РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2019Справа №910/5299/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Блажівської О.Є, розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи №910/5299/19

за позовом Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Лепорського,буд.1, )

до Акціонерного товариства «Українська Залізниця» (03680, м.Київ, вул.Тверська, буд.5, )

в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська Залізниця» (84400, Донецька обл., м.Лиман, вул.Привокзальна, буд.22, )

про стягнення 259 497,09 грн,-

Без виклику учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь» 22 квітня 2019 року звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська Залізниця в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська Залізниця» про стягнення 259 497,09 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що оскільки відповідачем доставлено вантаж із порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст.41 Статуту залізниць України та «Правилами обчислення термінів доставки вантажу», Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь» просить стягнути суму штрафу за несвоєчасну доставку вантажу у розмірі 259 497,09 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/5299/19, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Сторонам встановлено строк для подання до суду заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін до 24.05.2019 року, а також встановлені строки для подання до суду заяв по суті справи.

13.06.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить на підставі ст. 233 Господарського кодексу України зменшити розмір штрафних санкцій на 30%. Разом із відзивом відповідач просить поновити процесуальний строк для подання відзиву.

Розглянувши відзив Акціонерного товариства «Українська Залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська Залізниця» та клопотання про поновлення процесуального строку для подання відзиву, суд зазначає, що відповідно до статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов'язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Розглянувши клопотання Акціонерного товариства «Українська Залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська Залізниця» про поновлення пропущеного строку для подання відзиву, суд дійшов висновку про наявність підстав для його задоволення.

19.06.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

Протягом вересня 2018 року - жовтня 2018 року на адресу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» було доставлено вантаж за залізничними накладними №№: 51915684, 51915676, 51915668, 52036985, 52036993, 52046307, 52133030, 52133048, 52014545, 52157989, 52157989, 52206406, 52206380, 52238359, 52238342, 52344025, 52343902, 52340007, 52371671, 52379500, 52379492, 52389657, 52438538, 52430634, 52430618, 52430626, 52468212, 47463385, 47495387, 47432554, 47061817, 47061791, 47448287, 47304688, 47435490, 47435763, 47586532, 47818430, 47818422, 47818406, 47751953, 47751961, 47751987, 47779574, 47779566, 47779590, 47779582, 47807433, 47807508, 47807458, 47807441, 47842216, 47866264, 47833058, 47833066, 47833074, 47833082, 47833090, 47833108, 47825518, 47786710, 47868781, 47526199, 47905874, 47990171, 45030475, 45030525, 47974464, 45074747, 45074762, 45083029, 45128717, 45128733, 45128691, 45006483, 45007069, 47982103, 47982673, 45107117, 45107067, 45207115, 45190840, 45209632, 47879911, 45347259, 45107075, 45400835, 45400785, 45400777, 45433687, 45293230, 45381787, 45381795, 45437050, 45293164.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач припустився прострочення доставки вантажу за вказаними накладними, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 259 497,09 грн штрафу на підставі ст.116 Статуту залізниць України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 909 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

В силу приписів статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов'язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 919 Цивільного кодексу України перевізник зобов'язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Перевізник зобов'язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі (ч. 1 ст. 313 ГК України).

Згідно зі статтею 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Так, постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць України (далі - Статут), який визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту передбачено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Частинами 1, 2, 5 статті 23 Статуту передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Відповідно до ст. 41 Статуту залізниць України, залізниці зобов'язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з пунктами 1.1,1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (із змінами та доповненнями), зареєстрованих в МЮ України 24.11.2000 № 644 (далі - Правила), термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажів (статті 41, 116 Статуту залізниць України) у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на ____число _____місяць" (п. 2.1. Правил).

Згідно з п. 2.4. наведених Правил, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов'язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (п. 2.9. Правил).

Відповідно до п.2.10. Правил, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Відповідно до Інформаційного листа ВГСУ України №01-06/420/2012 від 04.04.2012р., нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб. Встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш ніж на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченої статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Згідно п.8 Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Як підтверджується календарними штемпелями на накладних, доданих до позовної заяви, вантаж відповідачем доставлено позивачу з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу. З врахуванням чого позивачем правомірно нараховано відповідачу штраф.

Таким чином, факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений, документально підтверджений, не заперечується відповідачем, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 259 497,09 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Разом з тим, відповідач просить зменшити штраф, який просить стягнути позивач, посилаючись на наступне.

Безпосередньо позивача (як вантажоодержувач) обслуговує регіональна філія "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", яка знаходиться за адресою: 84404, Донецька обл., м. Лиман, вул. Привокзальна, 22. Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей. Відповідно до ст. 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VІІ "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (далі - Закон № 1669) період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014. Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України Президентом України наразі не видавався.

