ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2643/17
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Мишкіної М.А., Таран С.В.

при секретарі - Лук`ященко В.Ю.

за участю представників:

від скаржника: не з`явився

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу ОСОБА_4

на ухвалу господарського суду Одеської області від 20.12.2018р., головуючий суддя в І інстанції Степанова Л.В., судді Погребна К.Ф., Волков Р.В., повний текст якої складено 20.12.2018р. в м. Одесі, про відмову у відкритті провадження за позовною заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4 до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" та Товариства з обмеженою відповідальністю "МОРСЬКИЙ КЛУБ ТЦФ" про зобов`язання вчинити дії

у справі № 916/2643/17

за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МОРСЬКИЙ КЛУБ ТЦФ"

про стягнення 688 436,29 грн.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «АМПУ») звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯХТ-КЛУБ «ОДЕСА-2009» (далі - Товариство) про стягнення заборгованості за договором оренди рухомого майна від 01.09.2005р. № КД-7786 в розмірі 688436,29 грн., з яких: 625098,59 грн. - орендної плати, 56069,68 грн. - пені та 7268,02 грн. - 3% річних.

17.12.2018 року ОСОБА_4 , як третя особа, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у цій справі, звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" та Товариства з обмеженою відповідальністю "МОРСЬКИЙ КЛУБ ТЦФ", яке є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯХТ-КЛУБ «ОДЕСА-2009», про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину до заявленої Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "МОРСЬКИЙ КЛУБ ТЦФ" за договором №КД-7786 від 01.09.2005р. у розмірі 625098,59грн., пені 56069,68грн. та 3% річних у розмірі 7268,02грн. на загальну суму 688 436,29грн. в порядку ст. 1213 ЦК України.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_4 посилався на порушення його корпоративних прав як учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «МОРСЬКИЙ КЛУБ ТЦФ».

Господарський суд Одеської області ухвалою від 20.12.2018 року відмовив у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_4 . на підставі пункту 1 частини першої статті 175 ГПК України, оскільки позовні вимоги третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору у цій справі заявлено фізичною особою ( ОСОБА_4 ) без статусу суб`єкта господарювання (фізичної особи-підприємця), тому даний спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а має вирішуватися за правилами Цивільного процесуального кодексу України в суді цивільної юрисдикції.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_4 звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В якості підстав для скасування вказаного судового акту суду першої інстанції скаржник посилається на норми ч. 6 ст. 275, ч. 1-4 ст. 280 ГПК України, які на переконання скаржника підлягають застосуванню судом апеляційної інстанції під час розгляду даної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "МОРСЬКИЙ КЛУБ ТЦФ" просить апеляційну скаргу задовольнити повністю, ухвалу господарського суду Одеської області від 20.12.2018 скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП "Адміністрація морських портів України" заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржувану ухвалу місцевого суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою. Позивач звертає увагу на те, шо дії господарського суду першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали жодним чином не впливають на права та інтереси скаржника, оскільки він не позбавлений можливості звернутися до суду відповідно до належної предметної та суб`єктної юрисдикції за захистом своїх порушених прав та інтересів, якщо таке має місце.

Про день, час і місце розгляду апеляційної скарги усі учасники судового процесу в порядку передбаченому ст. ст. 120, 121 ГПК України заздалегідь були повідомлені належним чином, проте не скористалися наданим законом правом на участь своїх представників в засіданні суду.

Оскільки матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги, а частиною 12 ст. 270 ГПК передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні представників сторін та скаржника за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, норми господарського процесуального законодавства закріплюють право фізичних осіб звертатися до господарського суду з позовами саме у випадку, коли їх справа віднесена до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав у юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

Згідно зі статтею 10 Закону України від 19 вересня 1991 року № 1576-XII «Про господарські товариства» (в редакції, яка була чинною для товариств з обмеженою відповідальністю) учасники товариства мають право: а) брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом; б) брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; в) вийти в установленому порядку з товариства; г) одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов`язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів; д) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом. Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Відповідно до частини першої статті 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Згідно з підпунктом 14.1.90 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Тобто якщо учасник (акціонер) господарського товариства обґрунтовує позовні вимоги щодо оспорення договору, укладеного товариством, порушенням останнім у ході статутної діяльності корпоративних прав такого учасника (акціонера), то цей спір відноситься до юрисдикції господарських судів.

