ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м. Черкаси

справа № 925/197/19

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Хелис Н.М., розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за позовом державного підприємства Енергоринок, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27

до публічного акціонерного товариства Черкасиобленерго, м. Черкаси, вул. Гоголя, 285

про стягнення 312 399 081,60 грн. заборгованості та санкцій,

за участю повноважних представників сторін:

від позивача: Гаркуша В.В. - адвокат за договором,

Зарицький О.А. - адвокат - за договором;

від відповідача: не з`явився.

Державне підприємство Енергоринок звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до публічного акціонерного товариства Черкасиобленерго про стягнення заборгованості за поставлену електричну енергію згідно договору від 15.06.2007р. №4071/02 в розмірі 312 399 081,60 грн. за період жовтня-грудня 2018р., в тому числі:

301 826 081,54 грн. основного боргу,

66 625,22 грн. інфляційних,

9 414 749,96 грн. пені,

908 600,60 грн. - 3% річних,

183 024,28 грн. штрафу

та відшкодування судових витрат.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 19.02.2019р. відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 12.03.2019р. підготовче засідання відкладено.

28.03.2019р. оголошено перерву в підготовчому засіданні до 14:30 17.04.2019р.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 17.04.2019р. закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 28.05.2019р. розгляд справи відкладено.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, участь свого представника у засіданні не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив. Ухвали суду вручено уповноваженому представнику відповідача, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення. Подано клопотання від 20.06.2019р. про відкладення судового розгляду справи у зв`язку з участю повноважного представника відповідача в судовому засіданні в касаційній інстанції.

Суд враховує обставину, що відповідач є юридичною особою та може скористатись послугами фахівців у галузі права за окремою угодою, тобто відповідач не скористався своїм конституційним правом взяти участь в засіданні суду.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просили позов задовольнити. Представники обізнані з банкротним провадженням стосовно відповідача, з мораторієм на задоволення вимог та стягнення санкцій. Вказують про наявну поточну заборгованість відповідача за поставлену йому електричну енергію в жовтні-грудні 2018р. Наполягають на розгляді справи по суті.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Інших доказів сторонами не подано.

Судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини:

15.06.2007р. між державним підприємством «Енергоринок» (ДПЕ Позивач по справі) та відкритим акціонерним товариством «Черкасиобленерго» (ЕК Відповідач по справі) було укладено договір №4071/02 (далі Договір, а.с. 12-25), за яким Позивач зобов`язався продавати, а Відповідач зобов`язався купувати електроенергію та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору.

У зв`язку з реорганізацією ВАТ «Черкасиобленерго» на публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго» 05.10.2011р. між Позивачем та Відповідачем підписано додаткову угоду №7665/02 до Договору (а.с. 26), відповідно до умов якої правонаступником всіх зобов`язань (прав та обов`язків) відкритого акціонерного товариства «Черкасиобленерго» за Договором є публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго» (п. 2).

11.06.2017р. набув чинності Закон України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017р. №2019-VIII (далі - Закон №2019-VIII). При цьому, у Законі України «Про ринок електричної енергії», закріплені принципові вимоги Третього енергопакета ЄС в частині розділення обленерго (так званий Unbundling).

Так, відповідно до абз. 1 п. 13 Перехідних Положень Закону №2019-VIII, під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу вертикально інтегрований суб`єкт господарювання повинен до 1 січня 2019 року вжити заходів для відокремлення оператора системи розподілу (далі - ОСР) від виробництва, передачі, постачання електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання.

Згідно з абз. 16 п. 13 розділу XVII Закону №2019-УШ та постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 16.11.2018р. №1447 (а.с. 33-34) публічному акціонерному товариству «Черкасиобленерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії.

При цьому, абз. 22, 26 п. 13 розділу XVII ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Закону №2019-VIII передбачено, що у разі відокремлення ОСР є правонаступником в частині прав та обов`язків:

за договорами, укладеними з державним підприємством, що провадить діяльність з оптового постачання електричної енергії (ДП «Енергоринок»), судовими рішеннями, прийнятими у справах щодо цього підприємства.

З урахуванням приписів Закону №2019-VIII, між Позивачем та Відповідачем укладено додаткову угоду від 26.12.2018р. №16068/01 до Договору (а.с. 35-48) відповідно до п. 3 якої сторони дійшли згоди викласти з 01.01.2019р. преамбулу Договору в частині найменування, ліцензії та статусу ЕК в такій редакції: «Публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго», що є правонаступником в частині прав та обов`язків за договорами, укладеними з державним підприємством, що провадить діяльність з оптового постачання електричної енергії, судовими рішеннями, прийнятими у справах щодо цього підприємства; діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії та має статус платника податку на прибуток за базовою (основною) ставкою відповідно до Податкового Кодексу України».