Окрім того, пунктом 5 ст. 11 Закону № 1669-VІІ передбачено обов'язок Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" у період з 14.04.2014 до її закінчення. Остаточний перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, буде затверджено у десятиденний строк з дня закінчення антитерористичної операції (абз. 3 п. 5 ст. 11 Закону № 1669-VІІ). Кабінетом Міністрів України 02.12.2015 прийнято розпорядження № 1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України".

Відповідач вказує, що практично вся залізнична мережа регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" знаходиться в зоні проведення АТО.

Проведення АТО значно ускладнило транспортне сполучення у межах регіональної філії "Донецька залізниця" та забезпечення виконання вимог та положень Статуту залізниць України і Правил перевезення вантажів, які були затверджені задовго до початку проведення АТО.

Також відповідач зазначає, що до початку АТО переважна більшість вантажів прямувала до м. Маріуполь зі ст. Авдіївка та ст. Ясинувата через ст. Донецьк до станцій міста Маріуполя. Зазначена ділянка мала дві залізничні колії та була електрифікованою. Наразі ст. Ясинувата та ст. Донецьк знаходяться на непідконтрольній українській владі території і рух потягів у бік Маріуполя припинено з осені 2014 року.

В зв'язку з цим єдиним залізничним сполученням з м. Маріуполь є ділянка залізниці між ст. Волноваха та ст. Камиш Зоря. Зазначена ділянка має одну не електрифіковану колію, яка до початку проведення АТО була допоміжною та резервною ланкою транспортного сполучення з м. Маріуполь. Враховуючи, що в м. Маріуполь крім позивача знаходяться чимало великих підприємств, обсяги перевезень вантажів значно перевищують пропускну здатність ділянки між ст. Волноваха та ст. Камиш Зоря.

Таким чином, порушення термінів доставки вантажу мали місце з поважних та незалежних від перевізника причин.

В той час, із поданої позивачем відповіді на відзив щодо заяви про зменшення розміру штрафу вбачається наступне.

Відповідач в обґрунтування заяви про зменшення розміру штрафу вказує на ту обставину, що виходячи з ситуації, що склалася у зв'язку з проведенням АТО, забезпечення залізничних перевезень здійснюється через ділянку залізниці між ст. Волноваха та ст. Камиш-Зоря не за найкоротшою тарифною відстанню, а в об'їзд.

У зв'язку з чим позивач зазначає, що перевезення вантажу за спірними правовідносинами на адресу Позивача здійснювались виключно на підконтрольній українській владі території. При цьому, ділянка між ж.д. станціями Волноваха - Камиш-Зоря має протяжність усього 84 км і є лише частиною маршруту перевезення вантажу від станції вантажовідправника до ст.Сартана (ПРАТ «МК « АЗОВСТАЛЬ»), в той час як, увесь маршрут перевезення складає набагато більший шлях - 734, 653, 616, 683, 1324, 1135, 1104 км і т.д. Інша більша частина залізничного шляху є задовільною та придатною для безперешкодної експлуатації. Таким чином, Відповідач, намагаючись уникнути відповідальності, наводить факти, які не відповідають дійсності.

Також позивач зазначає, що нарахування провізної плати «Укрзалізниця» проводить за фактичною відстанню перевезення. Зокрема, за колишньою схемою маршруту доставки сировини на ПРАТ «МК«АЗОВСТАЛЬ» (ст. Сартана) через ст. Ясинувата з АКХЗ (ст. Авдіївка) тарифна відстань становить 148 км і провізна плата за місяць склала б 5 982 618, грн. без ПДВ. При перевезенні коксу за фактичною відстанню 419 км через ст. Камиш-Зоря залізничний тариф становив 10 349 902,00 грн. без ПДВ. Таким чином, різниця по з.д. тарифу тільки за перевезення коксу з АКХЗ (ст. Авдіївка) склала 4 367 284,00 грн. без ПДВ.

У зв'язку з вказаними обставинами (збільшення відстані маршруту перевезення) ПРАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» вимушено нести додаткові витрати, пов'язані зі сплатою додаткових сум залізничного тарифу у розмірі 20 000 000,00 грн. помісячно.

Одночасно, позивач зазначає, що ПРАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» в повному обсязі і своєчасно виконує свої зобов'язання за укладеними договорами № 1/27 від 22.11.2016 р. про експлуатацію залізничного під'їзного шляху ПРАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» і № ДФ/10020 від 28.12.2015 р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Крім того, як про це стверджує позивач, ним здійснювалось фінансування робіт з відновлення шляхопроводу на ділянці шляху між залізничними станціями Сартана-Маріуполь для можливості відновлення вантажних і пасажирських перевезень, в реконструкції колійного розвитку ділянки залізничного сполучення Пологи-Комиш-Зоря та в ремонті локомотивів "Укрзалізниця". Сума вказаних фінансувань склала 25 852 880,04 грн., відповідні докази позивачем додано до поданого відзиву.

