РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.06.2019Справа № 910/4569/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г. розглянув у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Підприємство з експлуатації електричних мереж "Центральна енергетична компанія" (49008, м. Дніпро, вул. Кедріна, 28)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХОЙЛ НК" (03030, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 5-В)

про стягнення 191936,40 грн

Представники: без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Підприємство з експлуатації електричних мереж "Центральна енергетична компанія" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХОЙЛ НК" про стягнення 191 936,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам укладеного між сторонами договору поставки №86 від 16.02.2018 не виконав своїх зобов`язань щодо своєчасної та повної поставки пального, що стало наслідком виникнення у останнього заборгованості перед позивачем у розмірі 191 936,40 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.04.2019 залишено позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Підприємство з експлуатації електричних мереж "Центральна енергетична компанія" без руху в порядку ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу час для усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду, а саме надати доказів використання талонів на загальну кількість 1110 літрів чи доказів існування у позивача талонів на пальне у кількості 6140 літрів.

19.04.2019 через загальний відділ діловодства суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій позивачем надано копії талонів на пальне у кількості 6140 літрів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2019 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 910/4569/19 та вирішив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст.ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

З метою повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та його право подати відзив на позовну заяву, на адресу останнього, яка станом на момент відкриття провадження у справі була зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (03030, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 5-В), направлялась ухвала Господарського суду міста Києва від 23.04.2019.

Станом на 28.05.2019 вищевказана ухвала була повернута до суду із зазначенням причини повернення "за закінченням встановленого строку зберігання".

За приписами пунктів 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітка про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

16 лютого 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕХОЙЛ НК" (надалі- постачальник, відповідач) та Приватним акціонерним товариством "Підприємство з експлуатації електричних мереж "Центральна енергетична компанія" (надалі- покупець, позивач) був укладений договір поставки №86 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцеві продукцію згідно специфікаціями, які після їх укладення є невід`ємною частиною даного договору. Найменування згідно з класифікатором, асортимент, обсяг (кількість), ціна, рік випуску, країна-виробник, технічні та інші вимоги до товару визначаються у специфікації/як до даного договору.

Згідно з п. 1.2 покупець зобов`язується прийняти товар, що поставляється, і оплатити його вартість відповідно до умов цього договору.

Поставка здійснюється одноразово або партіями на підставі заявки покупця (допускається передача заявки факсом або електронною поштою), постачальник підтверджує одержану заявку та/або виставляє покупцю рахунок-фактуру на оплату, що буде вважатися підтвердженням заявки постачальником (п.5.1. договору).

Пунктом 5.2 договору встановлено, що строк поставки товару становить 5 (п`ять) календарних днів з моменту підтвердження постачальником заявки покупця. Постачальник має право дострокової поставки товару.

Відповідно до п. 5.3 договору поставка здійснюється згідно графіку поставки на 2018.

Згідно з п. 5.4 договору постачальник зобов`язаний доставити товар до місця призначення власними силами або укласти за власний рахунок відповідний договір із перевізником.

Датою поставки вважається дата фактичної доставки товару у місце призначення та передачі його уповноваженому представнику покупця разом з відвантажувальними документами (п. 5.5 договору).

Відповідно до пункту 5.8 договору зобов`язання постачальника вважаються виконаними з моменту передачі товару в розпорядження покупця. Зобов`язання покупця вважаються виконаними з моменту оплати та прийняття поставленого товару.

Пунктом 4.2.1 договору передбачено, що покупець здійснює розрахунки за фактично отриманий товар, щомісячно, згідно вказаного графіку поставки, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Рахунок дійсний до 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання від постачальника. У разі отримання ПММ окремими частинами, розрахунки можуть проводитись покупцем поетапно - за кожну отриману частину, у тому ж порядку.

Згідно з п. 4.2.2 договору за наявністю фінансування покупець має право, але не зобов`язаний здійснити повну або часткову попередню оплату товару.

У випадку одержання передоплати та неможливості виконати свої зобов`язання, постачальник повертає покупцю одержані грошові кошти не пізніше 3-х банківських днів з моменту виявлення такої обставини. При порушенні зазначеного строку на суму неповернених коштів нараховуються індекс інфляції та 30% річних за користування грошовими коштами (п. 4.2.3. договору).

Відповідно до підписаної між сторонами Специфікації від 16.02.2018 року, що є додатком №1 до договору поставки, ТОВ "ТЕХОЙЛ НК" зобов`язалось поставити та передати у власність ПрАТ "Центральна енергетична компанія" бензин А-92 ДСТУ 7687:2015 у кількості 104000 літрів, за ціною 22,35 грн. без ПДВ за 1 (один) літр, на загальну суму 2 789 280,00 грн. з ПДВ.

23 березня 2018 року сторони уклали додаткову угоду №1 до договору поставки від 16.02.2018 року №86, у пункті 3 якої сторони погодили поставку партії товару після укладення цієї додаткової угоди згідно наступної специфікації: бензин А-92 ДСТУ 7687:2015 у кількості 91440 літрів, за ціною 23,12 грн. без ПДВ за 1 (один) літр, на загальну суму 2 536 911,36 грн. з ПДВ.

