ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.06.2019 Справа № 920/438/19
м. Суми

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Домінант-Фарма», м.Харків,

до відповідача Фізичної особи-підприємця Гребенюк Алли Борисівни, м. Охтирка, Сумська область,

про стягнення 33957,70 грн.,

Суддя Котельницька В.Л.

Представники сторін:

від позивача - Пасько І.О. (довіреність б/н від 01.11.2018)

від відповідача - не прибув

За участю секретаря судового засідання - Пономаренко Т.М.

Суть спору: 03.05.2019 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 33957,70 грн заборгованості (в т.ч. 24000 грн. заборгованості по орендній платі за період з 01.11.2018 по 28.02.2019 за договором суборенди нежитлового приміщення від 06.06.2018 № 2/2018-06/Х, 6000 грн. заборгованості по гарантійному платежу, 3957,70 грн. пені), а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Згідно з положеннями статей 247-252 Господарського процесуального кодексу України справи розглядається у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у судове засідання його повноважний представник не прибув, про причини неявки суд не повідомив, про дату і місце проведення судового засідання відповідач повідомлений належним чином, про що свідчить повернуте до суду рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи положення ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи за наявними матеріалами.

Присутній у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити, а також заявив усне клопотання про врахування допущеної технічної помилки при розрахунку суми пені окремо по місяцям.

Судом постановлено протокольну ухвалу, занесену до протоколу судового засідання, про врахування допущеної технічної помилки при розрахунку пені.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

06.06.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Домінант-Фарма» (орендарем, позивачем у справі) та Фізичною особою - підприємцем Гребенюк Аллою Борисівною (суборендарем, відповідачем у справі) був укладений Договір №2/2018-06/Х суборенди нежилого приміщення, згідно п.1.1. якого відповідачу було передано в строкове платне користування частину наступного нежитлового приміщення: площею 16,3 кв.м, розташоване за адресою: Сумська обл., м. Охтирка, вул. Харківська, будинок 2 (надалі - Приміщення).

18.06.2018 між орендарем та суборендарем був підписаний Акт прийому-передачі приміщення в суборенду згідно вищезазначеного Договору.

Пунктом 4.1 Договору було встановлено строк його дії - до 01.03.2020.

Відповідно до п. 3.1. вказаного Договору, за згодою сторін суборендна плата за суборендне користування за цим договором становить 6000,00 грн. за повний місяць. Суборендні платежі нараховуються та сплачуються Суборендарем незалежно від результатів його господарської діяльності, починаючи з 15-го дня з дня підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення в суборенду по день фактичної передачі приміщення з суборенди Орендарю і підписання сторонами акту прийому-передачі з суборенди двома сторонами.

З урахуванням вищезазначеного, зобов`язання із нарахування та сплати суборендних платежів виникли у відповідача з 02.07.2018.

Відповідно до п. 3.3 Договору Суборендар повинен сплачувати суборендну плату за кожен місяць суборендного користування Приміщенням в строк до 5 числа місяця користування шляхом перерахування на поточний рахунок Орендаря або іншим незабороненим законом шляхом.

Пунктом 3.4 Договору, сторони визначили, що протягом 1 робочого дня з дня підписання сторонами Акту прийому-передачі Приміщення в суборенду, Суборендар перераховує Орендарю суборендну плату за перші тридцять днів суборендного користування Приміщенням з дня, якого починається нарахування суборендної плати (п. 3.1 Договору), в розмірі 6000,00 грн. Протягом 5 робочих днів з дня підписання сторонами цього Договору (тобто по 12.06.2018), Суборендар перераховує Орендарю гарантійний платіж в розмірі 6000,00 грн., порядок використання якого визначено у п. 3.5 Договору.

Судом встановлено, що відповідач, у порушення умов укладеного договору порушив свої зобов`язання щодо своєчасної сплати суборендних платежів.

Так, як зазначено вище, пунктом 3.4. Договору передбачено, що протягом 5-ти робочих днів з дня підписання сторонами Договору (тобто по 12.06.2018) Суборендар мав перерахувати Орендарю гарантійний платіж в розмірі 6000,00 грн.