Стосовно доводів відповідача щодо ускладнення перевезень у зв'язку з проведенням антитерористичної операції, позивач звертає увагу на те, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що порушення термінів доставки з боку останнього мали місце з поважних та незалежних від перевізника причин.

Відносно доводів відповідача стосовно скрутного фінансового становища, позивач вказує про те, що від знаходиться не в більш привабливому становищі.

Оскільки, м. Маріуполь (місце знаходження та реєстрації Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь") є населеним пунктом, в якому проводилась антитерористична операція. Вказана обставина також значно ускладнила ведення господарської діяльності Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь", зокрема, у результаті порушення залізничного сполучення - основного джерела постачання сировини, позивач опинився перед загрозою зупинки. З метою забезпечення виробничого процесу, та стабілізацією обсягів виробництва Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" було змушене нести додаткові витрати на забезпечення доставки сировини та відправки вантажів іншими способами.

З врахуванням проблем в регіоні, пов'язаних з проведенням військових дій, дуже ускладнилася логістика поставок. Зокрема, позивачем був здійснений перехід на поставку сировини більш дорогим морським транспортом замість залізничного, у виробництві стало використовуватися більш дороге імпортне вугілля через неможливість забезпечення українським вугіллям, що знаходиться на тимчасово неконтрольованій державою території.

У зв'язку зі зниженням обсягів виробництва на підприємстві Приватним акціонерним товариством "Металургійний комбінат "Азовсталь" з метою вжиття заходів, направлених на вихід з кризового стану, з 16.11.2015 був введений в дію наказ "Про заходи у період зниження обсягів виробництва і погіршення фінансово-економічного стану комбінату", яким на період з 16.11.2015 по 31.12.2015 адміністративний персонал і денний персонал РСС виробничих підрозділів переведений на неповний 32 годинний робочий тиждень. Відповідні антикризові заходи відносно РСС продовжені до 31.03.2016 (копії наказів 532 від 12.11.2015 та № 605 від 25.12.2015 позивачем додані до відзиву).

Зважаючи на особливості здійснення господарської діяльності на території АТО (знаходження в безпосередній близькості від лінії зіткнення), заборгованість контрагентів перед Приватним акціонерним товариством "Металургійний комбінат "Азовсталь", що негативним чином впливають на можливість достатньою мірою забезпечити виробничий процес, викликає падіння обсягів виробництва та показників прибутку.

Так, у 2017 позивач отримав збитки у розмірі 130 947 тис. грн., крім того, дуже суттєво у 2017 збільшилася дебіторська заборгованість підприємств-контрагентів перед Приватним акціонерним товариством "Металургійний комбінат "Азовсталь", що на кінець 2017 склала 35 457 752 тис. грн., що майже на 17 мільярдів більше ніж на початок 2017.

Вищенаведене свідчить про тяжке фінансове становище Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь", при тому, невиконання зобов'язань Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" щодо термінів доставки вантажу негативним чином впливає на фінансовий стан підприємства, оскільки, не дає належним чином забезпечити виробничий процес та, як наслідок, покращити господарську діяльність позивача.

Розглянувши вищезазначене, суд зазначає, що для застосування правових норм щодо зменшення розміру штрафних санкцій, відповідач повинен довести наявність тих обставин, з якими законодавець пов'язує можливість такого зменшення.

Визначені ст.ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов'язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

Відповідно до п. 42 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/211 від 07.04.2008р., якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов'язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов'язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов'язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов'язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов'язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов'язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов'язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб'єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку.

Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов'язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Відтак, з огляду на викладене вище, виходячи з аналізу конкретних обставин, що склалися у даних правовідносинах, з врахуванням наведених відповідачем аргументів щодо зменшення розміру штрафу та контраргументів позивача, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами у розумінні ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України наявності обставин, на підставі яких суд би міг дійти висновку щодо наявності підстав з якими законодавець пов'язує можливість такого зменшення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч.1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст. ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає позовні вимоги доведеними, обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи і не спростовані належним чином відповідачем, а відтак, заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська Залізниця» (03680, м.Київ, вул. Тверська, буд.5, ) в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська Залізниця» (84400, Донецька обл., м.Лиман, вул.Привокзаьна, буд.22, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Лепорського,буд.1, ) штраф у розмірі 259 497 (двісті п'ятдесят дев'ять тисяч чотириста дев'яносто сім) грн 09 коп.

3. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська Залізниця» (03680, м.Київ, вул. Тверська, буд.5, ) в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська Залізниця» (84400, Донецька обл., м.Лиман, вул.Привокзаьна, буд.22, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Лепорського,буд.1, ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 892 (три тисячі вісімсот дев'яносто дві) грн 46 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 Господарського процесуального кодексу України)

Відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" та ст. 256 Господарського процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.Є.Блажівська