ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2459/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді: Ярош А.І.

суддів: Принцевської Н.М., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання Молодов В.С.

за участю представників учасників справи:

Від позивача - Багно В.С., довіреність № 273650, дата видачі : 04.06.19; Приватного акціонерного товариства ПЕРЕСУВНА МЕХАНІЗОВАНА КОЛОНА-15 ДУНАЙВОДБУД;

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце його проведення повідомлений належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ізмаїльської міської ради

на рішення Господарського суду Одеської області від 06.03.2019 року, суддя Оборотова О.Ю.,м.Одеса, повний текст складено 18.03.2019 року

по справі № 916/2459/18

за позовом Приватного акціонерного товариства ПЕРЕСУВНА МЕХАНІЗОВАНА КОЛОНА-15 ДУНАЙВОДБУД

до відповідача Ізмаїльської міської ради

про визнання права користування земельною ділянкою припиненим,

(ухвалене суддею Оборотовою О.Ю.. 06.03.2019р.., о 16 год. 19 хв. у приміщенні господарського суду Одеської області, м. Одеса, повний текст складено 18.03.19р.)

В судовому засіданні 18.06.2019 року згідно з ст. 233 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

05.11.2018р. Приватне акціонерне товариство «ПЕРЕСУВНА МЕХАНІЗОВАНА КОЛОНА-15 «ДУНАЙВОДБУД» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Ізмаїльської міської ради про визнання права користування земельною ділянкою припиненим, в якій просило суд визнати припиненим право користування ПрАТ «Пересувна механізована колона 15» «Дунайводбуд» земельною ділянкою із кадастровим номером :01:031:0014, яка розташована за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, Болградське шосе 14.

Позовні вимоги мотивовано відмовою Ізмаїльської міської ради припинити право користування земельною ділянкою, питання щодо припинення права користування земельною ділянкою буде розглянуто Ізмаїльською міською радою після надходження до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради заяв від нових власників-землекористувачів щодо оформлення права користування земельними ділянками.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 06 березня 2019 року по справі №916/2459/18 позов задоволено повністю, а саме: визнано припиненим право користування Приватного акціонерного товариства «ПЕРЕСУВНА МЕХАНІЗОВАНА КОЛОНА-15 «ДУНАЙВОДБУД» земельною ділянкою із кадастровим номером :01:031:0014, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, Болградське шосе, 14.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що до нових власників приміщень промбази, розташованої на земельній ділянці за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, Болградське шосе, 14, автоматично перейшло право користування земельною ділянкою, а факт не оформлення ними такого права належним чином не може бути підставою для примусового продовження права користування позивача цією земельною ділянкою.

Також, суд першої інстанції зазначав, що порушення прав Приватного акціонерного товариства «ПЕРЕСУВНА МЕХАНІЗОВАНА КОЛОНА-15 «ДУНАЙВОДБУД» полягає в тому, що позивач змушений сплачувати податок на землю, яка не перебуває у його фактичному користуванні, що не може бути в залежності від того, що належний користувач не оформив право власності за собою.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що саме Ізмаїльська міська рада повинна була вирішити питання припинення права користування спірною земельною ділянкою, у зв`язку з чим позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Ізмаїльська міська рада з рішенням суду першої інстанції не погодилась, тому звернулася до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати повністю рішення Господарського суду Одеської області від 06.03.2019 по справі № 916/2459/18 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПрАТ «Пересувна механізована колона-15 «ДУНАЙВОДБУД» про визнання припиненим право користування земельною ділянкою.

Апеляційна скарга мотивована незаконністю і необґрунтованістю рішення суду першої інстанції та порушенням норм матеріального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що ПрАТ «Пересувна механізована колона-15 «Дунайводбуд» звернулось 19.04.2018 з заявою щодо припинення права користування земельною ділянкою площею 3, 7951 га за адресою: м. Ізмаїл, вул. Белградське шосе, 14, як зазначено у позові, у зв`язку із переходом права власності на будівлі, які розташовані на земельній ділянці:

27.04.2012 року ТОВ «ПМК-15 Дунайводбуд» набуло права власності на 53/170 промбази на підставі договору купівлі -продажу.

