ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2019 р. Справа№ 920/952/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання : Стаховській А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грабовське"

на рішення Господарського суду Сумської області від 04.03.2019 року

у справі № 920/952/18 (суддя: Резніченко О.Ю.)

за позовом Малого приватного підприємства Фірми "Ерідон"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Грабовське"

про стягнення 1 055 988,74 грн

ВСТАНОВИВ:

Мале приватне підприємство Фірми "Ерідон" (далі - позивач) звернулося з позовом до Господарського суду Сумської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грабовське" (далі - відповідач) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Грабовське" 916374,08 грн заборгованості, 96651,88 грн інфляційних втрат, 104333,77 грн 10% річних, 229534,30 грн 22% річних за користування кредитом, 338 359,54 грн пені за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами 14.03.2017 року договору поставки № 1230/17/99/1-ззр.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було порушено умови договору стосовно оплати отриманої продукції, а тому наявні підстави для стягнення боргу, нарахування 10 % річних від простроченої суми та інфляційних втрат, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), а також 22% річних за користування товарним кредитом.

05.02.2019 року до суду першої інстанції надійшла заява відповідача про зменшення розміру пені, в якій зазначалось, що після укладення між сторонами угоди від 20.12.2018 року про залік зустрічних однорідних вимог розмір основного боргу відповідача перед позивачем складає 190 373,82 грн.

06.02.2019 року відповідач надав до суду заяву про зменшення розміру пені та залучення доказів. Заява разом з доказами була залучена до матеріалів справи.

21.02.2019 року позивачем було подано заперечення на заяву про зменшення розміру пені та залучення доказів до матеріалів справи.

Крім того, 21.02.2019 року позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог у справі №920/878/18. В заяві позивач просив суд стягнути з відповідача 190373,82 грн боргу, 310909,83 грн інфляційних втрат, 115047,21 грн 10% річних від простроченої суми, 253103,85 грн 22% річних за користування товарним кредитом, 376927,90 грн пені за неналежне виконання договору. Крім того, позивач просив суд повернути йому суму зайво сплаченого судового збору.

Господарський суд Сумської області задовольнив позов Малого приватного підприємства Фірми "Ерідон" та присудив до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Грабовське" на користь Малого приватного підприємства Фірми "Ерідон" 190373,82 грн боргу, 120536,01 грн інфляційних втрат, 115047,21 грн 10% річних від простроченої суми, 253103,85 грн 22% річних за користування товарним кредитом, 376927,90 грн пені; заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Грабовське" про зменшення розміру пені - залишив без задоволення своїм рішенням від 04.03.2019 року (повний текст рішення складено - 07.03.2019 року).

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Грабовське" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення в даній справі в частині стягнення пені з відповідача - зменшити заявлений позивачем розмір пені до 5000,00 грн, в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України.

Так, скаржник вказав, що борг відповідача на момент ухвалення судового рішення становить 190373,82 грн, а стягнена пеня становить 376927,90 грн, що складає 41 % всього боргу відповідача, що не відповідає принципам справедливості та розумності.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2019 року справу № 920/952/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Пономаренко Є.Ю.

Північний апеляційний господарський суд відкрив провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Грабовське" на рішення Господарського суду Сумської області від 04.03.2019 року та призначив розгляд справи № 920/952/18 на 19.062019 року своєю ухвалою від 10.05.2019 року.

23.05.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просив залишити рішення Господарського суду Сумської області від 04.03.2019 року у справі №920/952/18 без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грабовське» без змін.

Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, зазначив, що аргументи скаржника про те, що інфляційні та річні покриють збитки позивача, не можуть братись до уваги (враховуватись) судом, оскільки, зазначені суми не є штрафними санкціями, а також, не зважаючи на часткове визнання відповідачем сум інфляційних та річних, відповідачем такі суми не сплачені позивачу.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2019 року, у зв`язку з перебуванням суддів Пономаренко Є.Ю., Коротун О.М., у відпустці, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 920/952/18 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Смірнова Л.Г., Дідиченко М.А.