Відповідно до п.1 Додаткової угоди від 26.12.2018р. №16068/01 до Договору сторони домовились, що порядок розрахунків за куповану до 31.12.2018р. (включно) електричну енергію ЕК у ДПЕ згідно з Договором, взаємовідносини та відповідальність сторін за порушення умов Договору в частині купівлі-продажу електроенергії, що мали місце у цей період, визначаються умовами Договору, що діяли в редакції до 01.01.2019р.».

Таким чином, ПАТ «Черкасиобленерго», як оператор системи розподілу в силу приписів Закону та умов укладеної Додаткової угоди від 26.12.2018р. №16068/01 є правонаступником в частині виконання зобов`язання по Договору від 15.06.2007р. №4071/02.

Відповідно до пункту 4.13 Договору (в редакції, що діяла до 01.01.2019р.) документом, який підтверджує факт переходу права власності на електроенергію від ДПЕ до ЕК, є підписаний з боку ДПЕ та ЕК та скріплений печатками Акт купівлі-продажу електроенергії.

Відповідно до умов Договору Відповідач купував у Позивача електричну енергію за період з жовтня по грудень 2018 року (включно), що підтверджується актами купівлі-продажу електричної енергії:

- за жовтень від 31.10.2018р. на суму 319 254 572,24 грн. з ПДВ (а.с. 49);

- за листопад від 30.11.2018р. на суму 416 271 517,54 грн. з ПДВ (а.с. 50);

- за грудень від 31.12.2018р. на суму 477 351 438,19 грн. з ПДВ (а.с. 51).

Згідно п. 6.4 Договору остаточний розрахунок за куплену ЕК в ДПЕ електроенергію в розрахунковому місяці здійснюється ЕК до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, з поточних або інших (крім поточного із спеціальним режимом використання) рахунків ЕК. У цьому випадку ЕК зобов`язана обов`язково вказати призначення платежу.

Однак, Відповідач не виконав у повному обсязі своїх зобов`язань за Договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 31.01.2019р. складає 301 826 081,54 грн., що підтверджується довідкою Позивача про стан взаємних розрахунків між ДП «Енергоринок» та ПАТ «Черкасиобленерго» (а.с. 52).

Невиконання Відповідачем взятих на себе зобов`язань, передбачених п. 6.4 Договору, стало підставою звернення Позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення боргу та санкцій з Відповідача.

Представник відповідача заперечив право позивача на нарахування обтяжень на суму боргу з мотивів відкритого з травня 2004 року банкрутного провадження стосовно відповідача на підставі ЗУ «Про відновлення платоспроможності божника та визнання його банкрутом». Подано письмовий відзив на позов (а.с. 76-79). За твердженням відповідача, на суму боргу банкрута позивачі та кредитори не можуть нараховувати обтяження на суму боргу.

На запитання головуючого представники позивача заявили:

про відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів і пояснень;

про відсутність потреби у витребуванні інших доказів від учасників провадження у справі та інших осіб;

про можливість завершення дослідження обставин справи.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких правових підстав та мотивів.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Згідно статутних документів позивач та відповідач є самостійними юридичними особами та суб`єктами господарювання, з присвоєнням ідентифікаційного коду та внесенням даних в ЄДРПОУ.

Суд при вирішенні спору та прийнятті рішення враховує основні засади та принципи господарського судочинства (ст. 2 ГПК України), в тому числі верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, диспозитивність, змагальність сторін, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Суд враховує, що відповідно до приписів ст. 4 ГПК України юридичні особи мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарських судів.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобов`язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно з положеннями ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на

користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох сторін, спрямована па встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктами господарювання, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Між сторонами виникли відносини постачання електроенергії як різновид відносин купівлі-продажу (з елементами послуги з доставки приєднаними мережами), що відповідає приписам гл. 54 ЦК України на підставі письмового двостороннього оплатного строкового консенсуального договору від 15.06.2007р. №4071/02 (а.с. 12-25).

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Договір не заперечений сторонами, не визнаний недійсним за рішенням суду, не розірваний в установленому порядку чи за згодою сторін.

Суд враховує презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК України).

Позивачем виконано поставки електроенергії як різновиду товарної продукції відповідно до актів купівлі-продажу електричної енергії:

- за жовтень від 31.10.2018р. на суму 319 254 572,24 грн. з ПДВ (а.с. 49);

- за листопад від 30.11.2018р. на суму 416 271 517,54 грн. з ПДВ (а.с. 50);

- за грудень від 31.12.2018р. на суму 477 351 438,19 грн. з ПДВ (а.с. 51).

Спору в частині поставки, недопоставки, неналежної поставки, ціни електроенергії, суми основного боргу між сторонами немає.

Відповідачем обумовлені об`єми електроенергії прийняті без зауважень та передані приєднаними мережами кінцевим споживачам. Заборгованість за отриману електроенергію в період жовтень-грудень 2018р. відповідачем не оплачена. На суму простроченого грошового боргу позивачем нараховані обтяження в виді інфляційних втрат, 3% річних, та неустойка, що є предметом спору в суді.