09.12.2011 року ТОВ «Ліаб» набуло права власності на 1/17 частину вищевказаної промбази на підставі договору купівлі -продажу.

26.12.2016 року підприємство «ГРЕЙТ СТАР 2015 ЛП» набуло права власності па 107/170 промбази на підставі договору купівлі-продажу.

Підставою позовних вимог, зазначено пункт е) ст. 141 ЗК України - набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці та ст. 142 ЗК України - добровільна відмова від права власності або права постійного користування земельною ділянкою, яка передбачає процедуру припинення права користування земельною ділянкою.

При цьому, ч.ч. 3,4 ст. 142 Земельного Кодексу України регулює порядок припинення права постійного користування земельною ділянкою лише у разі добровільної відмови землекористувача.

Отже, з урахуванням зазначеного, на думку апелянта, позивач безпідставно об`єднав в одній заяві дві підстави для припинення права постійного користування земельною ділянкою.

Апелянт не погодився з висновком суду про задоволення позову, так як вважає, що висновок суду суперечить як власним твердженням, так і ст. 142 Земельного кодексу України, відповідно до якої припинення права користування можливо лише на підставі рішення міської ради, як власника земельної ділянки, а тому суд не має права своїм рішенням підміняти повноваження органу місцевого самоврядування.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.05.2019 року колегією суддів у складі головуючого судді Ярош А.І., суддів Принцевської Н.М., Савицького Я.Ф. за справою № 916/2459/18 відкрито провадження та призначено розгляд справи.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судовою колегією, Ізмаїльською Радою народних депутатів Ізмаїльського району Одеської області було надано відкритому акціонерному товариству «Пересувна механізована колона-15 «Дунайводбуд» (правонаступник - Приватне акціонерне товариство «Пересувна механізована колона-15» «Дунайводбуд») право постійного користування земельною ділянкою комунальної власності площею 3,7951 га, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, Белградське шосе, 14 (кадастровий номер :01:031:0014) на підставі державного акту на право постійного користування серії І-ОД № 002465 від 26 грудня 1996 року.

Вказану земельну ділянку було надано у постійне користування для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель і споруд адміністративно-побутових будівель, а саме промбази загальною площею 6261,7 кв. м., яка перебувала у власності ПрАТ «Пересувна механізована колона-15» «Дунайводбуд».

27.04.2011 року ТОВ «ПМК-15 Дунайводбуд» набуло права власності на 53/170 вказаної промбази на підставі договору купівлі-продажу (відповідна копія договору додається до позову, оригінал наявний у Позивача).

09.12.2011 року ТОВ «Ліаб» набуло права власності на 1/17 частину вищевказаної промбази на підставі договору купівлі-продажу, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 140040843 від 03.10.2018 року

26.12.2016 року підприємство «ГРЕЙТ СТАР 2015 ЛП» набуло права власності на 107/170 вищезазначеної промбази на підставі договору купівлі-продажу.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що на теперішній час ПрАТ «Пересувна механізована колона-15» «Дунайводбуд» не є власником нерухомого майна - промбази, яка знаходиться за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл. Белградське шосе. 14, або окремої її частини, у зв`язку з чим фактично не користується земельною ділянкою за цією ж адресою, на якій зазначена будівля розташована.

Викладена інформація підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 140040843 від 03.10.2018 року (а.с. 16-22).

У зв`язку із припиненням права власності на зазначені будівлі, 19.04.2018 року Позивач звернувся до Ізмаїльської міської ради із заявою, у якій просив прийняти рішення про припинення права користування ПрАТ «Пересувна механізована колона-15» «Дунайводбуд» земельною ділянкою площею 3.7951 га.

15.05.2018 року виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради було надано відповідь на зазначену заяву, відповідно до якої: «для запобігання виникнення ситуації, коли право постійного користування земельною ділянкою буде припинено, а новими власниками майна («ГРЕЙТ СТАР 2015 ЛП», ТОВ «ЛІАБ» та ТОВ «ПМК-15» «Дунайводбуд»), розташованого на зазначеній земельній ділянці, право користування земельними ділянками під своїми об`єктами не буде оформлено та земельні ділянки будуть використовуватись з порушенням вимог земельного законодавства та законодавства про плату за землю, питання щодо припинення права користування земельною ділянкою буде розглянуто Ізмаїльською міською радою після надходження до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради заяв від нових власників - землекористувачів щодо оформлення права користування земельними ділянками» (а.с. 29), що і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

