ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2019 р.            Справа№ 920/900/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Суліма В.В.

суддів:           Руденко М.А.

Смірнової Л.Г.

при секретарі судового засідання : Стаховській А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Рева О.О. довіреність № 3290/10 від 19.04.2007 року;

від відповідача: не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства “СУМСЬКЕ МАШИНОБУДІВНЕ НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ОБ’ЄДНАННЯ”

на рішення Господарського суду Сумської області від 05.02.2019 року (дата підписання повного тексту 12.02.2019 року)

у справі № 920/900/18 (суддя: Коваленко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “СХІДНО-УКРАЇНСЬКЕ ПРОМИСЛОВЕ ТОВАРИСТВО”

до відповідача Публічного акціонерного товариства “СУМСЬКЕ МАШИНОБУДІВНЕ НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ОБ’ЄДНАННЯ”

про стягнення 576 979,20 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “СХІДНО-УКРАЇНСЬКЕ ПРОМИСЛОВЕ ТОВАРИСТВО” (далі – позивач) звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до Публічного акціонерного товариства “СУМСЬКЕ МАШИНОБУДІВНЕ НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ОБ’ЄДНАННЯ” (далі – відповідач) про стягнення на свою користь 576 979,20 грн, з яких: 544320,00 грн попередньої оплати, 32 659,20 грн пені, нарахованих у зв’язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки №4/1838012 від 23.02.2018 року, а також судові витрати по справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання умов договору згідно рахунку від 23.02.2018 року за № 53 здійснив попередню оплату за товар 27.02.2018 року у розмірі 544320,00 грн згідно платіжного доручення №357, як це визначено специфікацією № 1 від 23.02.2018 року, проте відповідач в порушення взятих на себе зобов’язань товар до цього часу не поставив.

Господарський суд Сумської області повністю задовольнив позов Товариства з обмеженою відповідальністю “СХІДНО-УКРАЇНСЬКЕ ПРОМИСЛОВЕ ТОВАРИСТВО” своїм рішенням від 05.02.2019 року (повний текст складено 12.02.2019 року).

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство “СУМСЬКЕ МАШИНОБУДІВНЕ НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ОБ’ЄДНАННЯ” звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Сумської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права.

Також, скаржник зазначив, що зі змісту п. 3.2 договору не вбачається, що сторони пов’язали строк направлення постачальником на адресу покупця повідомлення про готовність товару до відвантаження зі строком поставки тривалістю 120 днів з дати надходження оплати на банківський рахунок постачальника у розмірі 50% від загальної вартості товару.

Крім того, скаржник зазначив, що матеріали справи не містять доказів здійснення покупцем оплати в розмірі 100% від загальної вартості товару, що має бути поставлений за договором. Отже, оскільки строк поставки товару за договором не наступив, то покупець (позивач) не має права на відмову від договору.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2019 року справу № 920/900/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя – Сулім В.В., судді: Смірнова Л.Г., Руденко М.А.

Північний апеляційний господарський суд апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства “СУМСЬКЕ МАШИНОБУДІВНЕ НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ОБ’ЄДНАННЯ” на рішення Господарського суду Сумської області від 05.02.2019 року у справі №920/900/18 залишив без руху своєю ухвалою від 18.03.2019 року.

Апелянтом протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки надавши суду апеляційної інстанції докази, що підтверджують сплату судового збору у розмірі 12 982,03 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.05.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства “СУМСЬКЕ МАШИНОБУДІВНЕ НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ОБ’ЄДНАННЯ” на рішення Господарського суду Сумської області від 05.02.2019 року у справі №920/900/18.

10.06.2019 року в судовому засіданні представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства “СУМСЬКЕ МАШИНОБУДІВНЕ НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ОБ’ЄДНАННЯ” залишити без задоволення, рішення господарського суду без змін.

Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що суд першої інсьанц3ії правильно встановив правовідносини, що виникли між сторонами, ухвалив рішення яке повністю ґрунтується лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки під час розгляду справи №920/900/18, тому воно є законним та обґрунтованим.

Представник скаржника у судове засідання 10.06.2019 року не з’явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 10.05.2019 року на відповідну адресу.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду Сумської області в апеляційному порядку за відсутності представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Сумської області від 05.02.2019 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства “СУМСЬКЕ МАШИНОБУДІВНЕ НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ОБ’ЄДНАННЯ” – без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 23.02.2018 року між Публічним акціонерним товариством “Сумське машинобудівне науково-виробниче об’єднання” (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “СХІДНО-УКРАЇНСЬКЕ ПРОМИСЛОВЕ ТОВАРИСТВО” (покупець) було укладено договір №4/1838012 (далі – договір), відповідно до умов якого відповідач зобов’язується передати у власність позивача, а позивач взяв на себе зобов’язання прийняти і оплатити на умовах даного договору продукцію (товар), ціна та кількісні характеристики якої викладені в специфікації №1 (додаток №1 до договору), що є невід’ємною частиною договору.

