ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

13 червня 2019 року Справа № 915/1315/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М. при секретарі судового засідання Ковальжи А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства Адміністрація морських портів України, пр.-т. Перемоги, 14, м. Київ, 01135 ()

в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту), вул. Заводська, 23, м. Миколаїв, 54020 ()

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ, вул. Громадянський узвіз, 1/1, м. Миколаїв, 54002 ()

про стягнення коштів в розмірі 60 190, 08 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Варфоломєєва Л.В., довіреність № 1850 від 28.12.2018 року;

від відповідача: Гурова А.А., довіреність № 18 від 01.11.2018 року.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернулось Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ боргу в сумі 60 190, 08 грн., з яких: основний борг 51 452, 74 грн., пеня 6 392, 54 грн., інфляція 1 810, 65 грн. та 3 % річних 534, 15 грн.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 13.05.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 11.06.2019 року.

В судовому засіданні 11.06.2019 року судом оголошувалась перерва до 13.06.2019 року.

В судовому засіданні 13.06.2019 року судом відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

1. Правова позиція позивача.

Позивач зазначає, що предметом спору є вимога про стягнення грошової заборгованості. Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо неналежного виконання відповідачем умов договору № 129-Р від 26.09.2007 року, а саме: зобов`язання щодо своєчасної оплати за отримані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість, та, як наслідок, на суми прострочень позивачем нараховано пеню, інфляцію та 3 % річних. Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 525, 526, 530, 611, 625 ЦК України та умовами договору.

Позивач у наданій відповіді на відзив ( вх. № 9048/19 від 31.05.2019 року) повідомив, що після пред`явлення позову 07.05.2019 року та 11.05.2019 року відповідачем сплачено борг у сумі 60 190, 08 грн., в тому числі: основний борг у розмірі 51 452, 74 грн., пеня 6 392, 54 грн., інфляція 1 810, 65 грн. та 3 % річних 535, 15 грн. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК не заперечує проти закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

У відзиві на позовну заяву (вх. № 8682/19 від 27.07.2019 року), відповідач просить закрити провадження у справі, у зв`язку зі сплатою заявленої позивачем заборгованості 60 190, 08 грн. у повному обсязі. Крім того, відповідачем проведено оплату судового збору в розмірі 1 921 грн.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

ІV. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

Між Державним підприємством «Миколаївський морський торговельний порт» (порт) та Товариством з обмеженою відповідальністю НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ (споживач) було укладено Договір № 129-Р на надання комунальних послуг від 26.09.2007 року (арк. 30).

В подальшому до вищевказаного договору між сторонами було укладено 17 (сімнадцять) додаткових угод, якими сторони вносили зміни до додатку № 1 до договору (арк. 32-51).

Договір та додаткові угоди підписано сторонами та скріплено печатками сторін.

Відповідно до абз. 2 Додаткової угоди № 9 від 19.06.2013 року у зв`язку з реорганізацією ДП «Миколаївський морський торговельний порт» шляхом виділу стратегічних об`єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов`язків стосовно них відповідно до розподільчого балансу та акту приймання-передачі та утворення внаслідок виділу ДП «Адміністрація морських портів України» на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 № 133-Р, наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 року № 163, а також переходом прав та зобов`язань за договором № 129-Р від 26.09.2007 р. до правонаступника ДП «Адміністрація морських портів України».

1. Щодо стягнення основного боргу.

На підставі ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На виконання умов договору позивачем для проведення оплати було виставлено відповідачу рахунки на загальну суму 51 452, 74 грн., крім того між сторонами було складено та підписано акти наданих послуг та приймально-здавальні акти. Рахунки та акти наявні в матеріалах справи та перевірені судом (арк. 52-92).

Позивач неодноразово звертався до відповідача з листами від 01.03.2018 року, від 26.03.2018 року, від 27.04.2018 року, від 06.07.2018 року та з претензією про сплату заборгованості (арк. 93-96, 23-29).

Як вбачається з розрахунку заборгованості в позовній заяві, станом на день звернення до суду із даним позовом заборгованість відповідача перед позивачем за отримані комунальні послуги становила 51 452, 74 грн. (арк. 7).