26 вересня 2018 року між сторонами також було укладено додаткову угоду №2 до договору поставки від 16.02.2018 року №86, у якій останні погодили поставку партії товару після укладення цієї додаткової угоди згідно наступної специфікації: бензин А-92 ДСТУ 7687:2015 у кількості 33130 літрів, за ціною 24,40 грн. без ПДВ за 1 (один) літр, на загальну суму 970 046,00 грн. з ПДВ (п. 3 угоди).

26 жовтня 2018 року сторони уклали додаткову угоду №3 до договору поставки від 16.02.2018 року №86, якою погодили поставку партії товару після укладення цієї додаткової угоди згідно наступної специфікації: бензин А-92 ДСТУ 7687:2015 у кількості 19790 літрів, за ціною 26,05 грн. без ПДВ за 1 (один) літр, на загальну суму 618 635,40 грн. з ПДВ (п. 3 угоди).

На виконання умов договору, відповідач виставив позивачу рахунок-фактуру №НК-0003182 від 26.10.2018 на суму 116 635,00 грн., яка була повністю оплачена позивачем згідно платіжного дорученням №11144 від 30.10.2018.

Згідно видаткової накладної №НКТ-003395 від 26.10.2018 відповідач передав позивачу бланки дозволу на отримання Бензину А-92 у кількості 7250 літрів на загальну суму 226 635,00 грн.

Спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов`язання з передачі товару, у зв`язку з чим позивач вказує на існування у відповідача заборгованості у розмірі 191 936,40 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні (ч. 1 ст. 669 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Матеріалами справи, а саме платіжним доручення №11144 від 30.10.2018, підтверджується перерахування позивачем на рахунок відповідача суми вартості товару у розмірі 226 635,00 грн на підставі договору №86 від 16.02.2018.

В свою чергу, судом встановлено, що відповідачем було передано позивачу бланки дозволу, які підтверджують право покупця на отримання палива на загальну суму 226 635,00 грн, про що свідчить видаткова накладна №НКТ-003388 від 26.10.2018.

Із змісту вказаної видаткової накладної вбачається, що право власності на пальне переходить в момент оплати або фактичного отримання на АЗС.

В той же час, позивач стверджує, що відповідач лише частково передав йому оплачений товар у розмірі 1110 літрів бензину А-92, інші талони на паливо АЗС відмовлялось приймати та видавати по ним бензин А-92.

Про відмову АЗС приймати талони на паливо та заправляти автомобілі позивач повідомив відповідача листами №1099/010.01-04 та №1105/010.01-04 від 23.11.2018, проте, жодної відповіді від останнього не надходило, поставки бензину А-92 здійснено не було.

Таким чином, станом на момент розгляду спору, позивач фактично так і не отримав бензин А-92 у кількості 6140 літрів на загальну суму 191936,40 грн.

З матеріалів справи вбачається, що з метою досудового врегулювання спору позивач направляв на адресу відповідача претензію №532/010.01-04 від 21.02.2019, у якій просив відповідача у строк до 05 березня 2019 року прислати уповноваженого представника для повернення йому талонів на бензин А-92 у кількості 6140 літрів на загальну суму 191936,40 грн з ПДВ, також у строк до 05 березня 2019 року повернути на рахунок позивача грошові кошти в сумі 191936,40 грн за неотриманий товар.

Вказана претензія була направлена відповідачу рекомендованим листом з описом вкладення та повідомленням про вручення поштового відправлення №896, з якого вбачається, що відповідач отримав претензію 06.03.2019 року. Проте, станом на момент розгляду спору, вимоги останньої відповідачем виконані не були.

Згідно частини 2 ст. 570 Цивільного кодексу України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Водночас, за приписами положень чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). На відміну від завдатку аванс - це спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції. Аванс сплачується боржником у момент настання обов`язку платити та виконує функцію попередньої оплати.

Тобто, у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі оплаченого на підставі договору товару на загальну суму 191936,40 грн.

Частиною 2 ст. 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, із реалізацією покупцем його права на повернення передоплати за договором, правочин, що витікає з цього договору, припиняється та виникає нове грошове зобов`язання.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №925/125/14.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, у відповідача виникло грошове зобов`язання по поверненню позивачу передоплати у розмірі 191936,40 грн., а строк його виконання настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 191936,40 грн згідно ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано, обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

За таких обставин, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Підприємство з експлуатації електричних мереж "Центральна енергетична компанія" в повному обсязі, з покладенням на відповідача судових витрат у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХОЙЛ НК" (01030, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 5-в, ідентифікаційний код 41486736) на користь Приватного акціонерного товариства "Підприємство з експлуатації електричних мереж "Центральна енергетична компанія" (49008, м. Дніпро, вул. Кедріна, 28, ідентифікаційний код 31793056) заборгованість у розмірі 191 936 (сто дев`яносто одну тисячу дев`ятсот тридцять шість) грн 40 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2879 (дві тисячі вісімсот сімдесят дев`ять) грн 05 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26.06.2019

Суддя Л. Г. Пукшин