Згідно п. 2.1. договору відповідач поставляє товар на умовах FCA – м. Суми. при тлумаченні умов поставки мають силу Міжнародні правила тлумачення торгових термінів ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року.

Відповідно до п. 2.2. договору, строк поставки товару – протягом 120 днів з дати надходження оплати на банківський рахунок відповідача у розмірі 50% загальної вартості товару, але не раніше надходження на банківський рахунок відповідача оплати в розмірі 100% загальної вартості товару.

Датою поставки товару вважається дата передачі товару перевізнику, що вказана на товаро-транспортній накладній (п. 2.3. договору).

Згідно п. 3.1. договору, загальна вартість договору визначається згідно специфікації №1 і складає 1 088640,00 грн, в т.ч. ПДВ – 181440,00 грн і включає в себе вартість товару та витрати в залежності від умов поставки.

У пункті 3.2. договору сторони домовились про порядок здійснення оплати на банківський рахунок відповідача, а саме: 50% загальної вартості договору – на протязі 10 банківських днів з моменту підписання договору сторонами; 50% загальної вартості договору – на протязі 10 банківських днів з моменту одержання письмового повідомлення від відповідача про готовність товару до відвантаження. Письмове повідомлення про готовність товару до відвантаження представляється позивачу на e-mail: .

Відповідно до п. 3.3. договору форма розрахункових документів – платіжне доручення.

Згідно п. 6.7. договору у разі прострочення виконання відповідачем своїх зобов’язань з поставки товару або заміни товару у вказані в договорі терміни більш ніж на 45 днів позивач має право відмовитися від договору, при цьому сума передплати повертається відповідачем позивачу згідно вимоги позивача на його розрахунковий рахунок протягом 15 банківських днів з моменту отримання такої вимоги відповідачем від позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.08.2018 року позивач на виконання п. 6.7 договору надіслав на адресу відповідача претензію з вимогою про сплату відповідачем 32 659,20 грн пені за порушення строків поставки товару.

Претензія була отримана відповідачем 08.08.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.20).

14.09.2018 року позивач надіслав на адресу відповідача повідомлення про відмову від договору та вимогу про повернення попередньої оплати в розмірі 544320,00 грн та повторну вимогу про сплату пені в розмірі 32659,20 грн (вих№479/09 від 13.09.2018 року).

Зазначене повідомлення отримане відповідачем 19.09.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.24).

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 Цивільного кодексу України)

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Колегія суддів проаналізувавши в сукупності умови договору, зокрема, п. 2.2. та п. 3.2., погоджується з висновком суду першої інстанції, що умови договору необхідно розуміти наступним чином: відповідач повинен поставити позивачу товар протягом 120 днів з дати надходження оплати на банківський рахунок відповідача в розмірі 50% загальної вартості товару; протягом 10 банківських днів з моменту одержання від відповідача письмового повідомлення про готовність товару до відвантаження позивач сплачує відповідачу 50% загальної вартості товару.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що сторони пов’язали строк направлення постачальником на адресу покупця повідомлення про готовність товару до відвантаження зі строком поставки тривалістю 120 днів з дати надходження оплати на банківський рахунок постачальника у розмірі 50% від загальної вартості товару.

Разом з цим, колегія суддів приймає як належне твердження скаржника, що матеріали справи не містять доказів здійснення покупцем оплати в розмірі 100% від загальної вартості товару, що має бути поставлений за договором, проте останнє не спростовує висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Як вбачається з матеріалів справи, останні не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, будь-яких доказів надсилання відповідачем позивачу повідомлення про готовність товару до відвантаження.

Разом з цим, колегія суддів відзначає, що відповідач фактично користується грошовими коштами позивача в розмірі 544 320,00 грн починаючи з 27.02.2018 року і до цього часу.

Відповідно до п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

З огляду на викладене та враховуючи, що відповідачем належними та допустимими в розумінні ст.ст. 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України доказами недоведено належне виконання зобов’язань щодо поставки товару в обумовлені договором строки, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 544320,00 грн попередньої оплати по договору.

Приписами ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно п. 6.3. договору у випадку прострочення поставки товару по договору відповідач виплачує позивачу пеню в розмірі 0,1% вартості товару за кожен день прострочки, але не більше 3% вартості товару, поставленого з простроченням.

Так, колегія суддів здійснивши розрахунок пені, дійшла висновку щодо правомірності нарахування пені у розмірі 32659,20 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Так, скаржник не надав суду мотивів та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов’язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України по. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства “СУМСЬКЕ МАШИНОБУДІВНЕ НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ОБ’ЄДНАННЯ” залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського Сумської області від 05.02.2019 року у справі №920/900/18 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв’язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 920/900/18 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            В.В. Сулім

Судді                                                                                М.А. Руденко

Л.Г. Смірнова

Дата складення повного тексту 24.06.2019 року.