В подальшому відповідачем повністю проведено оплату за отримані послуги в сумі 51 452, 74 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 961 від 07.05.2019 року на суму 37 705, 38 грн., № 998 від 11.05.2019 року на суму 18 024, 00 грн., № 999 від 11.05.2019 року на суму 15 726, 02 грн., № 1000 від 11.05.2019 року на суму 18 538, 76 грн.. № 1001 від 11.05.2019 року на суму 8 921, 10 грн. та № 1002 від 11.05.2019 року на суму 7 383, 90 грн. та банківською випискою (арк. 128-133, 150-155).

Отже, станом на день розгляду справи відповідачем повністю погашено заборгованість за отримані послуги, що також підтверджено позивачем у відповіді на відзив (вх. № 9048/19 від 31.05.2019 року).

2. Щодо вимоги про стягнення трьох процентів річних та індексу інфляції.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано відповідачу 534, 15 грн. - 3 % річних від суми заборгованості по кожному платежу окремо.

Розрахунок суми 3 % річних у сумі 534, 15 грн. є арифметично правильним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи. Розгорнутий розрахунок трьох відсотків річних наявний в матеріалах справи (арк. 11-12).

Позивачем також нараховано відповідачу 1 810, 65 грн. - індексу інфляції за прострочення виконання грошових зобов`язань. Перевіривши нарахування індексу інфляції, судом встановлено, що позивачем правильно застосовано індекси інфляції, період визначено правильно, нарахування здійснено відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, детальний розрахунок наявний в матеріалах справи (арк. 9-11).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та підставність нарахування індексу інфляції в розмірі 1 810, 65 грн. та 3 % річних у сумі 534, 15 грн.

При цьому, судом встановлено, що після відкриття провадження у даній справі відповідачем проведено оплату 3 % річних та інфляційних втрат, що підтверджується платіжним дорученням № 1003 від 11.05.2019 року (арк. 134).

3. Щодо вимоги про стягнення пені.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 4.1 Договору за несвоєчасну оплату рахунків порту, споживач оплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент затримки платежу, від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Перевіривши розрахунок розміру пені, судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування пені за прострочення виконання грошового зобов`язання на суму 6 392, 54 грн. Нарахування пені здійснено позивачем по кожному рахунку окремо. Розрахунок пені здійснено позивачем арифметично правильно відповідно до вимог чинного законодавства та умов Договору. Нарахування здійснено позивачем, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Період нарахування визначено позивачем правильно. Детальний розрахунок пені наявний в матеріалах справи (арк. 7-9). Отже, нарахування пені в 6 392, 54 грн. є обґрунтованим та підставним.

При цьому, судом встановлено, що після відкриття провадження у даній справі відповідачем проведено оплату пені, що підтверджується платіжним дорученням № 1003 від 11.05.2019 року (арк. 134).

V. ВИСНОВКИ СУДУ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку. Правовідносини між сторонами у даній справі регулюються договором, який в силу ст. 629 ЦК України є обов`язковим до виконання. Умовами договору встановлено чіткі строки проведення оплати рахунків за надані послуги. Проте, відповідачем у встановлені договором строки оплату не проведено, що не заперечується самим відповідачем та підтверджено матеріалами справи. За порушення виконання зобов`язання, а саме строків оплати коштів, умовами договору передбачено нарахування пені, яку позивачем нараховано обґрунтовано, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України позивачем також обґрунтовано нараховано індекс інфляції та три відсотки річних.

Як вказано вище, станом на день розгляду справи заборгованість в сумі 60 190, 08 грн. (основний борг 51 452, 74 грн., пеня 6 392, 54 грн., інфляція 1 810, 65 грн. та 3 % річних 534, 15 грн.) відповідачем сплачена в повному обсязі, у зв`язку з чим відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 8682/19) просив суд закрити провадження у справі № 915/1315/19 у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Позивач у відповіді на відзив (вх. № 9048/19 від 31.05.2019 року) проти закриття провадження у справі № 915/1315/19 у зв`язку з відсутністю предмету спору не заперечував.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі № 915/1315/19 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Судом встановлено, що судовий збір сплачено відповідачем на користь позивача, що підтверджується платіжним дорученням № 1150 від 11.06.2019 року на суму 1 921, 00 грн.

Отже, питання про відшкодування витрат по сплаті судового збору судом не вирішується.

Керуючись ст. 231, 233-235, 254-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі № 915/1315/19 за позовом Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ про стягнення грошових коштів в сумі 60 190, 08 грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

2. Роз`яснити учасникам справи, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч. 3 ст. 231 ГПК України).

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст ухвали складено 18.06.2019 року.

Суддя Е.М. Олейняш