СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2019 р. Справа № 917/130/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Плахов О.В.

за участю секретаря судового засідання Кладька А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру Полтавської області (вх. №1374 П/2) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 08.04.2019, постановлену у приміщенні господарського суду Полтавської області суддею Сірош Д.М., у справі №917/130/19

за позовом фізичної особи-підприємця Стецишина Олександра Михайловича, с. Кам`яні Потоки, Кременчуцький район, Полтавська обл.,

до Головного управління державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру Полтавської області, м. Полтава,

про поновлення договору оренди землі, визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки

ВСТАНОВИЛА:

ФОП Стецишин О.М. звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру Полтавської області про: визнання поновленим договору оренди земельної ділянки площею 38,000 га, кадастровий номер :06:000:0243 від 01.12.2011, укладеного між Кременчуцькою районною державною адміністрацією та ФОП Стецишиним О.М., зареєстрованого у Відділі Держкомзему у Кременчуцькому районі Полтавської області, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 16.01.2012 за №00779, строком на 7 років з моменту набрання законної сили рішенням суду у даній справі; визнання укладеною з моменту набрання законної сили рішенням суду у даній справі додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 01.12.2011 на визначених позивачем умовах.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 05.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати у порядку загального позовного провадження.

05.04.2019 від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просив суд заборонити Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавській області приймати рішення та/або здійснювати дії, спрямовані на розпорядження (передачу у власність, користування чи інше речове право) земельними ділянками сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами: :06:000:0417, :06:000:0414, :06:000:0419, :06:000:0418, :06:000:0425, :06:000:0415, :06:000:0413, :06:000:0423, :06:000:0412, :06:000:0410, :06:000:0401, :06:000:0420, :06:000:0416, :06:000:0424, :06:000:0426, :06:000:0422, :06:000:0409, :06:000:0421, :06:000:0411, які утворені шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0243 та знаходяться на території Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 08.04.2019 заяву фізичної особи-підприємця Стецишина Олександра Михайловича про забезпечення позову задоволено.

Суд першої інстанції зазначив, що Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, як розпорядник спірної земельної ділянки, в силу приписів ст. 122 Земельного кодексу України, не позбавлений права та можливості, незважаючи на наявність судового спору, приймати рішення та здійснювати дії, спрямовані на передання у власність чи надання у користування спірної земельної ділянки; у випадку припинення існування спірної земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав, або у випадку передачі земельної ділянки у власність чи користування третім особам, позивач буде змушений захищати своє порушене право шляхом подання інших позовів до судів різних юрисдикцій, а тому невжиття заходів до забезпечення позову не забезпечить реального захисту прав позивача на оренду спірної земельної ділянки.

Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції від 08.04.2019 скасувати і ухвалити нове рішення про залишення заяви фізичної особи-підприємця Стецишина О.М. про забезпечення позову без задоволення.

До суду апеляційної інстанції апеляційна скарга надійшла разом із матеріалами апеляційного оскарження ухвали, у відповідності до п.17.5, 17.10 Перехідних положень ГПК України.

Апелянт зазначає, що земельна ділянка, що є предметом спору, вже на момент розгляду судом заяви про забезпечення позову (08.04.2019) перестала існувати, оскільки на вказану дату поділ земельної ділянки вже було здійснено; у разі задоволення позову в даній справі виконати судове рішення буде неможливо без окремого оскарження законності поділу земельної ділянки; оскаржувана ухвала обмежує права апелянта як розпорядника новоутворених земельних ділянок в силу приписів ст.122 ЗК України, а також, на думку заявника, порушує встановлені практикою господарських судів принципи забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, призначено її розгляд на 20.06.2019.

