ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2019 Справа № 917/689/19

за позовною заявою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», місцезнаходження та поштовий індекс: 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6,

до Обласного комунального підприємства теплового господарства «Миргородтеплоенерго», місцезнаходження та поштовий індекс: 37600, Полтавська обл. м. Миргород, провул. Луговий,11, код 25682207

про стягнення 66763,63 грн.

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Тертична О.О.

Представники сторін:

представник позивача: Верхацький І.В.

представник відповідача: Новицька Т.А.

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до суду з позовом до Обласного комунального підприємства теплового господарства «Миргородтеплоенерго» про стягнення 66763,63 грн. за неналежне виконання грошового зобов`язань за договором №3955/1617-КПЕ-24 купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016, у тому числі: пеня у сумі 48784,24 грн.; три проценти річних у сумі 5234,99 грн.; інфляційні втрати у сумі 12744,40 грн.

Ухвалою від 03.05.2019 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні, призначити справу для розгляду по суті у судовому засіданні на 04.06.19, викликати учасників справи у судове засідання, запропонував відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

27.05.19 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він вважає позов частково необгрунтованим та просить зменшити розмір штрафних санкцій до 10%, тобто стягнути пеню у сумі 4878,42 грн.; три проценти річних у сумі 5234,99 грн.; інфляційні втрати у сумі 12744,40 грн., в решті позовних вимог відмовити у позові.

04.06.19 відповідачем подані додаткові пояснення по справі, в яких зазначається, що в цілому позов ним визнається.

Розгляд справи по суті у судовому засіданні на 04.06.19 не розпочався, ухвалою від 04.06.19 суд відклав розгляд справи на 18.06.19, викликав учасників справи у судове засідання.

18.06.19 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій викладені заперечення на відзив та клопотання про зменшення пені (вх. № 6325 від 18.06.19).

В судовому засіданні 18.06.19 суд дослідив докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслухав їх усні пояснення учасників справи.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів.

У судовому засіданні, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - Позивач) та Обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Миргородтеплоенерго» (далі - Відповідач) 28.10.2016 укладено договір № 3955/1617-КП-24 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір).

За вказаним Договором постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ (далі - газ), а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1. Договору).

Згідно пункту 6.1 Договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 12.1 Договору, Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 року до 30 березня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

В подальшому сторонами було внесено в договір ряд змін щодо обсягів поставки природного газу та ціни, які закріплені у додаткових угодах № 1, № 2, № 3, № 4, № 5 та № 6.

На виконання умов Договору, за період з жовтня 2016 року по січень 2017 року позивач передав відповідачу природний газ на загальну суму 2 148 208,59грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016, 30.11.2016, 31.12.2016, 31.01.2017 (копії актів приймання-передачі - в матеріалах справи).

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач порушуючи умови договору за поставлений газ розрахувався несвоєчасно. На підтвердження здійснених відповідачем оплат позивачем надано копії відповідних банківських виписок (в матеріалах справи).

Пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі невиконання Споживачем пунктів 6.1. та 6.6 цього договору він зобов`язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На підставі вказаного пункту Договору, а також ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував відповідачу за неналежне виконання останнім умов Договору:

- пеню у розмірі 48784,24 грн. та 3% річних у розмірі 5234,99 грн. на прострочені суми зобов`язань листопада 2016 року (за період з 27.12.2016 по 09.02.2017), грудня 2016 року (за період з 26.01.2017 по 14.03.2017), січня 2017 року (пеня за період з 28.02.2017 по 27.08.2017; 3% річних за період з 28.02.2017 по 04.05.2018);

- інфляційні у розмірі 12 744,40 грн. на прострочені суми зобов`язань листопада 2016 року (за період з січня по лютий 2017 року), грудня 2016 року (за період з лютого по березень 2017 року), січня 2017 року (за період з березня 2017 року по травень 2018 року.