В силу положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключною компетенцією міської ради є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Виходячи з положень статті 12 Земельного кодексу України та п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», повноваженнями щодо розпорядження землями комунальної власності наділені сільські, селищні, міські ради, які вирішують ці питання виключно на пленарних засіданнях.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Статтею 141 Земельного кодексу України передбачено право землекористувача на припинення права користування земельною ділянкою, та встановлено перелік підстав для такого припинення, а саме: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

У позові, як підстава позовних вимог, зазначено пункт е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці ст. 141 ЗК України та ст. 142 ЗК України - добровільна відмова від права власності або права постійного користування земельною ділянкою, яка передбачає процедуру припинення права користування земельною ділянкою.

При цьому, ч. ч. 3, 4 ст. 142 Земельного кодексу України регулює порядок припинення права постійного користування земельною ділянкою лише у разі добровільної відмови землекористувача. Порядок припинення права постійного користування земельною ділянкою у інших випадках, передбачених ст. 141 Земельного кодексу України, регулюється іншими нормами законодавства. Зокрема, ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України регулюють питання переходу права користування земельною ділянкою у разі зміни власника об`єкта нерухомості, що розташований на такій земельній ділянці.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди (п.4 ст.120 Земельного кодексу України).

Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий помер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти.

Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера (п.6 ст.120 Земельного кодексу України).

За змістом частини другої статті 377 Цивільного кодексу України та частини шостої статті 120 Земельного кодексу України кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Положення зазначених правових норм спрямовані на впровадження принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та об`єктів нерухомості, які на ній розташовані.

Пунктами 3, 4 ст. 142 Земельного кодексу України встановлено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

У разі припинення права постійного користування земельною ділянкою державної (комунальної) власності земельний податок сплачується до дати внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Офіційне визнання і підтвердження державою фактів припинення речових прав на нерухоме майно забезпечується шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі поданих документів (ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 12 жовтня 2016 року по справі № 6-2225цс16, за змістом ст. 377 Цивільного кодексу, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, установлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно з ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю та споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на неї визначається відповідно до договору оренди ділянки.

При цьому при застосуванні положень ст. 120 Земельного кодексу України в поєднанні з нормою ст. 125 Земельного кодексу України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на ній об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Крім того, п. «е» ч.1 ст. 141 Земельного кодексу України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.120 Земельного кодексу України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості.

Порядок припинення права постійного користування земельною ділянкою у інших випадках, передбачених ст. 141 Земельного кодексу України, регулюється іншими нормами законодавства. Зокрема, ст. 120 Земельного Кодексу України та ст. 377 Цивільного Кодексу України регулюють питання переходу права користування земельною ділянкою у разі зміни власника об`єкта нерухомості, що розташований на такій земельній ділянці.

Колегія суддів судової палати у цивільних справа Верховного Суду України у своїй постанові від 12.10.2016 року по справі №6-2225цс16 дійшла висновку, що суд першої інстанції, приймаючи рішення, яким припинив права користування юридичної особи на земельну ділянку правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про те, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти.

Судова колегія погоджується з висновком господарського суду Одеської області про те, що до нових власників приміщень промбази, розташованої на земельній ділянці за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, Болградське шосе, 14, автоматично перейшло право користування земельною ділянкою, а факт не оформлення ними такого права належним чином не може бути підставою для примусового продовження права користування позивача цією земельною ділянкою, що відповідає положенням статей 120, 125, 141 ЗК України щодо припинення права користування земельною ділянкою в разі набуття іншою особою права власності на нерухоме майно.

Крім того, підставою відмови у припиненні права користування виконком Ізмаїльської МР у листі від 19.09.2018 року зазначено, що заява позивача про припинення буде розглянута після надходження заяв від нових власників, однак судова колегія вважає таку позицію помилковою, оскільки правовідносини Ізмаїльської міської ради з новими власниками нерухомого майна не стосуються правовідносин з ПрАТ «ПМК Дунайводбуд» стосовно користування земельною ділянкою.

