Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.06.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/169/19
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобецької С. М., секретар судового засідання Савчин Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області,
до відповідача: Косівського районного підприємства "Райагроліс",
про стягнення шкоди в сумі 302 259,17грн.
від позивача: Голубчак Н.В. - завідувач юридичного сектору, (довіреність №02-12/12 від 03.01.2019);
від відповідача: не з"явились.
ВСТАНОВИВ:
Державна екологічна інспекція в Івано-Франківській області звернулась до Господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до Косівського районного підприємства "Райагроліс" про відшкодування шкоди заподіяної лісу внаслідок порушення норм лісового законодавства в сумі 302 259,17грн.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 26.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.
При цьому судом взято до уваги приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950, ратифікованої Україною 17.07.1997 (набрала чинності для України 11.09.1997), якими гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, зокрема цивільного характеру. Одночасно реалізація "права на суд" передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого згідно із ст.32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах Буланов та Купчик проти України від 09.12.2010, Чуйкіна проти України від 13.01.2011).
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, обґрунтовує їх порушенням відповідачем вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони, захисту, використання та відтворення лісів, що полягає у незаконній рубці без лісорубних квитків на території Яворівського лісництва, яке знаходиться у підпорядкуванні Косівського районного підприємства "Райагроліс" 23 сироростучих дерева породи ялини звичайної та ялиці білої та 2 сироростучих дерева породи бука, що зафіксовано в акті позапланової перевірки від 02.01.2019, чим спричинено шкоду навколишньому природному середовищу в розмірі 302 259,17грн, яку позивач просить суд стягнути з відповідача в судовому порядку, оскільки вимога №02-11/35 від 04.01.2019 про сплату шкоди в сумі 302 259,17грн залишена Косівським РП "Райагроліс" без виконання. Позовні вимоги мотивує приписами статей 1166, 1172 Цивільного кодексу України, статей 153, 222, 224 Господарського кодексу України, статей 1, 17, 19, 63, 64, 69, 86, 90, 91, 93, 105, 107 Лісового кодексу України, статей 12, 20-2, 40, 47, 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", статті 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".
Беручи до уваги приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, норми частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи те, що відповідач адресував суду заяву про розгляд спору без його участі, а у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті - спір належить вирішити у відсутності відповідача за матеріалами справи.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення.
Як вбачається з матеріалів справи основним видом діяльності відповідача - Косівського районного підприємства "Райагроліс" є код КВЕД 02.10 лісівництво та інша діяльність у лісовому господарстві (відомості у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).
На підставі наказу Державної екологічної інспекції у Івано-Франківській області №569 від 26.12.2018 щодо здійснення позапланового заходу державного нагляду, направлення на проведення позапланового заходу державного нагляду №316 від 26.12.2018 (а.с.12), державними інспекторами Державної екологічної інспекції у Івано-Франківській області в період з 27.12.2018 по 02.01.2019 проведено позаплановий захід державного нагляду щодо додержання Косівським районним підприємством "Райагроліс" вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Перевіркою виявлено незаконну рубку 23 сироростучих дерев ялини звичайної та ялиці білої (без затісок і тавр на кореневих лапах), діаметри пнів 48, 90, 48, 43, 55, 49, 48, 59, 62, 47, 51, 58, 42, 47, 57, 54, зрубаних орієнтовно (за зовнішніми ознаками даних пнів, а також наявності тирси, залишків гілок хвої та наявності частини стовбурів деревини біля пня) в листопаді-грудні 2018; 2 сироростучих дерева породи бук (без затісок і тавр на кореневих лапах), діаметри пнів 26, 23, зрубаних орієнтовно (за зовнішніми ознаками даних пнів, а також наявності тирси, залишків гілок хвої та наявності частини стовбурів деревини біля пня) в жовтні-грудні 2018. Дані порушення зафіксовано Державною екологічною інспекцією у Івано-Франківській області у акті 02.01.2019 (а.с.13-22) з відомістю обліку пнів незаконно зрубаних дерев на території лісового фонду у кв.14 вид.36 (а.с. 23). Вказаний акт підписано головним лісничим Косівського РП "Райагроліс" без жодних зауважень чи заперечень.
На підставі Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу" №665 від 23.07.2008, у відповідності до розрахунку (а.с.24), Державною екологічною інспекцією у Івано-Франківській області визначено розмір шкоди, завданої лісу незаконною рубкою дерев на території лісового фонду Яворівського лісництва Косівського РП "Райагроліс" в розмірі 302 259,17грн.
Позивач звертався до відповідача з вимогою №02-11/35 від 04.01.2019 про сплату шкоди в сумі 302 259,17грн. Доказів належного реагування Косівським РП "Райагроліс" суду не пред`явлено.
Предметом судового розгляду є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про відшкодування шкоди заподіяної лісовому фонду незаконною рубкою дерев в розмірі 302 259,17грн.

Приписами статті 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.
Відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються, зокрема Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", Лісовим кодексом України, а також іншим законодавчими актами України.