Вважаючи свої права порушеними, позивач просить суд стягнути з відповідача вказані суми пені, 3% річних та інфляційних.

Відповідач у відзиві з врахуванням додаткових пояснень позов визнав. При цьому, зазначив, що погоджується з датами та сумами проведення нарахувань та оплат по Договору, які відображені у Довідці по операціях за Договором №3955/1617-КП-24, наданій Позивачем разом з позовною заявою.

В обгрунтування поважності причин несвоєчасності розрахунків за поставлений природний газ відповідач зазначив, що:

- є комунальним підприємством, єдиним підприємством у місті Миргород та селищі Велика Багачка Полтавської області, яке надає послуги постачання, транспортування, розподілу та реалізації теплової енергії населенню, дитячим та лікувальним установам, бюджетним організаціям та іншим споживачам за тарифами, що регулюються державою відповідно до законодавства.

- підприємство отримувало природний газ, який використовувався виключно для виробництва теплової енергії, яка споживалася підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ/організацій) у 2016- 2017 році.

- Доля теплової енергії, що споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ/організацій), у загальному обсязі виробленої теплової енергії, складає в опалювальний період 4,3%.

- всі кошти, які підприємство отримувало і отримує як оплату за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів, надходили на рахунки із спеціальним режимом використання, тому підприємство позбавлене права самостійно розпоряджатися грошовими коштами отриманими від виробничої діяльності.

- підприємство опинилося у дуже складній фінансовій ситуації, яка спричинена застосуванням у 2016 - 2018 роках економічно необґрунтованих тарифів, що не забезпечували відшкодування витрат на виробництво теплової енергії. В результаті несвоєчасного коригування тарифів та відтермінування їх введення, підприємство зазнало таких збитків: 2016 р. 8,5 млн. грн., 2017 р.- 9,1 млн. грн., 2018 р. 15,0 млн. грн. З 2016 року підприємство не отримує субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на відшкодування різниці в тарифах між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води та тарифами затвердженими органами державної влади.

- у зв`язку з відсутністю джерел відшкодування різниці в тарифах, у підприємства відсутні кошти на оплату спожитого природного газу, придбання матеріалів для проведення ремонту технологічного обладнання і мереж, на виконання заходів по підготовці теплового господарства до наступного опалювального періоду, на виплату зарплати працівника, сплату податків і зборів до бюджету тощо.

- основним фінансовим джерелом, з якого у 2016-2017р.р. проводилася оплата за спожитий природний газ згідно Договору, були грошові кошти, отримані від реалізації теплової енергії підприємствам, організаціям та іншим споживачам (крім бюджетних установ/організацій), платіжна дисципліна яких є незадовільною.

- зважаючи на особливості здійснення господарської діяльності у сфері постачання та реалізації енергоносіїв, відповідач не може самостійно впливати на своєчасність розрахунків за отриманий природний газ.

Також відповідач у відзиві просив суд зменшити розмір штрафних санкцій належних до сплати до 10% від нарахованої суми.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачена свобода договору

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вказувалось вище, сторонами у п. 6.1. Договору передбачено остаточний строк оплати за переданий газ, а саме: до 25-го числа (включно) місця, наступного за місяцем поставки газу.

Поставка природного газу по договору підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів приймання передавання природного газу.

Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджується розмір поставленого природного газу на суму 2 148 208,59 грн.

При цьому, судом враховано, що факт порушення відповідачем строків виконання своїх грошових зобов`язань не заперечується та не спростовується відповідачем, також підтверджується Довідкою по операціях за Договором №3955/1617-КП-24, наданій Позивачем разом з позовною заявою.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобовязань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобовязань.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 8.2 Договору у разі невиконання Споживачем пунктів 6.1. та 6.6 цього договору він зобов`язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивач за прострочення строків оплати поставленого природного газу, керуючись п. 8.2. договору нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в сумі 48 784,24 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Керуючись ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу за прострочення строків оплати поставленого природного газу три проценти річних у сумі 5 234,99 грн. та інфляційні втрати у сумі 12 744,40 грн.