На момент звернення з цим позовом відповідач не розрахувався за поставлену електричну енергію. Позивач підтвердив несвоєчасний розрахунок за спірним договором.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, між Позивачем та Відповідачем було узгоджено строк сплати за отриманий товар, який визначений п. 6.4 Договору остаточний розрахунок за куплену ЕК в ДПЕ електроенергію в розрахунковому місяці здійснюється ЕК до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, з поточних або інших (крім поточного із спеціальним режимом використання) рахунків ЕК. У цьому випадку ЕК зобов`язана обов`язково вказати призначення платежу.

Суд враховує відсутність претензій відповідача стосовно неналежної поставки електричної енергії, недопоставки електричної енергії чи іншого невиконання умов спірного договору.

Суд також враховує, що Відповідач свої зобов`язання в частині належної та своєчасної оплати за вже отриману електричну енергію належним чином не виконав. Строк виконання зобов`язання для відповідача є таким, що настав. Суд вважає доведеним право позивача на стягнення 301 826 081,54 грн. основного боргу з відповідача.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Частиною першою ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, тому суд вважає обґрунтованим та доведеним право позивача на стягнення обтяжень по грошовому зобов`язанню у виді інфляційних втрат та 3% річних за весь час прострочення платежу.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Суд враховує правову позицію позивача про застосування до спірних правовідносин редакції ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом» до 19.01.2013р. та поточні вимоги кредитора, оскільки провадження про банкрутство відповідача порушено господарським судом Черкаської області у справі №01/1494 від 14.05.2004р. з введенням мораторію на стягнення та нарахування штрафних санкцій, що не забороняє нараховувати інфляційні втрати та 3% річних по грошових зобов`язаннях.

Запропонований розрахунок позивача перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Еліт: Ліга Закон», з округленням сум після двох знаків після коми за спірні періоди.

Стягненню підлягає 66 625,22 грн. інфляційних втрат та 908 600,60 грн. - 3% річних з простроченої суми боргу.

Стягнення штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визнає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Частина 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України передбачають такі способи захисту порушеного права особи як присудження до виконання обов`язку в натурі та застосування штрафних санкцій.

Відповідно до п. 7.3.2 Договору (в редакції додаткової угоди від 30.04.2008р. №4690/01 а.с. 27-28) за порушення строків оплати за отриману електроенергію Відповідачу нараховується пеня в розмірі 0,2% від суми простроченого платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення) за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу.

На підставі вказаних вимог Позивачем нараховано Відповідачу 9 414 749,96 грн. пені за період з 20.11.2018р.-31.01.2019р. та 183 024,28 грн. штрафу, які просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 14.05.2004р. порушено провадження у справі №01/1494 про банкрутство відкритого акціонерного товариства Черкасиобленерго, яке в подальшому було перейменоване у публічне акціонерне товариство Черкасиобленерго, введений мораторій на задоволення майнових вимог кредиторів.

Наразі провадження у справі №01/1494 про банкрутство публічного акціонерного товариства Черкасиобленерго у процедурі розпорядження майном боржника і дія мораторію на задоволення майнових вимог кредиторів тривають за правилами Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом в редакції, чинній до 19 січня 2013 року. Частина 4 ст. 12 цього Закону передбачає, зокрема, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань.

Спеціальним законом, яким є Закон України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом в редакції, чинній до 19 січня 2013 року, встановлена і є чинною заборона протягом дії мораторію на задоволення майнових вимог кредиторів нараховувати неустойки (штраф, пеню) та застосовувати інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань безвідносно до часу їх (зобов`язань) виникнення.

За таких обставин та дії мораторію в банкрутному провадженні стосовно відповідача, позивач не має права на нарахування і стягнення з відповідача пені у сумі 9 414 749,96 грн. та 183 024,28 грн. штрафу, тому в задоволенні вимоги про стягнення пені та штрафу слід відмовити. В цій частині позову належить відмовити за необгрунтованістю.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 31.07.2013р. у справі №922/874/13-г, Верховного Суду України від 12.03.2013р. у справі №3-71гс12 та від 01.10.2013р. у справі №3-27гс13, та в постанові Київського апеляційного господарського суду України від 17.12.2014р. у справі №925/1477/14, в рішенні господарського суду Черкаської області від 28.04.2015р. у справі №925/231/15.

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Суд зазначає, що проведення оплати боргу відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу про оплату боргу - має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання заперечень суду по суті спору чи доказів про проведення розрахунку. Відповідач не надав доказів об`єктивної неможливості погашення боргу.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати належить покласти на Відповідача та стягнути на користь Позивача 672 350 грн. судового збору за максимальною ставкою при загальній сумі присудженого до стягнення боргу.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з відповідача: публічного акціонерного товариства Черкасиобленерго, м. Черкаси, вул. Гоголя, 285, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий

на користь позивача: державного підприємства Енергоринок, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий

301 826 081,54 грн. основного боргу,

66 625,22 грн. інфляційних,

908 600,60 грн. - 3% річних,

та 672 350 грн. судового збору.

В решті вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції на вказане рішення або через господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 26.06.2019р.

Суддя Г.М. Скиба