ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

"18" червня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1659/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М., розглянувши матеріали вх. № 1702/19

За позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до відповідача: Об`єднання громадян "Садівниче товариство "Виноградар" (65496, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, вул. 40 років перемоги, 27)

про зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

12.06.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Об`єднання громадян "Садівниче товариство "Виноградар", в якій просить суд визнати за ОСОБА_1 право постійного користування земельною ділянкою №98-А у ОГСТ "Виноградар" з 23.03.1994 р., як члена кооперативу Об`єднання громадян "Садівниче товариство "Виноградар", яке є правонаступником СК "Виноградар" з 23.03.1994р.; зобов`язати голову правління Об`єднання громадян "Садівниче товариство "Виноградар" надати ОСОБА_1 документи, необхідні для безоплатної передачі у власність земельної ділянки № 98-А, у т.ч. для замовлення проекту відведення земельної ділянки, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у сумі 3 842,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 19.04.1993р. ОСОБА_1 шляхом таємного голосування було обрано головою садівничого кооперативу "Виноградар", що підтверджується протоколом засідання правління №4 від 19.04.93р. СК „Виноградар".

20.04.1993р. між позивачем та відповідачем було підписано договір, згідно якого ОСОБА_1 було виділено у тимчасове користування (строком на один рік) огород на неосвоєній земельній ділянці під забудову будівлі правління кооперативу, з правом подальшого продовження терміну дії договору та закріпленням й виділенням земельної ділянки в постійне користування.

Так, 23.03.1994р. правлінням кооперативу прийнято рішення про прийняття ОСОБА_1 у члени кооперативу та закріплення за ним в постійне користування земельної ділянки № 98-А, про що свідчить протокол засідання правління № 9 від 23.03.1994р. СК "Виноградар".

Крім того, на підставі рішення правління кооперативу від 23.03.1994 р. №9 на ім`я ОСОБА_1 було оформлено членську книжку садоводу №428.

Як вказує позивач, з моменту закріплення за ним у постійне користування земельної ділянки №98-А у ОСОБА_1 виникло речове право на чуже майно, а саме право володіння спірною ділянкою, закріплене у ст. 395 Цивільного кодексу України.

Також позивач вказує на те, що з моменту прийняття ОСОБА_1 у члени кооперативу та закріплення за ним земельної ділянки, позивач постійно користується такою ділянкою, обробляє її, сплачує членські внески, а також внески за користування водою та інші необхідні платежі.

Станом на сьогоднішній день правонаступником СК "Виноградар" є Об`єднання громадян "Садівничий кооператив "Виноградар", що підтверджується статутом ОГ „СК „Виноградар", перереєстрованим Овідіопольським районним управлінням юстиції Одеської області, свідоцтво №85 від 25.08.2004р.

Як стверджує позивач, починаючи з 2016р. його право користування спірною земельною ділянкою не визнається та фактично оспорюється новим керівництвом Об`єднання громадян "Садівничий кооператив "Виноградар", а також чиняться перешкоди в оформленні документів на право власності на земельну ділянку.

Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд зазначає наступне:

Згідно п.1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Так, в силу ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Статтею 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності. Найвищим судом у системі судоустрою є Верховний Суд. Систему судоустрою складають: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) Верховний Суд.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

При цьому, юрисдикція визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Юрисдикція визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення юрисдикції покладено два критерії: суб`єктний склад правовідносин і характер діяльності суб`єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Юрисдикція загальних судів і господарських судів визначається законодавством.

З огляду на викладене, подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч.2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

- справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці;

- справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

- справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

- справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

- справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці;

- вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

- інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

За змістом ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Критерієм розмежування справ цивільного і господарського судочинства є одночасно як суб`єктивний склад учасників процесу, так і характер спірних правовідносин.

З цією метою судом проаналізовано предмет позову, підстави позову, зміст позовної вимоги та суб`єктний склад сторін.

Відтак, для віднесення справи до своєї юрисдикції, господарському суду необхідно визначити, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, зокрема, господарський спір підвідомчий господарському суду за умов участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Таким чином, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори і в тому разі, якщо сторонами в судовому процесі виступають фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, якщо це прямо передбачено процесуальним законом.

Як вже було зазначено судом, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

При цьому, корпоративними правами у відповідності до ч. 1 ст. 167 ГК України є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Під корпоративними відносинами розуміють відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав (ч.3 ст. 167 ГК України).

Як встановлено судом, позивачем згідно позовної заяви є фізична особа, яка не набула статусу суб`єкта підприємницької діяльності на момент звернення до суду. При цьому, вказаний спір не є таким, що виник з корпоративних відносин, в якому фізична особа, яка не є підприємцем, може бути стороною в господарському суді.

Враховуючи наведене, а також ту обставину, що відповідачем у справі є фізична особа, яка не набула статусу суб`єкта підприємницької діяльності, а також те, що спір не містить ознак корпоративного спору, суд не вбачає підстав для застосування п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України, відтак подана позовна заява не підлягає розгляду у господарському суді.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що дана позовна заява подана із порушенням правил юрисдикції, встановлених ГПК України для відповідного позову, що в силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 175 ГПК України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 ч. 1 цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З урахуванням зазначеного суд розяснює позивачу, що розгляд даної справи віднесено до суду загальної юрисдикції у порядку цивільного судочинства.

Керуючись п.п. 1 ч.1 ст.175, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача - Об`єднання громадян „Садівниче товариство „Виноградар" про зобов`язання вчинити певні дії (вх. ГСОО №1702/19) - відмовити.

Додаток позовна заява на 4 арк. з доданими документами на 104 арк.

Ухвала набирає чинності 18.06.2019р. та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Суддя Ю.М. Щавинська