Доводи апелянта про неправомірне об`єднання у своєму позові позивачем двох підстав для припинення права власності, на думку судової колегії, є необґрунтованими та не приймаються до уваги з наступних підстав.

Зі змісту заяви ПрАТ «ПМК-15 Дунайводбуд» від 19.04.2018 року про прийняття рішення про припинення права користування на земельну ділянку вбачається, що заявник посилається на ч.3 ст.142 ЗК України щодо добровільної відмови від користування земельною ділянкою, при цьому зазначає про набуття іншими особами права власності на нерухоме майно промбази на земельній ділянці.

В даному випадку, за наявності вказаної заяви, судова колегія вважає, що відповідач мав законні підстави відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування» прийняти відповідне рішення про припинення права користування відповідача земельною ділянкою, що є виключною компетенцією міської ради.

Отже, твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не має права своїм рішенням підміняти повноваження органу місцевого самоврядування, судова колегія вважає суперечливими, оскільки відмова органу місцевого самоврядування в прийнятті рішення про припинення права землекористування порушує права позивача, який звернувся з правомірною заявою до відповідного органу , оскільки не являється власником нерухомого майна.

Відмова виконкому Ізмаїльської міської ради від прийняття рішення про припинення права землекористування ПрАТ «ПМК Дунайводбуд» порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, оскільки позивач змушений сплачувати податок на землю, яка не перебуває у його фактичному користуванні, що не може бути в залежності від того, що належний користувач не оформив право власності за собою.

Як вбачається з матеріалів справи, Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 липня 2018 року по справі №815/2607/18 за позовом Приватне акціонерне товариство «ПЕРЕСУВНА МЕХАНІЗОВАНА КОЛОНА-15 «ДУНАЙВОДБУД» до Ізмаїльської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії було задоволено заяву Ізмаїльської міської ради про закриття провадження.

Предметом розгляду у зазначеній справі №815/2607/18 є визнання протиправною бездіяльності Ізмаїльської МР, що полягає у неприйнятті рішення про припинення права користування ПрАТ «ПЕРЕСУВНА МЕХАНІЗОВАНА КОЛОНА-15 «ДУНАЙВОДБУД» спірною земельною ділянкою та зобов`язання прийняти рішення про припинення права користування.

Ухвала суду була мотивована тим, що вказаний спір за своєю суттю, характером правовідносин, суб`єктним складом сторін, підставами та предметом позову є приватно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки спрямований на захист майнових прав позивача, тобто суд вважає, що даний спір належить до розгляду в порядку господарського судочинства ( а.с.30-34)

Вказана ухвала залишена без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2018 року.

Крім того, згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Виходячи з вищезазначеного, судова колегія вважає, що позивач правомірно звернувся до відповідача із заявою про припинення права користування, посилаючись на ст.142 ЗК України, відповідно до ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування», до повноважень міської ради відноситься розгляд даної заяви.

За таких обставин, судова колегія доходить висновку, що саме Ізмаїльська міська рада повинна була вирішити питання припинення права користування спірною земельною ділянкою, однак, оскільки відповідачем відповідного рішення не було прийнято, судова колегія вважає ефективним захист порушеного права позивача в судовому порядку в порядку господарського судочинства, що відповідає ст.4 ГПК України , якою гарантовано право на звернення до господарського суду.

Крім того, відмова відповідача оскаржена до адміністративного суду позивачем, Ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 25 липня 2018 року по справі №815/2607/18 про закриття провадження залишено без змін постановою апеляційної інстанції та набрала законної сили, та має преюдиційне значення при розгляді даної справи відповідно до ст.75 ГПК України.

За таких обставин, судова колегія доходить висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі, наведені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення, оскільки оскаржуване рішення містить висновки, які визнаються судовою колегією законними та обґрунтованими.

Таким чином, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Одеської області від 06.03.2019 року у справі №916/2459/18 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Ізмаїльської міської ради без задоволення.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, судовий збір за апеляційний перегляд рішення покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п.1 ч.1 ст. 275, ст. 276, 282, 287-288 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Ізмаїльської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 06.03.2019 року у справі №916/2459/18 залишити без змін.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписаний 21.06.2019 року.

Головуючий суддя А.І. Ярош
Судді Н.М. Принцевська
Я.Ф. Савицький