ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2019м. ДніпроСправа № 904/2013/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Колісника І.І.

за участю секретаря судового засідання Мартиненко І.Ю.,

представників:

позивача - Нехаєнко О.А.,

відповідача-1 - не з`явився,

відповідача-2 - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Нехаєнка Олександра Анатолійовича, м. Кам`янське, Дніпропетровська область

до відповідача-1: Заводського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, м. Кам`янське, Дніпропетровська область

відповідача-2: Приватної виробничо-комерційної фірми "Амур", м. Житомир

про скасування арешту з майна

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Нехаєнко Олександр Анатолійович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Заводського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та Приватної виробничо-комерційної фірми "Амур" в якій просить скасувати арешт майна та оголошення заборони його відчуження боржника - приватного підприємця Нехаєнка Олександра Анатолійовича, накладений постановою Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції б/н від 12.08.2010, зареєстрований 27.08.2010 за № 10181722 реєстратором Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що на виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.07.2010 про стягнення з позивача на користь Приватної виробничо-комерційної фірми «Амур» 33455,50 грн. авансу, 60219,90 грн. неустойки, 1490,13 грн. державного мита, 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, виданого на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.07.2010 у справі № 28/151-10, постановою Заводського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 12.08.2010 було накладено арешт на майно позивача.

Відповідно до листа виконавчої служби від 08.04.2019 виконавчий документ було повернуто стягувачеві у 2014 році, який станом на 08.04.2019 повторно із заявою про примусове стягнення не звертався.

Підсумовуючи підстави позову, позивач вказує на закриття виконавчого провадження й відсутність його як боржника в Єдиному реєстрі боржників.

Правовою підставою позову позивач зазначає частину п`яту статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Представники відповідачів у судове засідання, призначене на 19.06.2019, не з`явились, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористались.

12.06.2019 від Заводського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Про час та місце розгляду справи Приватна виробничо-комерційна фірма «Амур» повідомлялась рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідно до вимог статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України. Однак, 04.06.2019 судова ухвала від 21.05.2019 про відкриття провадження у справі повернулась з відміткою органу поштового зв`язку, проставленою 30.05.2019, про те, що за вказаною адресою адресат не значиться.

За частиною третьою статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з пунктом 5 частини шостої статті 242 цього Кодексу днем вручення судового рішення є, окрім іншого, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, судом були вчинені усі передбачені законом заходи для належного виклику відповідачів у судове засідання у цій справі.

За змістом частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що відповідно до статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладено на сторони справа підлягає розгляду за наявними матеріалами та за відсутності представників відповідачів.

У судовому засіданні 19.06.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.07.2010 у справі № 28/151-10 позов Приватної виробничо-комерційної фірми «Амур» до Фізичної особи-підприємця Нехаєнка Олександра Анатолійовича про розірвання договору на виконання підрядних робіт та стягнення 93675,40 грн. задоволено. Розірвано договір на виконання підрядних робіт № 26/06, укладений 26.06.2009 між сторонами. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Нехаєнка Олександра Анатолійовича на користь Приватної виробничо-комерційної фірми «Амур» сплачену суму авансу у розмірі 33455 грн. 50 коп., 60219 грн. 90 коп. неустойки, 1490 грн. 13 коп. державного мита й 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (а.с. 12-13).

На виконання зазначеної постанови 23.07.2010 Господарським судом Дніпропетровської області видано наказ (а.с. 14).

Як вбачається з листів Заводського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Заводський ВДВС міста Кам`янське, орган виконавчої служби) № 10757 від 08.04.2019, №12536 від 22.04.2019 на запит адвоката Бєліка С.Ф. на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 21017276 за наказом Господарського суду Дніпропетровської області від 23.07.2010.

Відповідно до постанови від 12.08.2010, виданої Заводським ВДВС міста Кам`янське, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна по боржнику Нехаєнко О.А. 27.08.2010 було зареєстровано запис про обтяження № 10181722.

27.06.2014 постановою органу виконавчої служби наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 23.07.2010 у справі № 28/151-1 було повернуто стягувачеві згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Повернення наказу з цих підстав не передбачає зняття арешту з майна боржника.

Виконавче провадження № 21017276 було передано на зберігання до архіву державної виконавчої служби й після закінчення трирічного терміну згідно з Порядком роботи з документами в органах державної виконавчої служби (затв. Наказом Міністерства юстиції України від 18.12.2009 № 2392/5) було знищено. Постанова про арешт майна Нехаєнка О . А . від 12.08.2010 не збереглась. Станом на 08.04.2019 до органу виконавчої служби наказ суду повторно на виконання не надходив (а.с. 19, 20).

Згідно з інформаційною довідкою № 166742861 від 16.05.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна під реєстраційним номером обтяження 10181722 на підставі постанови Заводського ВДВС від 12.08.2010 зареєстрований арешт невизначеного майна, всього нерухомого майна фізичної особи Нехаєнка Олександра Анатолійовича . Обтяження зареєстровано 27.08.2010 за №10181722 реєстратором - Дніпропетровською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (а.с. 18).