Оскільки ОСОБА_4 вказує на наявність у нього частки у статутному фонді Товариства, посилається на порушення права управління Товариством внаслідок укладення в усній формі між ДП «АМПУ» та Товариством угоди про поновлення дії договору № КД-7786 від 01.09.2005р., на виконання умов якої 28 березня 2016 року ДП «АМПУ» і Товариство підписали акт приймання-передачі до даного договору, а, отже, обґрунтовує позовні вимоги порушенням його корпоративних прав, спір відноситься до юрисдикції господарських судів.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що заявлений ОСОБА_4 як учасником Товариства позов щодо застосування наслідків недійсності нікчемного правочину до заявленої Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "МОРСЬКИЙ КЛУБ ТЦФ" за договором №КД-7786 від 01.09.2005р. у розмірі 625098,59грн., пені 56069,68грн. та 3% річних у розмірі 7268,02грн. на загальну суму 688436,29грн., укладеним останнім, не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, а має розглядатися за правилами ЦПК України.

Разом з тим за приписами статті 49 ГПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу.

При цьому позови третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, мають подаватися з дотриманням загальних правил пред`явлення позову, на що безпосередньо вказують положення частини п`ятої статті 49 та частини четвертої статті 180 ГПК України. Відповідно до цих норм до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу. Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.

Відповідно до частин другої та третьої статті 180 ГПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.

Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Таким чином, у процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Отже, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи відповідно до положень частини першої статті 49 ГПК України має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі.

Позовні вимоги третьої особи, яка подала позов відповідно до приписів статті 49 ГПК України, можуть бути допущені судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами. Вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами за первісним позовом виник із зобов`язальних відносин щодо сплати Товариством орендних платежів на підставі договору оренди, тобто щодо виконання господарських зобов`язань, і не стосується прав і обов`язків ОСОБА_4 як учасника Товариства.

Разом з тим, позов ОСОБА_4 як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, щодо застосування наслідків недійсності нікчемного правочину в порядку, передбаченому статтею 1213 ЦК України, обґрунтовано порушенням корпоративних прав фізичної особи, тобто спір виник не із зобов`язальних, а з корпоративних правовідносин, учасниками яких є Товариство та фізична особа, і щодо різних предметів спору: за первісним позовом - щодо заборгованості за договором, а за позовом третьої особи із самостійними вимогами - щодо законності самого договору.

Оскільки заявлений фізичною особою ОСОБА_4 позов не взаємопов`язаний з первісним позовом, адже вимоги за цим позовом виникли з інших правовідносин, які відповідно врегульовані нормами зобов`язального права, це унеможливлює його спільний розгляд з первісним позовом.

Відповідно до приписів частини шостої статті 180 ГПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Таким чином, перевіряючи наявність чи відсутність підстав для спільного розгляду позову ОСОБА_4 . з первісним позовом, суд першої інстанції помилково послався на статтю 175 ГПК України, якою врегульовано підстави для відмови у відкритті провадження у справі, натомість мав повернути вказану заяву заявнику на підставі частини шостої статті 180 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що передбачене статтею 49 ГПК України право особи вступити у справу шляхом подання позову до однієї або декількох сторін не є абсолютним. Таке право можна реалізувати лише за умови дотримання вимог процесуального законодавства.

Позовна заява третьої особи відповідно до положень частини першої статті 49 ГПК України має містити самостійні вимоги саме на предмет спору у справі. При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. Відтак вимога третьої особи, спрямована на будь-що поза предметом спору між позивачем та відповідачем, не може бути визнана вимогою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.

Статтею 280 ГПК України встановлено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 слід задовольнити частково, ухвалу господарського суду Одеської області від 20 грудня 2018 року у справі № 916/2643/17 скасувати, позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4 з доданими до неї документами передати на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись статтями 253, 269 - 271, 275, 280-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Одеської області від 20 грудня 2018 року у справі № 916/2643/17 про відмову у відкритті провадження за позовною заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4 до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" та Товариства з обмеженою відповідальністю "МОРСЬКИЙ КЛУБ ТЦФ" про зобов`язання вчинити дії - скасувати.

Позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4 з доданими до неї документами передати на розгляд суду першої інстанції.

Справу № 916/2643/17 повернути до господарського суду Одеської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.06.2019р.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Мишкіна М.А.

Таран С.В.