ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року Справа № 906/5/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р. , суддя Бучинська Г.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 05.03.2019 у справі №906/5/19, ухвалене суддею Машевською О.П., повний текст складено 12.03.2019.

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№73)" (с.Райки, Бердичівський район, Житомирська область)

про стягнення 13 362,12 грн.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Житомирської області з позовом до Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№73)" про стягнення 13362,12 грн., з яких: 4181,03 грн. пені, 1042,32 грн. 3% річних, 8138,77 грн. інфляційних, що нараховані за неналежне виконання відповідачем зобов`язань по оплаті природного газу, який було поставлено згідно договору купівлі-продажу природного газу №534/14-ТЕ-10 від 27.11.2013 р.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 05.03.2019 р. у справі №906/5/19 у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені позовних вимог, дійшов висновку, що відповідачем належним чином виконувались умови договору купівлі-продажу природного газу №534/14-ТЕ-10 від 27.11.2013 р., розрахунки за придбаний у 2014 році природний газ станом на 31.12.2014 р. проведені у повному обсязі, що свідчить про відсутність підстав для нарахування та стягнення з відповідача сум пені, інфляційних та річних, які нараховані позивачем на суми, що сплачені за вищевказаним договором.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Житомирської області від 05.03.2019 р., Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Житомирської області від 05.03.2019 р., прийняти апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та відкрити апеляційне провадження, скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 05.03.2019 р. у справі №906/5/19 повністю та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Зокрема, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а також доказів, що відповідач має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання для виробництва теплової енергії, відтак суд першої інстанції, на його думку, неправомірно застосував норми ч.3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Скаржник також звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що господарська діяльність відповідача з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії не підтверджується відповідним ліцензіями.

Таким чином, апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального, процесуального права та без дослідження всіх істотних обставин, що мають значення для справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.04.2019 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Житомирської області від 05 березня 2019 року у справі №906/5/19 залишено без руху та зобов`язано скаржника протягом 10-ти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки: - подати оригінал платіжного документа (квитанції, платіжного доручення, тощо) про сплату судового збору в розмірі 2643,00 грн.

На виконання вимог ухвали суду від 18.04.2019 р. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надіслало до Північно-західного апеляційного господарського суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги (вх. №16458/19 від 06.05.2019 р.), до якої долучено платіжне доручення №7003489 від 12.04.2019 р. про сплату судового збору в розмірі 2643,00 грн.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07 травня 2019 року у справі №906/5/19 було поновлено строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 05.03.2019 р. у справі №906/5/19 та запропоновано відповідачу у строк до 22 травня 2019 року надати до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання позивачу в порядку частин 2, 4 статті 263 ГПК України.

Однак, Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№73)" не скористалося правом подачі до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу.

Матеріалами справи підтверджується, що ухвалу суду про відкриття провадження у справі було отримано позивачем 10.05.2019 р., а відповідачем - 14.05.2019 р., що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відповідно до абзацу 1 частини 10 статті 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абзацу 2 частини 10 статті 270 ГПК України).

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 05 березня 2019 року у справі №906/5/19 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши надану юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27.11.2013 р. між позивачем Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та відповідачем Державним підприємством "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№73)" (покупець) був укладений Договір №534/14-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу, відповідно до якого продавець зобов`язався передати у власність покупця у 2014 році.

За умовами п. 1.1. договору продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього Договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності) (п. 1.2 договору з урахуванням внесених змін Додатковою угодою №2 від 31.04.2014 р. до договору купівлі-продажу природного газу).

В розділах 2-4 Договору сторони обумовили кількість та фізико-хімічні показники газу, порядок та умови передачі газу, порядок обліку газу.

Згідно п. 5.2. вказаного Договору сторони погодили, що ціна за 1000 куб.м. газу становить 1118,974 грн. без врахування податку на додану вартість, з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу; всього до сплати з ПДВ - 1309,20 грн.

Разом з тим, згідно:

- Додаткової угоди №1 до договору купівлі-продажу природного газу від 31.01.2014р., з 01.01.2014 року ціна за 1000 куб.м. газу становить 1091, 00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу та без врахування податку на додану вартість; всього з ПДВ - 1 309, 20 грн. (а.с. 22);

- Додаткової угоди №2 до договору купівлі-продажу природного газу від 30.04.2014р., газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (а.с. 23);

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу (п. 5.5. Договору).

За приписами п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Договором (п. 7.1. Договору).

У п. 7.2. вказаного Договору сторони погодили серед іншого, що у разі невиконання покупцем п. 6.1. умов цього Договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк дії Договору №534/14-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу, згідно п. 11 якого, з дати підписання до 31 грудня 2014р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

На виконання умов Договору позивачем було передано у власність відповідача природний газ у 2014 році, підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31 січня 2014 року та 28 лютого 2014 року на загальну суму 44722,28 грн. (а.с. 24,25).

Відповідач свої зобов`язання по сплаті коштів за отриманий у власність від продавця природний газ виконав неналежним чином, допустивши прострочення в оплаті коштів.

Водночас судом першої інстанції встановлено, про що не заперечили сторони, що станом на 31.12.2014 р. відповідач повністю погасив заборгованість за природний газ, придбаний у 2014 році.

