ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"19" червня 2019 р. Справа № 924/341/19

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладія С.В. при секретарі судового засідання Маєвській Н.В., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Міронекс" м. Київ

до Старокостянтинівської міської ради м. Старокостянтинів, Хмельницької області

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 м. Старокостянтинів, Хмельницької області

про визнання незаконним рішення Старокостянтинівської міської ради №6п1/33 VII від 22.02.2019р. "Про надання земельної ділянки в оренду фізичній особі"

Представники сторін:

від позивача: Клюка В.Ф. - адвокат

від відповідача: Андрійчук О.П. - за довіреністю №48/03-39-666/2019 від 18.03.2019р.

від третьої особи: Кашин В.А. - адвокат

Кузнєцов К.С. - адвокат

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Міронекс" м. Київ звернулося з позовною заявою до Старокостянтинівської міської ради м. Старокостянтинів, Хмельницької області про визнання незаконним рішення Старокостянтингівської міської ради №6п1/33 VII від 22.02.2019р. "Про надання земельної ділянки в оренду фізичній особі". В обґрунтування позовних вимог вказує, що рішенням Старокостянтинівської міської ради від 22.02.2019р. №6п1/33 VІІ "Про надання земельної ділянки в оренду фізичній особі" затверджено проект землеустрою щодо відведення розташованої по АДРЕСА_3/4 земельної ділянки площею 200 м.кв. для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (кадастровий номер НОМЕР_1). Цим же рішенням вищевказану земельну ділянку надано на умовах оренди ОСОБА_1 та встановлено орендну плату. Заявник вказує, що вищевказане рішення порушує його права, як власника будівлі по АДРЕСА_3 та орендаря земельної ділянки за вищевказаною адресою. Звертає увагу суду, що відповідно висновку експерта земельна ділянка, яка згідно рішення міської ради передається в оренду ОСОБА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1 ) накладається на земельну ділянку, що передана товариству в оренду, у відповідності до умов договору оренди від 22.05.2015р. з кадастровим номером НОМЕР_2. Вказує, що земельна ділянка надана ОСОБА_1 . необхідна для обслуговування приміщення по АДРЕСА_3, так як на підставі договору купівлі-продажу №268 від 28.02.2015р. заявник набув права власності на цілісний майновий комплекс готель "Случ" і спірна земельна ділянка необхідна для обслуговування даного приміщення. Враховуючи неправомірність такої передачі позивач звернувся до суду з вимогою про визнання недійсним рішення Старокостнятинівської міської ради №6п1/33VІІ від 22.02.2019р. "Про надання земельної ділянки в оренду фізичній особі"

Ухвалою господарського суду від 19.04.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначити на "14" травня 2019р.

Ухвалою суду від 10.05.2019р. підготовче засідання у справі №924/341/19 перепризначено з 14.05.2019р. на 28.05.2019р.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 28.05.2019р. продовжено строк підготовчого провадження у справі №924/341/19 на тридцять днів, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 (адреса для листування: АДРЕСА_2 ) та підготовче засідання у справі №924/341/19 відкладено на „19" червня 2019 року.

Представник третьої особи в підготовчому засіданні, а також у клопотанні від 12.06.2019р. просить суд закрити провадження у справі 924/341/19, у зв`язку із тим, що даний спір є цивільно - правовим і повинен розглядатись за правилами цивільного судочинства у суді загальної юрисдикції. При цьому, посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постановах від 19.06.2018р. у справі №916/1979/13.

Представник позивача заперечив щодо закриття провадження у справі та наполягав на вирішенні справи господарським судом Хмельницької області, в зв`язку з тим, що дана справа підвідомча господарському суду.

Представник відповідача в підготовчому засіданні та у своєму відзиві на позов заперечив щодо задоволення позовних вимог та просить в позові відмовити. Крім того, підтримав подане представником третьої особи клопотання та просив закрити провадження у справі №924/341/19.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі.

Згідно зі ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Господарським судам підвідомчі лише справи у спорах, що виникають із земельних відносин приватноправового характеру, тобто з відносин, врегульованих нормами цивільного або господарського права і пов`язаних із здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справи суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулась особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

З наведених норм можна зробити висновок, що в порядку цивільного чи господарського судочинства може бути оскаржене таке рішення органу місцевого самоврядування, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, і за результатами його реалізації у фізичної чи юридичної особи виникає право.

Водночас правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами Земельного кодексу України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно правовими актами.

Відповідно до ч. 3, 3 ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватись з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним розглядатись в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результати реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло цивільне право й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

У такому випадку вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за ст. 16 Цивільного кодексу України та пред`являти позов до суду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення (наказу) незаконним є оспорювання цивільного речового права (зокрема, права оренди земельної ділянки), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Порядок набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності громадянами та юридичними особами передбачено вказаною статтею та статтями 118, 122 Земельного кодексу України.

Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається наступне:

Рішенням Старокостянтинівської міської ради від 22.02.2019р. №6п1/33 VІІ "Про надання земельної ділянки в оренду фізичній особі", затверджено проект землеустрою щодо відведення розташованої по АДРЕСА_3/4 земельної ділянки площею 200 м.кв. для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (кадастровий номер НОМЕР_1). Цим же рішенням вищевказану земельну ділянку надано на умовах оренди ОСОБА_1 та встановлено орендну плату.

Таким чином, суд дійшов висновку, що земельна ділянка була надана ОСОБА_1 саме як фізичній особі (громадянину Україну), а не фізичній особі-підприємцю, у зв`язку з чим, перед судом постало питання щодо визначення належної юрисдикції спору у цій справі - господарська або цивільна юрисдикція.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Частиною 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як звісно, критеріями розмежування судової юрисдикції можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У постановах, прийнятих Великою Палатою Верховного Суду у справах №629/4628/16-ц, № 749/230/15-ц, № 904/1182/17 з розгляду спорів, які носять подібний характер (земельні спори), викладено наступну правову позицію:

- використання земельної ділянки фізичною особою не пов`язується з її державною реєстрацією як підприємця;

- наявність такого статусу не може свідчити про те, що фізична особа-підприємець виступає у такій якості у всіх правовідносинах, зокрема і щодо використання земельної ділянки;

- ч. 2 ст. 2 Земельного кодексу України визначено, що суб`єктами земельних відносин є: громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. А відповідно до ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності;

- земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам (ч. 2 ст. 93 Земельного кодексу України).

Таким чином, Великою Палатою Верховного Суду зроблений висновок, що надання у власність або оренду земельної ділянки не залежить від наявності у фізичної особи статусу підприємця, а тому цивільні права та обов`язки фізичної особи, зокрема, право власності та право оренди на земельну ділянку, набуваються та здійснюються у порядку реалізації цивільної дієздатності цієї особи.

Згідно з ч. 1 ст. 318 Цивільного кодексу України, суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього кодексу. А відповідно до останньої учасниками цивільних відносин визнаються: фізичні та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави й інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 325 цього ж кодексу суб`єктами права приватної власності є фізичні і юридичні особи. Вони можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Отож, надання у власність або оренду земельної ділянки не залежить від наявності у фізичної особи статусу підприємця, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Набуття статусу підприємця не позбавляє людину як учасника суспільних відносин статусу фізичної особи. Отже, наявність у ОСОБА_1 статусу підприємця не може свідчити про те, що з моменту його державної реєстрації як фізичної особи-підприємця він виступає в такій якості у спірних правовідносинах або втратив набуті ним цивільні права та обов`язки як фізичною особою.

Враховуючи наведене, беручи до уваги, що позивач звертається до господарського суду з позовом про визнання недійсним рішення Старокостянтинівської міської ради №6п1/33VІІ від 22.02.2019р. "Про надання земельної ділянки в оренду фізичній особі", яким надано в оренду земельну ділянку громадянину ОСОБА_1 , такий спір є приватноправовим і за суб`єктом складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов`язки саме фізичної особи.

Аналогічний правовий висновок міститься зокрема в постанові Верховного суду від 19.06.2019р. по справі №916/1979/13, від 08.05.2018р. по справі № 910/13755/17, від 15.01.2019р. по справі № 911/4007/16.

Так, Верховний Суд в постанові що рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 08.05.2018 року у справі № 910/13755/17 вказує, що справи у спорах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, проте предмет спору в яких безпосередньо стосується прав і обов`язків фізичних осіб, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскільки позов слід розглядати за правилами цивільного судочинства, він не підлягає розгляду в господарських судах України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

При цьому, суд роз`яснює сторонам, що ч. 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Також ч. 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

З даного питання суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, судовий збір, сплачений позивачем за розгляд його позову підлягає поверненню з державного бюджету після звернення до суду з відповідним клопотанням.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 231, ст. ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі №924/341/19 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Міронекс" м. Київ до Старокостянтинівської міської ради м. Старокостянтинів, Хмельницької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 м. Старокостянтинів, Хмельницької області про визнання незаконним рішення Старокостянтинівської міської ради №6п1/33 VII від 22.02.2019р. "Про надання земельної ділянки в оренду фізичній особі" закрити.

Згідно ч. 1 ст. 235 ГПК України, ухвала набирає законної сили 19.06.2019р. та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Хмельницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання повного тексту ухвали.

Ухвала підписана 24.06.19р.

Суддя С.В. Гладій

Відрук. 4 прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (02002, м. Київ, вул. М. Раскової,23, оф. 624) (реком. з повід.)

3 - відповідачу (31100, м. Старокостянтинів, Хмельницької обл., вул. К. Острозького,41)(реком. з повід.)

4 - третій особі ( ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 )(реком. з повід.)