11.06.2019 позивач подав відзив на апеляційну скаргу (вх. № 5666), в якому зазначає, що не погоджується з апеляційною скаргою. На думку позивача, земельна ділянка за кадастровим номером :06:000:0243, яка перебувала в оренді ФОП Стецишина О.М., під час вирішення спору про поновлення договору оренди землі поза його волею була поділена ГУ Держгеокадастром у Полтавській області на 19 земельних ділянок по 2 га, що вбачається з роздруківки з публічної кадастрової карти, в результаті чого земельна ділянка за кадастровим номером :06:000:0243 перестала існувати, проте залишилася частина земної поверхні, яка визначалася її межами і якій присвоєно нові кадастрові номери. Таким чином, позивач просив вчинити дії щодо забезпечення позову щодо тієї частини земної поверхні, що перебуває у нього в оренді за договором, який ФОП Стецишин О.М. просить визнати поновленим. Окрім того, позивач зазначає, що ФОП Стецишиним О.М. проведено осінню оранку та весняне закриття вологи, внесено міндобрива та посіяно кукурудзу. Позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ГУ Дергеокадастру у Полтавській області у повному обсязі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.06.2019 задоволено клопотання ФОП Стецишина О.М. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої доручено Кременчуцькому районному суду Полтавської області.

Присутні в судовому засіданні 20.06.2019 (у режимі відеоконференції) ФОП Стецишин О.М. і його представник заперечували щодо доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу господарського суду Полтавської області - без змін.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.56).

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України.

Позивач та його представник погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано до справи у відповідності до ст.74 ГПК України та які стосуються меж апеляційного розгляду справи.

Колегія суддів зазначає, що представник позивача разом з відзивом надав нові докази, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, зокрема, лист Кам`янопотоківської сільської ради від 27.05.2019 № 424/02-09, акт №1 від 09.04.2019 (а.с.81-82).

Згідно з ч. 3 ст.269 ГПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та усних пояснень ФОП Стецишина О.М . і його представника в судовому засіданні, позивачем не надано суду апеляційної інстанції обґрунтування щодо неможливості подання вказаних доказів суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тому, враховуючи вищенаведені приписи статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції зазначає, що дані документи, які не були подані до суду першої інстанції і не досліджувались при прийнятті оскаржуваної ухвали, не приймаються під час апеляційного розгляду справи.

У відповідності до вимог ст. 282 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

ФОП Стецишин О.М. звернувся з позовом до Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру Полтавської області про: визнання поновленим договору оренди земельної ділянки площею 38,000 га, кадастровий номер :06:000:0243 від 01.12.2011, укладеного між Кременчуцькою районною державною адміністрацією та ФОП Стецишиним О.М., зареєстрованого у Відділі Держкомзему у Кременчуцькому районі Полтавської області, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 16.01.2012 за №00779, строком на 7 років з моменту набрання законної сили рішенням суду у даній справі; визнання укладеною з моменту набрання законної сили рішенням суду у даній справі додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 01.12.2011 на визначених позивачем умовах.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 05.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати у порядку загального позовного провадження.

05.04.2019 від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просив суд заборонити Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавській області приймати рішення та/або здійснювати дії, спрямовані на розпорядження (передачу у власність, користування чи інше речове право) земельними ділянками сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами: :06:000:0417, :06:000:0414, :06:000:0419, :06:000:0418, :06:000:0425, :06:000:0415, :06:000:0413, :06:000:0423, :06:000:0412, :06:000:0410, :06:000:0401, :06:000:0420, :06:000:0416, :06:000:0424, :06:000:0426, :06:000:0422, :06:000:0409, :06:000:0421, :06:000:0411, які утворені шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0243 та знаходяться на території Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначав, що 26.02.2019 в інтересах позивача на адресу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області направлено адвокатський запит з метою отримання інформації щодо дій, які вчиняються ГУ Держгеокадастру стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0243.

У відповіді на адвокатський запит ГУ Держгеокадастру листом від 07.03.2019 (отриманий позивачем 01.04.2019) повідомило, що будь-яких рішень стосовно вказаної земельної ділянки ним не приймалося та жодних дій не вчинилося, зокрема, не приймалося рішень про поділ земельної ділянки.