Однак гарантійний платіж в сумі 6000,00 грн. відповідачем на даний час на користь позивача не сплачено, отже Суборендар вказане зобов`язання, в порушення пунктів 2.2.17 та п. 3.4. Договору, не виконав, внаслідок чого станом на 22.04.2019 за Суборендарем рахується заборгованість перед Орендарем по сплаті гарантійного платежу в сумі 6 000 грн. 00 коп.

Всупереч умовам пунктів 2.2.17, 3.1 та 3.3 Договору, за період суборендного користування приміщенням з 18.06.2018 по 30.03.2019 відповідач сплатив суборендну плату лише частково.

Так, відповідно до п. 3.1. вказаного Договору, за згодою сторін суборендна плата за суборендне користування за цим договором становить 6000,00 грн. за повний місяць. Суборендні платежі нараховуються та сплачуються Суборендарем незалежно від результатів його господарської діяльності, починаючи з 15-го дня з дня підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення в суборенду по день фактичної передачі приміщення з суборенди Орендарю і підписання сторонами акту прийому-передачі з суборенди двома сторонами.

Акт прийому-передачі приміщення в суборенду, згідно вищезазначеного Договору, був підписаний сторонами 18.06.2018, отже зобов`язання із нарахування та сплати суборендних платежів виникли у відповідача з 02.07.2018.

Як встановлено судом, протягом строку дії Договору відповідачем на користь позивача були перераховані наступні платежі: 06.07.2018, що підтверджується меморіальним ордером №@2РL495015 на суму 6000,00 грн.; 07.08.2018, що підтверджується меморіальним ордером №@2РL093599 на суму 6000,00 грн.; 04.09.2018, що підтверджується меморіальним ордером №@2РL618784 на суму 6000,00 грн.; 01.10.2018, що підтверджується меморіальним ордером №@2РL005840 на суму 6000,00 грн.

Отже, вищевказаними меморіальними ордерами підтверджується факт виконання Суборендарем своїх зобов`язань за період суборендного користування приміщенням з 02.07.2018 по 31.10.2018 на суму 24000,00 грн.

Відповідно до п. 3.3 Договору Суборендар зобов`язаний сплачувати суборендну плату за кожен місяць суборендного користування Приміщенням в строк до 5 числа місяця користування шляхом перерахування на поточний рахунок Орендаря або іншим незабороненим законом шляхом.

Отже, за період суборендного користування з 01.11.2018 по 30.11.2018 Суборендар мав сплатити суборенду плату в строк до 05.11.2018; за період з 01.12.2018 по 31.12.2018 - у строк до 05.12.2018; за період з 01.01.2019 по 31.01.2019 - у строк до 05.01.2019; за період з 01.02.2019 по 28.02.2019 - у строк до 05.02.2019; за період з 01.03.2019 по 30.03.2019 - до 05.03.2019.

Однак, в порушення вищезазначених договірних зобов`язань по оплаті, Суборендарем не здійснювалось жодного платежу за суборендне користування приміщенням, починаючи з 01.11.2018, відтак у відповідача перед позивачем рахується заборгованість по суборендній платі за період з 01.11.2018 по 30.03.2019 (включно).

Згідно з умовами пп. 3.5.1 та 3.5.2 Договору при належному виконанні Суборендарем зобов`язань за цим Договором, сума гарантійного платежу зараховується в рахунок суборендної плати за останні 30 днів користування приміщенням. У випадку неналежного виконання Суборендарем своїх зобов`язань, Орендар в праві на свій розсуд спрямувати суму гарантійного платежу на покриття збитків, сплати штрафних санкцій або зарахувати його як суборендну плату.

На підставі цього позивачем заявлено про намір зарахувати суму гарантійного платежу в розмірі 6000,00 грн. у якості суборендної плати за суборендне користування відповідачем приміщенням за період з 01.03.2019 по 30.03.2019 та окремо суму за березень 2019 року не стягувати.

Відповідачем не подано ані доказів сплати заборгованості, ані аргументованих заперечень вимогам позивача.