Разом з тим, у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача пеню в сумі 4181,03 грн. за прострочення в оплаті природного газу за січень 2014 року з 15.02.2014 по 16.12.2014 та лютий 2014 року з 15.03.2014 по 30.12.2014, посилаючись на п. 7.2. Договору.

Додатково, позивач застосував до відповідача матеріально-правові вимоги, в порядку ч. 2 ст. 625 ГПК України, про стягнення 1042,32 грн. 3% річних та 8138,77 грн. суми інфляційних втрат.

Апеляційний суд, перевіривши наведені доводи апеляційної скарги, встановивши обставини, які підлягали встановленню на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, не знайшов підстав для задоволення поданої скарги.

Відповідно до ст.509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

Відповідно до ч.2 п. 1 ст.175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями статей 627, 628 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач, на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу №534/14-ТЕ-10 від 27.11.2013 р. у січні та лютому 2014 року передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 44722,28 грн., про що свідчать акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 р. на суму 28036,52 грн. та від 28.02.2014 р. на суму 16685,76 грн., які підписано та скріплено печатками сторін (а.с.24-25).

За поставлений природний газ по договору №534/14-ТЕ-10 від 27.11.2013 р. відповідач розрахувався у повному обсязі, що вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості. Зокрема, матеріали справи свідчать, що заборгованість по договору №534/14-ТЕ-10 погашена повністю 31.12.2014 р. (а.с. 27).

Однак, відповідач здійснював оплату за спожитий природний газ з порушенням визначених п.6.1 договором строків.

Позивач, з метою захисту своїх прав та законних інтересів звернувся до суду з позовом про стягнення за період з 15.02.2014 по 16.12.2014 пені у сумі 2503,31 грн., 3 % річних у розмірі 660,10 грн. та інфляційних втрат у розмірі 5188,72 грн., а також за період з 15.03.2014 по 31.12.2014 пені у сумі 1677,72 грн., 3 % річних у розмірі 382,22 грн. та інфляційних втрат у розмірі 2950,05 грн. за несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу №534/14-ТЕ-10 від 27.11.2013 р., зокрема щодо своєчасності внесення плати за поставлений газ.

Згідно частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.525,526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ст.ст.230-232 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 нього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відмовляючи в позові Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", судом першої інстанції було враховано, що згідно ст.12 Господарського кодексу України, держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Відповідно до приписів статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 за №1730-VIII, що набув чинності 30 листопада 2016 року, заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Виходячи зі змісту ст. 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (спожитий природний газ, електричну енергію).

Частиною другою статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Частиною 3 статтею 7 вищевказаного Закону визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Зі змісту пункту 1.2 укладеного сторонами договору №534/14-ТЕ-10 від 27.11.2013 р. (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 2 від 30.04.2014 р. до Договору купівлі-продажу природного газу від 27.11.2013 р. № 534/14-ТЕ-10) вбачається, що газ, який продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № вбачається, що одним із видів економічної діяльності відповідача - Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№73)" (код КВЕД 35.30) - є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (а.с.47-50).

Також, згідно даних, наявних на офіційному сайті Житомирської обласної державної адміністрації, Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№73)" має ліцензію на виробництво, постачання теплової енергії.

Матеріали справи свідчать про те, що природний газ використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (п. 1.2 договору), заборгованість за природний газ погашена відповідачем в повному обсязі станом на 31 грудня 2014 року, тобто до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на момент звернення до суду з даним позовом у позивача були відсутні правові підстави для нарахування до стягнення за період з 15.02.2014 по 16.12.2014 пені у сумі 2503,31 грн., 3 % річних у розмірі 660,10 грн. та інфляційних втрат у розмірі 5188,72 грн., а також за період з 15.03.2014 по 31.12.2014 пені у сумі 1677,72 грн., 3 % річних у розмірі 382,22 грн. та інфляційних втрат у розмірі 2950,05 грн. за несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу №534/14-ТЕ-10 від 27.11.2013 р., оскільки, виходячи зі змісту ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до 30 листопада 2016 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані - підлягають списанню з 30 листопада 2016 року.

Судом не приймається до уваги довід позивача щодо не включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а тому на нього не розповсюджується дія даного Закону, з врахуванням наступного.

Приписами ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Забезпечуючи єдність судової практики у застосуванні норм матеріального права, зокрема, частини третьої статті 7 Закону від 03.10.2016 року № 1730-VIII, Верховний Суд висловив наступну позицію: частина третя статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.10.16 є нормою прямої дії. При цьому застосування її приписів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, застосування даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статтями 1, 2, 3 Закону, за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом (Постанови Верховного Суду від 29.01.2018 у справі №904/10745/16, 07.02.2018 у справі №927/1152/16, 14.02.2018 у справі №908/3211/16, 22.02.2018 у справі №922/4355/14, 22.03.2018 у справі №914/123/17, 23.07.2018 у справі №904/10294/17).

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

З огляду на вищезазначене, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, враховуючи вищезазначені положення законодавства та обставини справи у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими. Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 05 березня 2019 року у справі №906/5/19 - залишити без задоволення, рішення господарського суду Житомирської області - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції в порядку ст.284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/5/19 повернути господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "18" червня 2019 р.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.