Проте, як вказує позивач, через 2 дні після отримання листа, а саме, 02.04.2019, він дізнався, що відповідно до даних державного земельного кадастру та Публічної кадастрової карти відомості щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0243 відсутні і відомості про неї більше не містяться в ДЗК, натомість на її місці з`явилося 19 новостворених земельних ділянок з кадастровими номерами: :06:000:0417, :06:000:0414, :06:000:0419, :06:000:0418, :06:000:0425, :06:000:0415, :06:000:0413, :06:000:0423, :06:000:0412, :06:000:0410, :06:000:0401, :06:000:0420, :06:000:0700:06:000:0424, :06:000:0426, :06:000:0422, :06:000:0409, :06:000:0421, :06:000:0411.

Розглянувши наявні матеріали справи, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позову (з наведених вище підстав).

Надаючи оцінку вказаному висновку місцевого господарського суду згідно з підпунктом б) пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України, колегія суддів погоджується з ним з огляду на наступне.

Відповідно до ст.136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, у тому числі - забороною відповідачу вчиняти певні дії (п.2 ч.1 ст.137 ГПК України).

Як вбачається зі змісту вищевказаних норм, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача (відповідачів), а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Необхідною умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача (відповідачів) на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідне узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 15.02.2018 у справі N910/7708/17, від 23.07.2018 у справі №910/1354/18, від 22.08.2018 у справі №924/150/17 тощо.

Як було встановлено вище, предметом позову в даній справі є вимоги немайнового характеру - про визнання поновленим договору оренди землі та визнання укладеною додаткової угоди до вказаного договору.

Відповідно, у разі задоволення вказаної вимоги судове рішення не вимагатиме примусового виконання. Отже, в даному випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, у постанові Верховного Суду від 13.05.2019 у справі № 911/1551/18.

Відповідно до приписів чинного законодавства, Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, як розпорядник спірної земельної ділянки, згідно зі ст. 122 Земельного кодексу України, не позбавлене права та можливості, незважаючи на наявність судового спору, приймати рішення та здійснювати дії, спрямовані на передання у власність чи надання у користування спірної земельної ділянки.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що ухвала обмежує його права щодо прийняття рішення і здійснення дій спрямованих на передання у власність чи надання у користування новоутворених земельних ділянок.

Разом з тим, як вбачається з обставин даної справи, позивач має намір на поновлення договору оренди певної земельної ділянки та вжив заходів для його укладення, а відтак, мав законне право очікувати, що відповідачем не буде вчинено дій, які перешкоджали б відновленню порушеного права у разі задоволення позову.

Відповідний висновок узгоджується з принципами Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) та з практикою Європейського суду з прав людини, що застосовується судами як джерело права у відповідності до ч.3 ст.4 ГПК України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини ".

Зокрема, як зазначено у п. п. 70 та 71 рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 "Справа "Рисовський проти України", суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічну правову позицію викладено Європейським судом з прав людини і у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (PincovaandPinc v. theCzechRepublic), у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland) тощо.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" від 30.06.06 визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Відповідно до приписів п. 32 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24.06.03 поняття "майно" може означити "існуюче право" або активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання" на отримання можливості ефективно здійснити майнове право; і в цілях статті 1 Першого протоколу Конвенції - таке законне сподівання можна вважати додатковою частиною майнових прав (п. 35 вказаного рішення).

У справі "Пайн Велі Девелопмент ЛТД" та інші проти Ірландії" ЄСПЛ постановив, що статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосувати до захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Однак ГУ Держгеокадастру, незважаючи на наявність спору в суді з приводу земельної ділянки, яку використовує позивач та яку він має намір використовувати в подальшому - вчинило дії щодо скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки шляхом її поділу на 19 земельних ділянок. Відповідне підтверджується інформацією з публічної кадастрової карти України (матеріали оскарження ухвали, а.с.83) та самим відповідачем в апеляційній скарзі.