Північний апеляційний господарський суд прийняв матеріали справи № 920/952/18 з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Грабовське" на рішення Господарського суду Сумської області від 04.03.2019 року до свого провадження у складі нової колегії головуючого судді Суліма В.В., судді: Дідиченко М.А., Смірнова Л.Г. своєю ухвалою від 19.06.2019 року.

Представники сторін у судове засідання 24.06.2019 року не з`явилися. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 10.05.2019 року на відповідні адреси.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представників сторін , які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Сумської області від 04.03.2019 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Грабовське" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

14.03.2017 року між сторонами було укладено договір поставки № 1230/17/99 (далі - договір), відповідно до умов якого позивач зобов`язується передати у власність відповідача продукцію виробничо-технічного призначення (далі - товар), а відповідач зобов`язується сплатити за нього грошову суму, що складає його вартість, визначену на умовах договору.

До договору був укладений додаток, № 1230/17/99/1-ззр від 10.05.2017 року, (далі - додаток до договору).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, позивач поставив відповідачу продукцію на суму 1016374,08 грн, що підтверджується копіями видаткових накладних №№ 42149, 43194, 43477, 47723, 48117, 56761 (наявні в матеріалах справи).

Згідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Разом з цим, колегія суддів відзначає, що факт поставки та прийняття продукції на суму 1016374,08 грн сторонами не заперечується, підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п.3.1 договору порядок, умови та строки розрахунків за поставлений товар визначаються в додатках до договору.

Згідно додатку до договору товар підлягав остаточній оплаті в наступні строки: 30% від загальної вартості товару - до 16.08.2017 року; 70% від загальної вартості товару - до 27.10.2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач частково розрахувався з позивачем за поставлену продукцію, сплативши позивачу 100000,00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 69 від 23.11.2017 року (а.с.26).

11.12.2017 року позивач звертався до відповідача з претензією за № 3085 щодо сплати заборгованості за договором. Вищезазначений факт підтверджується копією претензії, копією опису вкладення у цінний лист та фіскального чеку (а.с.27-28).

Відповідач кошти за товар не сплатив.

20.12.2018 року між сторонами було укладено угоду про залік (наявна в матеріалах справи). Враховуючи, що між сторонами було укладено угоду про залік зустрічних однорідних вимог на суму боргу 726000,26 грн, позивачем була подана заява про зменшення розміру позовних вимог на вищезазначену суму боргу.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

За приписами ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З огляду на викладене та враховуючи, що відповідачем зустрічне зобов`язання по оплаті не виконано, а саме у строки, які встановлені договором не сплачено 190373,82 грн, відповідач проти заборгованості не заперечує, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 190373,82 грн суми боргу.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 120536,01 грн інфляційних збитків, 115047,21 грн 10 % річних (загальний період з 17.08.2017 року по 18.02.2019 року), колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, п. 6.7 договору сторонами встановлений інший розмір процентів річних - 10 %.

Колегія суддів перевіривши розрахунок інфляційних нарахувань та процентів річних за період з 17.08.2017 року по 18.02.2019 року, погоджується з розрахунком позивача та висновком суду першої інстанції, що вимога позивача про стягнення з відповідача 120536,01 грн інфляційних збитків та 115047,21 грн 10 % річних є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 229534,30 грн 22% річних за користування кредитом, з огляду на наступне.

Згідно ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором.

Відповідно до ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до ст. 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Згідно умов пунктів 4 та 5 додатку до договору сторони передбачили, що у разі порушення відповідачем зобов`язань щодо оплати отриманого товару на строк понад 30 календарних днів, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача плату за користування товарним кредитом у розмірі 22% річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченного покупцем товару. Нарахування відсотків за користування товарним кредитом здійснюється від дня, коли товар підлягав оплаті за умовами цього Додатку та закінчується днем повної оплати вартості отриманого товару.