За інформацією з Єдиного реєстру боржників станом на 15.05.2019 фізична особа Нехаєнко Олександр Анатолійович у цьому реєстрі не значиться (а.с. 15).

Позивач вважає, що існують фактичні й правові підстави для зняття арешту з майна, що й стало причиною його звернення до суду.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника.

Частинами другими статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України визначено основні способи захисту цивільних прав та інтересів.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ГПК України).

Згідно з частиною другою статті 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Однак, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу, а також свобода в обранні способів, які не передбачені законом чи договором, підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України, статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р., відповідно до яких, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції), порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом чи договором, але є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та забезпечує поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантує особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, з огляду на положення зазначених норм та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, передбачений частиною третьою статті 2 Господарського процесуального кодексу України, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу. Однак, оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту, слід виходити з його ефективності.

У будь-якому разі підставою для звернення до суду з позовом є наявність самого факту порушення права. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить і саме з метою його захисту. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

За таких обставин у вирішенні спору по суті у цій справі правове значення мають також предмет й підстави позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, яка одночасно є способом захисту порушеного права, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушеного права.

Звертаючись з позовом до суду, позивач не зазначає про те, яке саме приватне право (майнове, немайнове), що йому належить, порушено відповідачами. Правомірність дій, зокрема органу виконавчої служби, не оспорює. З огляду на обраний ним спосіб захисту - зняття арешту з майна жодним чином це майно (рухоме, нерухоме) не індивідуалізує, своє право на нього жодними доказами не підтверджує, як не підтверджує й існування самого факту спору про право на нього чи будь-яких перешкод у користуванні чи розпорядженні ним.

Однією з підстав позову позивач вказує на закриття виконавчого провадження.

Пунктом 7 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII (із змін. і доп.) «Про виконавче провадження», що набрав чинності 05.10.2016, визначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Повернення виконавчого документа органом виконавчої служби стягувачу - Приватній виробничо-комерційній фірмі "Амур" мало місце 27.06.2014, а тому правомірність його дій повинна аналізуватись відповідно до вимог чинного на той час Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV (із змін. і доп.) «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Відповідно до частин першої та другої статті 50 цього Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За частиною першою статті 49 цього Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;

3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;

4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;

6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;

7) визнання боржника банкрутом;

8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону;

14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

За обставинами справи виконавче провадження № 21017276 за наказом Господарського суду Дніпропетровської області від 23.07.2010 не закінчувалось, а сам наказ був повернутий на підставі органу виконавчої служби не органу, що його видав - господарському суду, а стягувачу відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону.

Пунктом 2 частини першої статті 47 Закону передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За змістом частин четвертої, п`ятої статті 47 Закону про повернення стягувачу виконавчого документа державний виконавець виносить постанову. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Отже, Законом не передбачено закриття виконавчого провадження, на яке посилається позивач, а у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону виконавче провадження не є закінченим (завершеним). Державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Дана правова позиція узгоджується також із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 17.01.2018 у справі № 910/8019/15-г та від 16.04.2018 у справі №5023/5457/12.

Тому, право на повторне звернення стягувача із заявою про примусове виконання судового рішення на підставі наказу господарського суду залишається.

Згідно зі статтею 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Правовою підставою зняття арешту з майна позивач зазначає частину п`яту статті 59 чинного Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII (із змін. і доп.) «Про виконавче провадження», згідно з якою у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

При цьому за частиною четвертою статті 59 цього Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Отже, випадки, з якими пов`язується зняття арешту з майна боржника прямо визначені законом і за обставинами цієї справи відсутні.

Ніщо не перешкоджає позивачу виконати судове рішення, що є його законним обов`язком, після чого арешт з майна буде знято відповідно до приписів чинного законодавства.

З огляду на викладене, а також у зв`язку з недоведенням позивачем самого факту порушення будь-якого його права зазначена ним норма закону як правова підстава позову не є безумовним обов`язком для суду.

Доводи позивача про відсутність відомостей в Єдиному реєстрі боржників щодо нього не заслуговує на увагу.

Так, Єдиний реєстр боржників утворено відповідно до Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII (із змін. і доп.) «Про виконавче провадження».

Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

За обставин повернення виконавчого документа стягувачу у 2014 році цілком очевидно, що відкриття виконавчого провадження № 21017276 мало місце задовго до набуття чинності Законом України від 02.06.2016 №1404-VIII (із змін. і доп.) «Про виконавче провадження», що й пояснює відсутність в реєстрі відомостей щодо позивача.

Здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, суд забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Враховуючи викладене, правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні.

Судовий збір у сумі 1921,00 грн. покладається на позивача відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Нехаєнка Олександра Анатолійовича до Заводського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про скасування арешту з майна відмовити.

У задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Нехаєнка Олександра Анатолійовича до Приватної виробничо-комерційної фірми "Амур" про скасування арешту з майна відмовити.

Судовий збір у сумі 1 921,00 грн. покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 24.06.2019.

Суддя І.І. Колісник