У зв`язку з несплатою відповідачем зазначеної заборгованості позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, а як визначено приписами статті 509 цього ж Кодексу, зобов`язання виникають із підстав встановлених вищевказаною правовою нормою.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 вищевказаного Кодексу наголошує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

До спірних правовідносин суд застосовує положення законодавства про найм, оскільки саме таку правову природу має укладений між сторонами у справі договір.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладання та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Частиною ж 5 даної статті визначено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору, а згідно вимог статті 610 цього ж Кодексу, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання в частині передачі в суборенду відповідачеві нежитлового приміщення, що становить предмет договору суборенди від 06.06.2018. У той же час, відповідачем допущено прострочення виконання взятого на себе зобов`язання щодо своєчасної сплати суборендних платежів.

01.02.2019 позивач звертався до відповідача із вимогою (претензією) про сплату боргу, з повідомленням про припинення та розірвання Договору №3 про сплату суми основного боргу з суборендної плати за період з 01.11.2018 по 31.01.2019 в сумі 18000,00 грн. та гарантійного платежу у сумі 6000,00 грн.

Згідно пунктів 6.2, 6.4 Договору відповідача було повідомлено про відмову Орендаря від Договору та про його розірвання та припинення з 30.03.2019.

Також відповідач був запрошений з`явитися 30.03.2019 о 10 год. 00 хв. за адресою суборендованого приміщення для повернення приміщення з суборенди.

Проте, зазначена вимога відповідачем отримана не була, про що свідчить конверт з відповідними відмітками пошти про повернення листа через закінчення терміну зберігання, у визначену дату відповідач не прибув для підписання акту прийому-передачі з суборенди Приміщення, про що був складений відповідний Акт, відповідно, договір є розірваним та припиненим з 30.03.2019.

За встановлених вище обставин, суд зазначає, що загальна заборгованість відповідача за Договором становить 30000,00 грн., з яких: 24 000,00 грн. - борг по суборендній платі за період суборендного користування з 01.11.2018 по 28.02.2019 та 6000,00 грн. - гарантійний платіж відповідно до п. 3.4 Договору.

Заперечень вказаним фактам, а також заперечень позовним вимогам відповідачем не подано, представник відповідача не скористався правом на участь у судовому засідання та подання доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 86 зазначеного Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, за наслідками дослідження наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що позовні вимоги ґрунтуються на умовах укладеного між сторонами справи договору, а також на положеннях діючого законодавства, відтак, суд дійшов висновку про їх правомірність, обґрунтованість та задовольняє позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 30000,00 грн. заборгованості по суборендній платі.

Крім суми основної заборгованості позивач просить суд стягнути з відповідача нараховану суму пені у розмірі 3957,70 грн.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені ст. 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 Цивільного кодексу України та частини першої статті 230 Господарського кодексу України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін., при цьому статтею 3 вказаного Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За змістом частин четвертої і шостої статті 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з умовами п. 5.1 договору визначено, що у випадку несвоєчасної сплати суборендної плати та інших платежів, Суборендар перераховує на поточний рахунок Орендаря пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення за весь період такої несвоєчасної сплати.

Перевіривши розрахунки позивача, в тому числі періоди нарахувань, розміри простроченого платежу, розмір облікової ставки НБУ, суд дійшов висновку про задоволення вимог по стягненню з відповідача на користь позивача 3957,70 грн. пені.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн. підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача у зв`язку із задоволенням позову.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 231-233, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Гребенюк Алли Борисівни ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Домінант-Фарма» (61052, м.Харків, вул. Полтавський шлях, 10; ) заборгованість по суборендній платі за договором суборенди нежилого приміщення №2/2018-06/Х від 06.06.2018 в сумі 24000,00 грн. за період з 01.112018 по 28.02.2019 (включно), заборгованість по гарантійному платежу в сумі 6000,00 грн., 3957,70 грн. пені; 1921,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набранням рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повне судове рішення складено 24.06.2019.

Суддя В.Л. Котельницька