Враховуючи вищезазначені норми матеріального права та те, що судом встановлено порушення відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 229534,30 грн 22% річних за користування кредитом (загальний період з 17.08.2017 року по 18.02.2019 року) підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 338359,54 грн пені, колегія суддів відзначає наступне.

Згідно ст.ст. 230, 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до п. 6.2 договору у разі несвоєчасної оплати товару, відповідач повинен сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від вартості отриманого але не оплаченого товару за кожний день прострочення.

Колегія суддів перевіривши розрахунок пені за період з 17.08.2017 року по 18.02.2019 року, погоджується з розрахунком позивача та висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача 338 359,54 грн пені

Стосовно заяви відповідача про зменшення пені до 5000,00 грн, колегія суддів відзначає наступне.

Так, заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Грабовське" про зменшення пені була, зокрема, обґрунтована тим, що частина боргу в розмірі 726000,26 грн вже погашена, інфляційні та річні компенсують позивачу понесені ним збитки. Крім того, відповідач зазначив, що знаходиться в складній економічній ситуації.

Позивачем були надані суду першої інстанції письмові заперечення на вказану заяву відповідача, в якій позивач, зокрема, зазначає, що відповідач не надав жодних доказів наявності обставин, які свідчать про існування підстав для зменшення суми пені. Прострочення виконання зобов`язання склало 551 день (станом на 18.02.2018 року) і на момент розгляду справи борг повністю не погашено. Крім того, відповідачем не подано доказів важкого фінансового становища.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення."

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.06.2019 року №904/3551/18.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Разом з цим, колегія суддів відзначає, що матеріали справи не містять, а скаржник не надав ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих в розумінні ст.ст. 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України доказів наявних причин (обставин) з яких відбулося прострочення з оплати продукції, які передумови слугували порушенню зобов`язання з його боку, в той час як зобов`язання по договору підлягає обов`язковому виконанню, а за його невиконання договором передбачена відповідальність.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що відповідачем на момент винесення оскаржуваного рішення заборгованість не сплачена повністю, а посилання на відсутність коштів не звільняє від обов`язку по оплаті, оскільки підприємницька діяльність здійснюється на власний ризик.

Крім того, суд не враховує аргументів відповідача про те, що інфляційні та річні покриють збитки позивача, оскільки зазначені суми не є штрафними санкціями, а також, не зважаючи на часткове визнання відповідачем сум інфляційних та річних, відповідачем такі суми не сплачені позивачу.

Разом з цим, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що стягнення пені, яка майже в двічі перевищує суму самого боргу не відповідає принципам справедливості та розумності, оскільки останнє спростовується висновками суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відмови в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Грабовське" про зменшення розміру пені.

Щодо клопотання позивача про повернення сплаченого зайвого судового зборку, колегія суддів відзначає наступне.

Згідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексук України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при звернення з позовною заявою до суду першої інстанції було сплачено 25278,80 грн судового збору, що підтверджується платіжним дорученням № 297217 від 21.11.2018 року (наявне в матеріалах справи).

В позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача 25278, грн витрат по сплаті судового збору. В заяві про зменшення розміру позовних вимог позивач просив суд першої інстанції вирішити питання щодо повернення позивачу зайво сплаченої суми судового збору, у зв`язку зі зменшенням розміру позовних вимог.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, заява про зменшення позовних вимог була подана позивачем у зв`язку із задоволенням частини позовних вимог відповідачем після пред`явлення позову. Крім того, сам позивач у вказаній заяві зазначає, що таке зменшення пов`язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після звернення до суду першої інстанції.

Тобто, позивачем не було зайво сплачено судовий збір.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги фактично зводяться до мотивів викладених у заяві про зменшення пені та залучення доказів до матеріалів справи, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Так, скаржник не надав суду мотивів та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України по. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грабовське" на рішення Господарського суду Сумської області від 04.03.2019 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 04.03.2019 року у справі №920/952/18 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 920/952/18 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді Л.Г. Смірнова

М.А. Дідиченко

Дата складення повного тексту 26.06.2019 року.