З урахуванням умов договору, порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд, здійснивши перерахунок, дійшов до висновку, що розрахунки пені, 3% річних та інфляційних позивачем здійснено вірно.

Згідно з ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В даному випадку визнання відповідачем вказаних позовних вимог не суперечить законодавству та не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Проте, суд дійшов висновку зменшити розмір нарахованої пені на 50%, виходячи з наступного.

Відповідач у відзиві зменшити розмір штрафних санкцій належних до сплати до 10% від нарахованої суми.

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач зазначив, що:

- є комунальним підприємством, єдиним підприємством у місті Миргород та селищі Велика Багачка Полтавської області, яке надає послуги постачання, транспортування, розподілу та реалізації теплової енергії населенню, дитячим та лікувальним установам, бюджетним організаціям та іншим споживачам за тарифами, що регулюються державою відповідно до законодавства.

- підприємство отримувало природний газ, який використовувався виключно для виробництва теплової енергії, яка споживалася підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ/організацій) у 2016- 2017 році.

- Доля теплової енергії, що споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ/організацій), у загальному обсязі виробленої теплової енергії, складає в опалювальний період 4,3%.

- всі кошти, які підприємство отримувало і отримує як оплату за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів, надходили на рахунки із спеціальним режимом використання, тому підприємство позбавлене права самостійно розпоряджатися грошовими коштами отриманими від виробничої діяльності.

- підприємство опинилося у дуже складній фінансовій ситуації, яка спричинена застосуванням у 2016 - 2018 роках економічно необґрунтованих тарифів, що не забезпечували відшкодування витрат на виробництво теплової енергії. В результаті несвоєчасного коригування тарифів та відтермінування їх введення, підприємство зазнало таких збитків: 2016 р. 8,5 млн. грн., 2017 р.- 9,1 млн. грн., 2018 р. 15,0 млн. грн. З 2016 року підприємство не отримує субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на відшкодування різниці в тарифах між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води та тарифами затвердженими органами державної влади.

- у зв`язку з відсутністю джерел відшкодування різниці в тарифах, у підприємства відсутні кошти на оплату спожитого природного газу, придбання матеріалів для проведення ремонту технологічного обладнання і мереж, на виконання заходів по підготовці теплового господарства до наступного опалювального періоду, на виплату зарплати працівника, сплату податків і зборів до бюджету тощо.

- основним фінансовим джерелом, з якого у 2016-2017р.р. проводилася оплата за спожитий природний газ згідно Договору, були грошові кошти, отримані від реалізації теплової енергії підприємствам, організаціям та іншим споживачам (крім бюджетних установ/організацій), платіжна дисципліна яких є незадовільною.

- зважаючи на особливості здійснення господарської діяльності у сфері постачання та реалізації енергоносіїв, відповідач не може самостійно впливати на своєчасність розрахунків за отриманий природний газ.

Позивач проти клопотання відповідача про зменшення пені заперечує, посилаючись на наступне.

Станом на час розгляду даної справи відповідачем сплачено лише приблизно 3/5 боргу, при цьому прострочення триває вже більше півроку.

В той же час, відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан позивача за кінець 2017 року торгова дебіторська заборгованість (а основним видом діяльності підприємства є продаж газу) становила 58988 тис. грн., має тенденцію до зростання - у 2016 році становила 49209 тис. грн. Торгова кредиторська заборгованість у 2017 році становила 8137 тис.грн., відстрочені податкові зобов"язання складають 67304 тис.грн. Розмір короткострокових позик складає 44579 тис. грн., довгострокових - 14736 тис. грн. (дана інформація є публічно-доступною, повний текст звітності розміщено на офіційному сайті Позивача - naftogaz.com).