Позивач зазначає, що скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0243 та видалення записів про неї з ДЗК внаслідок поділу земельної ділянки, створює перешкоди для захисту позивачем своїх прав і призведе до виникнення нових судових спорів - щодо визнання незаконним і скасування нової державної реєстрації земельної ділянки, також існують додаткові ризики передачі новосформованих ділянок в результаті поділу у власність або користування третім особам, що взагалі унеможливить відновлення порушених прав позивача, навіть у випадку задоволення позову у даній справі.

Колегія судів погоджується з вищенаведеними доводами позивача про існування ймовірності ускладнення (унеможливлення) виконання рішення суду у разі задоволення позову - оскільки у випадку поділу спірної земельної ділянки, яку позивач просить надати його в оренду з метою ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вона припинить своє існування як об`єкт цивільних прав.

Відповідне унеможливить розгляд по суті позовних вимог та призведе до неможливості передання в оренду земельної ділянки позивачеві (у разі, якщо суд дійде висновку про задоволення позову).

На підставі викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що у випадку припинення існування спірної земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, або у випадку передачі земельної ділянки у власність чи користування третім особам, позивач буде змушений захищати своє порушене право шляхом подання інших позовів до судів різних юрисдикцій, а тому невжиття заходів до забезпечення позову не забезпечить реального захисту прав позивача на оренду спірної земельної ділянки.

Крім того колегія суддів зазначає, що відповідач не обґрунтував необхідність поділу земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0243 на 19 нових земельних ділянок.

Отже, вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії на момент постановлення оскаржуваної ухвали дійсно було необхідним заходом, спрямованим на запобігання порушенню прав позивача та на забезпечення можливості реального судового захисту - у разі задоволення позову в даній справі.

Колегія суддів також зазначає, що апеляційна скарга на ухвалу господарського суду Полтавської області від 08.04.2019 надійшла на адресу Східного апеляційного господарського суду 02.05.2019. Східним апеляційним господарським судом були виявлені недоліки, що стало підставою для постановлення ухвали від 03.05.2019 про залишення апеляційної скарги без руху. Після усунення заявником відповідних недоліків судом було відкрито апеляційне провадження ухвалою від 27.05.2019.

Однак, як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, на час постановлення вищевказаної ухвали від 27.05.2019 господарським судом Полтавської області було ухвалено рішення від 22.05.2019 у даній справі, яким відмовлено у позові та скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою господарського суду Полтавської області від 08.04.2019.

Відповідно до вказаного рішення від 22.05.2019, єдиною підставою для відмови у позові стало припинення існування спірної земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0243, площею 38,00 га.

Згідно з поясненнями позивача та відомостями програми «Діловодство спеціалізованого суду», 14.06.2019 ФОП Стецишиним О.М. було подано через суд першої інстанції апеляційну скаргу на рішення від 22.05.2019 у даній справі, отже, відповідне рішення не набрало законної сили.

Окрім того, ФОП Стецишин О.М. звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до Головного управління державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру Полтавської області у справі №917/751/19 про визнання протиправним скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0243, площею 38,00 га. Ухвалою господарського суду від 30.05.2019 у справі №917/751/19 прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі (матеріали апеляційного оскарження, а.с.84).

Колегія суддів зазначає, що відповідні обставини (які мали місце вже після постановлення оскаржуваної ухвали від 08.04.2019 у даній справі №917/130/19) додатково свідчать про те, що дії відповідача щодо поділу спірної земельної ділянки фактично призвели до виникнення нових судових проваджень - що не сприяє усуненню невизначеності у взаємовідносинах сторін.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів зазначає, що в ході апеляційного провадження відповідачем не наведено обставин, які могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали та відмові у заяві про забезпечення позову.

За результатами апеляційного перегляду ухвали місцевого господарського суду колегією суддів також не було встановлено наявності неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в розумінні ч.2 ст.277 ГПК України або порушення норм процесуального права, які згідно з ч.3 цієї ж норми є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 13, 269, п.1 ч.1 ст.275, ст.276, ст.282 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру Полтавської області залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 08.04.2019 у справі № 917/130/13 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. 286 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.06.2019

Головуючий суддя О.В. Шевель

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.В. Плахов