали справи не містять доказів, що ним було заявлено будь-які претензії щодо кількості та якості товару. Крім того, як вбачається із матеріалів справи, відповідачем підписана накладна №23 від 29.09.2017 без зауважень та заперечень, зокрема, останнім не висловлено будь-яких застережень щодо ненадання постачальником в момент поставки товару документів, перелік яких визначено у пункті 4.4 договору (у тому числі, сертифікату якості).

Матеріалами справи також підтверджується, що створена позивачем податкова накладна № № 32 від 29.09.2017 зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних 22.11.2017.

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок порушення з боку відповідача строку оплати товару, який закріплений у розділі 7 Договору.

Так за твердженнями позивача, відповідач, на виконання умов розділу 7 Договору, мав здійснити оплату наступним чином:

- 80 % вартості товару відповідно до п. 7.2 Договору до 19.10.2017 включно;

- 20 % вартості товару відповідно до п. 7.3 Договору протягом трьох робочих днів з моменту реєстрації податкової накладної. Податкова накладна від 29.09.2017 № 32 була зареєстрована позивачем 22.11.2017. Таким чином, оплата 20 % вартості товару мала бути здійснена до 27.11.2017 включно.

Відповідачем 08.11.2017 здійснено оплату вартості товару в розмірі 80 % в сумі 435476,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням № від 08.11.2017, тобто з простроченням на 20 днів (з 20.10.2017 по 08.11.2017).

Остаточний розрахунок за поставлений товар в розмірі 20 % в сумі 108869,20 грн. відповідачем здійснено - 26.12.2017, що підтверджується платіжним дорученням № 23043788, тобто з простроченням на 29 днів (з 28.11.2017 по 26.12.2017).

Вказані обставини призвели до звернення позивача до господарського суду із вимогами про стягнення з відповідача 14666,01 грн., з яких: 8682,68 грн. - пеня, 975,35 грн. - 3 % річних, 5007,98 грн. - інфляційні втрати.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Пунктом 8.3. договору передбачено, що покупець за несвоєчасну оплату товару сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, за кожен день прострочення, від вартості неоплаченого товару.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Позивачем нараховано до стягнення з відповідача пеню у розмірі 8682, 68 грн. за загальний період прострочення з 20.10.2017 по 26.12.2017, в той же час Товариством з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" заявлено про застосування наслідків пропуску строку позовної давності щодо вимог позивача про стягнення пені.

Згідно з положеннями статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Частиною п`ятою статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з вказаним позовом 19.03.2019 р. (згідно з вхідним штампом канцелярії суду), а тому до вимог про стягнення пені за загальний період прострочки виконання відповідачем його договірного грошового зобов`язання з 20.10.2017 по 26.12.2017 у розмірі 8682,68 грн. слід застосувати наслідки пропуску спеціального строку позовної давності за заявою відповідача, оскільки позивач звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення пені поза межами спеціального строку позовної давності в один рік.

За таких обставин, суд дійшов висновку про застосування наслідків спливу строку позовної давності, відповідно позовні вимоги про стягнення пені в сумі 8682,68 грн. не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 975,35 грн. 3 % річних за період з 20.10.2017 по 08.11.2017 у сумі 715,85 грн. та 28.11.2017 по 26.12.2017 у сумі 259,50 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).

Судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку 3% річних і встановлено, що останній відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, проведений з урахуванням моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання та за відповідний період прострочення, тому підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача 975,35 грн. - 3 % річних.

Також, судом був здійснений перерахунок інфляційних втрат за визначений Позивачем період, за результатами якого суд погоджується із сумами нарахувань за період листопада 2017 року по грудень 2017 року у загальній сумі 5007,98 грн., а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином позовні вимоги Споживчого товариства "УТФ" , з урахуванням вище викладеного, підлягають задоволенню частково.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" (02094, м. Київ, вул. Пожарського, буд. 3, ) на користь Споживчого товариства "УТФ" (04205, м. Київ, проспект Оболонський, буд. 30, оф. 287, ) 3% річних у сумі 975 (дев`ятсот сімдесят п`ять) грн. 35 коп., інфляційні втрати у сумі 5007 (п`ять тисяч сім) грн. 98 коп., витрати на адвоката у сумі 1223 (одна тисяча двісті двадцять три грн. 91 коп. та судовий збір у сумі 783 (сімсот вісімдесят три) грн. 72 коп.

У іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Сташків Р.Б.