ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18 червня 2019 р.

Справа № 903/364/19

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферозіт»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод будівельних конструкцій»,

про стягнення 30 193,84 грн.

у відокремленому провадженні в межах справи № 7/98-Б

за заявою акціонерного товариства відкритого типу "Волиньрембуд", м. Луцьк

до товариства з обмеженою відповідальністю "Завод будівельних конструкцій", м. Луцьк

про банкрутство

Суддя Шум М.С.

Секретар с/з Кобись Є.О.

Представники сторін: н/з

ВСТАНОВИВ:

14.05.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ферозіт» звернулося із позовною заявою до Господарського суду Волинської області, в якій просить стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод будівельних конструкцій» 30 193,84 грн. з них: 21 000,20 грн. заборгованості, 4 200 грн. штрафу, 2 520,58 грн. пені, 1 965,37 грн. 28% річних, 507,89 грн. збитків, завданих інфляцією, 1 921 грн. судового збору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2019р. справу № 903/364/19 розподілено судді Якушевій І. О.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 20.05.2019р. суддею Якушевою І.О. заявлено відвід від розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферозіт» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод будівельних конструкцій» про стягнення 30 193,84 грн., оскільки у провадженні судді Господарського суду Волинської області Шума М. С. перебуває справа № 7/98-Б за заявою Акціонерного товариства відкритого типу "Волиньрембуд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод будівельних конструкцій" про банкрутство.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.05.2019р. справу № 903/364/19 перерозподілено судді Шуму М.С.          Ухвалою суду від 23.05.2019р. відкрито провадження щодо розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферозіт» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод будівельних конструкцій» про стягнення 30 193,84 грн у відокремленому провадженні в межах провадження у справі №7/98-Б про банкрутство ТзОВ «Завод будівельних конструкцій». Постановлено розгляд справи. здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Представники сторін 18.06.2019р. в судове засідання не з'явилися, відповідач вимог ухвали суду від 23.05.2019р. не виконав, водночас, належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи згідно рекомендованих повідомлень №054 від 29.05.2019р. та №062 від 29.05.2019. (а.с. 56 – 57).

Згідно ч.9 ст.165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Беручи до уваги приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, господарський суд визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами та встановив наступне.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

20.04.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ферозіт» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод будівельних конструкцій» (покупець) укладено Договір поставки товарів за №РЕ/ВО/0074/18 (надалі – Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов’язався поставити і передати товар у власність покупця, а покупець зобов’язаний прийняти товар і оплатити його вартість.

Згідно п.п 1.2 Договору асортимент товару, його кількість, дата поставки і ціна визначаються згідно видаткових накладних . Ціни на кожну наступну поставку встановлюються в накладних.

Відповідно до п. 2.6 Договору перехід права власності на поставлену партію товару відбувається в момент підписання накладної.

Оплата згідно п. 4.1. Договору: форма оплати – передоплата в розмірі 0 відсотків від загальної вартості партії "Товару", що поставляється. Решта суми – протягом 30 календарних днів від дати отримання товару.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до видаткової накладної №ВО000001238 від 15.06.2018р., видаткової накладної №ВО000001447 від 04.07.2018р., видаткової накладної №Во000001597 від 18.07.2018р., видаткової накладної №ВО000002568 від 02.10.2018р. та видаткової накладної №ВО000003305 від 05.12.2018р. Постачальник поставив та передав у власність Покупця товар на суму 77 608,49 грн.

Однак, відповідач зобов’язання щодо оплати поставленого товару виконав лише частково на суму56 608,49 грн., що стверджується платіжними дорученнями (а.с. 30-44)

У зв’язку із неналежним виконанням умов договору у ТзОВ «Завод будівельних конструкцій» виникла основна заборгованість перед ТзОВ «Ферозіт» в сумі 21 000,00 грн.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Щодо стягнення з відповідача 507,89 грн. – інфляційних, суд зазначає таке.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевіривши розрахунок нарахованих інфляційних, вважає, що останні підставні та підлягають до задоволення в сумі 507,89 грн.

Щодо стягнення з Відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення в сумі 2 520,58 грн., 4 200,00 грн. штрафу та 28% річних в сумі 1 965,37 грн. від простроченої суми за період з 05.01.2019р. по 06.05.2019р. , суд зазначає наступне.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках суми невиконаного або неналежного виконання зобов'язань.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема, у випадку прострочення виконання.

Таким чином, ці види штрафної договірної відповідальності мають подвійну правову природу, які одночасно з тим, що стимулюють сторони дотримуватися умов договору, як спосіб забезпечення, ще й повинні мати компенсаційний характер санкції за порушення господарсько-правових зобов'язань.

Відрповідно до п. 5.2. Договору Відповідач зобов'язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки.

Згідно п. 5.3. Договору, у випадку прострочення оплати вартості поставленого товару, більше ніж на 30 календарних днів, Покупець сплачує Постачальнику штрафу розмірі 20% від суми неоплаченого товару.

Відповідно до п.5.5. Договору, передбачено, що за прострочення оплати Покупець сплачує Постачальнику 28% річних від простроченої суми.

Отже, сплата штрафу, пені та 28 % річних є договірним зобов'язанням відповідача.

Нараховані Позивачем пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення в сумі 2 520,58 грн., 4 200,00 грн. штрафу та 28% річних в сумі 1 965,37 грн. від простроченої суми за період з 05.01.2019р. по 06.05.2019р. підлягають до стягнення з Відповідача згідно п. 5.2, 5.3, та 5.5 Договору.

При цьому судом було застосовано розрахунки, здійснені за допомогою встановленої в господарському суді системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга Закон".

Приписами ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, суд задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферозіт".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст.73-79, 86, 129, 130, 185, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод будівельних конструкцій " (43000, м. Луцьк, провулок Комунальний, 4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферозіт" (48100, Тернопільська обл., м. Теребовля, вул. Шевченка, 171 ) 30 193,84 грн. заборгованості, з них: 21 000,20 грн. – основний борг, 4 200.00 грн. – штрафу, 2 520,58 грн. – пені, 1 965,37 грн. – 28% річних, 507,89 грн. - інфляційних та 1 921,00 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено

24.06.2019

Суддя                                                                      М. С. Шум