Завданням законодавства про охорону навколишнього природного середовища є регулювання відносин у галузі охорони, використання і відтворення природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки, запобігання і ліквідації негативного впливу господарської та іншої діяльності на навколишнє природне середовище, збереження природних ресурсів, генетичного фонду живої природи, ландшафтів та інших природних комплексів, унікальних територій та природних об`єктів, пов`язаних з історико-культурною спадщиною (стаття 1 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").
Основним завданням державного регулювання та управління у сфері лісових відносин є забезпечення ефективної охорони, належного захисту, раціонального використання та відтворення лісів (стаття 25 Лісового кодексу України).
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю), визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".
Згідно з статтею 1 цього Закону державний нагляд (контроль) це - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Нормою статті 63 Лісового кодексу України обумовлено що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від незаконних рубок та інших пошкоджень.
Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб (стаття 86 Лісового кодексу України).
Відповідно до частини 2 статті 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов`язані зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; створювати сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.
У відповідності до статті 69 Лісового кодексу України спеціальним дозволом на використання лісових ресурсів в межах виділеної лісової ділянки є лісорубний квиток.
Пунктом 2 Порядку видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №761 від 23.05.2007 передбачено, що лісорубний або лісовий квиток є основним документом, на підставі якого здійснюється спеціальне використання лісових ресурсів.
Судом встановлено, що лісорубних квитків - спеціальних дозволів на законну вирубку 23 сироростучих дерева породи ялини звичайної та ялиці білої та 2 сироростучих дерева породи бука - Косівським РП "Райагроліс" не видано, що підтверджено відповідачем у відзиві на позов №82/04 від 04.04.2019 (вх№6115/19 від 08.04.2019).
Пунктом 5 частини 2 статті 105 Лісового кодексу України передбачено, що відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.
Відповідно до статті 107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. При цьому, юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.
Дослідивши усі обставини справи та надавши оцінку зібраним у справі доказам, судом встановлено порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства, що полягає у допущенні незаконної вирубки без спеціального дозволу 23 сироростучих дерева породи ялини звичайної та ялиці білої та 2 сироростучих дерева породи бука, що підтверджено позивачем перед судом документальними доказами, а саме актом позапланового заходу державного нагляду щодо додержання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів від 02.01.2019 з відомістю обліку пнів незаконно зрубаних дерев на території лісового фонду у кв.14 вид.36, який підписано головним лісничим Косівського РП "Райагроліс" без жодних зауважень чи заперечень.
Одночасно судом перевірено розрахунок шкоди, завданої лісу незаконною рубкою дерев на території лісового фонду Яворівського лісництва Косівського РП "Райагроліс на загальну суму 302 259,17грн (а.с.24) та визнано його таким, що здійснений у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу" №665 від 23.07.2008.
За таких обставин в даному випадку в наявності усі елементи складу цивільного правопорушення, зокрема: протиправна бездіяльність відповідача, яка полягає у допущенні незаконної вирубки лісу; безпосереднього причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданою шкодою, адже шкода виступає об`єктивним наслідком поведінки відповідача через недотримання природоохоронного та лісового законодавства; розміру самої шкоди.
У відповідь відповідачу на посилання про те, що відповідач не здійснював незаконної рубки дерев, а відповідальність за такі дії має нести винна особа, а не відповідач у справі, як постійний лісокористувач то суд зазначає, що за змістом вище вказаних правових норм Лісового кодексу України організація і забезпечення охорони та захисту лісів, передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема від незаконних рубок і покладається на постійних лісокористувачів. Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконну вирубку дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі шкоди внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу. Цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів, а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності, що полягає у не вчиненні дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках земель лісового фонду.
Відповідачем не доведено перед судом, що він на виконання вимог лісового та природоохоронного законодавства забезпечив охорону і збереження лісу на підвідомчій йому території від незаконної вирубки дерев, а також відсутність вини в такій бездіяльності. Наведене вище спростовує твердження відповідача про відсутність його вини, як лісокористувача у заподіянні шкоди.
Водночас як зазначає Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.02.2009 у справі "Олюджіч проти Хорватії" навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення. Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини від 03.07.2014 у справі "Мала проти України", від 07.10.2010 у справі "Богатова проти України"). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (рішення Європейського суду з прав людини від 03.07.2014 у справі "Мала проти України"). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення Європейського суду з прав людини від 27.09.2001 у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").
Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД та Месроп Мовсесян проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване та обґрунтоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється, зокрема на цивільний процес.
Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Як вказують частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України).
У відповідності до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частини 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України). Позивачем доведено обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог. Заперечення відповідача не узгоджуються з вимогам чинного законодавства та спростовуються вищевикладеним.
За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача шкоди заподіяної лісовому фонду незаконною рубкою дерев в розмірі 302 259,17грн правомірна, обґрунтована, документально підтверджена і підлягає задоволенню в повному обсязі.
Враховуючи приписи статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покласти на відповідача.
Керуючись статтями 13, 1291 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", Лісовим кодексом України, статтею 1166 Цивільного кодексу України, статтями 73-79, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
позов Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області до відповідача Косівського районного підприємства "Райагроліс" про стягнення шкоди в сумі 302 259,17грн - задовольнити.
Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 26.06.2019

Суддя С.Кобецька