Наведені дані свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювального сезону 2017/2018 років

НАК «Нафтогаз України», забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом. Тобто, НАК «Нафтогаз України» як підприємство державного сектору економіки є обєктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави. Відсутність можливості вчасно розраховуватись за природний газ, а як наслідок - відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї України.

Так, основним нормативним документом, що регулює порядок та умови постачання природного газу та виділення номінацій захищеним споживачам у опалювальний період 2017-2018 років є постанова Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 року № 187, якою затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - Положенням про ПСО).

Дане Положення визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам, не створюючи загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації - п. Положення.

Згідно пп. 4 п. 3 Положення встановлено обов`язок НАК "Нафтогаз України" постачати природний газ виробникам теплової енергії для всіх категорій використання природного газу, в тому числі для виробництва електричної енергії такими виробниками, на умовах та у порядку, що визначені Положенням про ПСО.

Таким чином, несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов"язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

При вирішення клопотання відповідача про зменшення пені суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Судом встановлено, що відповідач не є кінцевим споживачем одержаного природного газу, здійснення відповідачем оплати за природний газ залежить виключно від розрахунків кінцевих споживачів. Прострочення оплати спричинено несвоєчасними розрахунками бюджетних організацій та неотримання своєчасної компенсації від держави різниці між тарифами на теплову енергію та її собівартістю, яка виникла у звязку зі зростанням ціни на газ, оскільки природний газ по договору постачається виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями. Несвоєчасна проведення розрахунків з позивачем повязана з тим, що бюджетні організації та населення несвоєчасно проводять розрахунки, а надходження коштів за результатами судового врегулювання спорів відбувається із затримками і не в повному обсязі.

Крім цього, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують понесення позивачем збитків або можливість їх понесення позивачем у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань.

Отже, враховуючи статус відповідача, соціальну спрямованість його діяльності по безперебійному забезпеченню тепловою енергією населення, підприємств, установ та організацій, який не є фактичним (кінцевим) споживачем газу, взявши до уваги майновий (фінансовий) стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та баланс їх інтересів, значний розмір стягнутої суми боргу і значний розмір нарахованої і пред`явленої до стягнення пені та відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань за договором постачання природного газу, ступінь виконання відповідачем зобов`язань за укладеним договором, суд визнав зазначені обставини винятковими та дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру пені на 50 %.

При цьому, при визначенні розміру (відсоткового співвідношення) зменшення пені суд керується своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, стягненню підлягає пеня у розмірі 2437,12грн. В іншій частині стягнення пені позов задоволенню не підлягає.

При вирішенні клопотання про зменшення розміру пені суд керувався практикою Верховного Суду, зокрема, постановою Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 923/536/18.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходи із наступного.

В матеріалах справи №917/689/19 наявне платіжне доручення № 7003390 від 11.04.2019р. про сплату судового збору в розмірі 1 921,00 грн.

Відповідно до п. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом враховано, що статтею 130 ГПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про повернення з Державного бюджету України на користь позивача 960,50 грн. судового збору (50 % від суми обгрунтованих (без врахування зменшення розміру пені) позовних вимог у зв"зку з їх визнанням відповідачем).

Таким чином, на відповідача судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом, покладається частково в сумі 960,50 грн.

Керуючись статтями 129, 130, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Обласного комунального підприємства теплового господарства «Миргородтеплоенерго», місцезнаходження та поштовий індекс: 37600, Полтавська обл. м. Миргород, провул. Луговий,11, код 25682207 на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», місцезнаходження та поштовий індекс: 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, пеню у сумі 24392,12 грн.; три проценти річних у сумі 5234,99 грн.; інфляційні втрати у сумі 12744,40 грн., 960,50 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Повернути Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», місцезнаходження та поштовий індекс: 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, з Державного бюджету України 960,50 грн. судового збору, сплаченого платіжним дорученням № 7003390 від 11.04.2019р.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 20.06.2019р.

Суддя Киричук О.А.