ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2019 р. м. Київ Справа№ 910/7026/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Браславець Ю.Ю.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 23.05.2019

розглянувши в приміщенні суду апеляційну скаргу Національного банку України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.09.2018

у справі №910/7026/18 (суддя Картавцева Ю.В.)

за позовом Національного банку України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк"

про звернення стягнення на предмет іпотеки

В судовому засіданні 23.05.2019 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 у справі №910/7026/18 матеріали справи передано за підсудністю на розгляд Господарського суду Дніпропетровської області (49600, м. Дніпро, вул. Володимира Винниченка, 1).

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та справу передати на розгляд Господарському суду міста Києва.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм процесуального права.

Апелянт вказує, що ч. 3 ст. 30 ГПК України (спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням такого майна), слід розуміти таким чином, що спір підлягає розгляду за місцезнаходженням нерухомого майна (виключна підсудність), коли відповідний об`єкт нерухомого майна є безпосередньо чи опосередкованою причиною, з якої виник спір між сторонами, та відповідні обставини стосовно об`єкту нерухомого майна є безпосередніми чи опосередкованими підставами позову. Такими спорами є, зокрема, спори про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто спори, у яких до предмету доказування здебільшого входять обставини, які стосуються нерухомого майна та у яких нерухоме майно та відповідні права на нього є безпосереднім чи опосередкованим об`єктом дослідження у межах справи. При цьому, при визначенні чи виник спір з приводу нерухомого майна, достатньо лише того факту, що позовна вимога стосується нерухомого майна.

Апелянт вважає, що спір у справі є таким, що виник з приводу нерухомого майна, у зв`язку з чим наявні підстави для розгляду даної справи за місцезнаходженням нерухомого майна (виключна підсудність).

У відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідача зазначає, що між позивачем та відповідачем відсутній спір, що виник безпосередньо з нерухомого майна, натомість спір у даній справі виник з приводу невиконання третьою особою кредитного договору та покладення на відповідача, відповідно до ст. 11 Закону України «Про іпотеку» відповідальності за невиконання боржником основного зобов`язання, встановленого кредитним договором №19 від 03.03.2019.

Аналізуючи спір з урахуванням значення в сукупності слова «виникати», застосоване законодавцем у ч. 3 ст. 30 ГПК України, та існуюче тлумачення «предмету та підстав» позову, вважає, що обставини «виникнення спору» підлягають встановленню саме з підстав позову, у якому й містяться юридичні факти, що призвели до порушення права позивача, внаслідок чого виник спір.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу представник позивача вважає такі твердження відповідача хибними, посилаючись на положення ГПК України, постанову пленуму Верховного Суду України від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», та практику Верховного Суду України.

У письмових поясненнях щодо апеляційної скарги представник третьої особи підтримує доводи апелянта, просить її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, справу передати для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу 14.11.2018 передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 у справі №910/7026/18 відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 13.12.2018.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2018 у справі №910/7026/18 зупинено апеляційне провадження у справі до перегляду Верховним Судом касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 у даній справі.

Постановою Верховного Суду від 08.02.2019 ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 у справі № 910/7026/18 залишено без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2018 поновлено апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 06.03.2019.

05.03.2019 від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до перегляду в касаційному порядку ухвали Північного апеляційного господарського суду, постановленої у даній справі, за касаційною скаргою ТОВ "Тайлон".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2019 у справі №910/7026/18 зупинено апеляційне провадження у справі до перегляду Верховним Судом касаційної скарги ТОВ "Тайлон" на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 у даній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 04.04.2019 відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі № 910/7026/18 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайлон" від 26.02.2019 на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018.

15.04.2019 матеріали справи №910/7026/18 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2019 поновлено апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 22.04.2019.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2019, у зв`язку з перебуванням судді Михальської Ю.Б. у відпустці для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Іоннікова І.А., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2019 задоволено заяву судді Іоннікової І.А. про самовідвід у справі, матеріали справи передано на повторний автоматизований розподіл для визначення складу суду.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2019, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Чорногуз М.Г., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2019 відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 23.05.2019.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2019, у зв`язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г. на навчанні з 17.05.2019 по 24.05.2019 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 відкрито апеляційне провадження, зазначено, що розгляд справи відбудеться 23.05.2019.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 23.05.2019 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, справу передати для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 23.05.2019 заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Представник третьої особи в судовому засіданні апеляційної інстанції 23.05.2019 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у своїх письмових поясненнях, просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, справу передати для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, Національний банк України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов обґрунтований тим, що ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" не виконало зобов`язання за кредитним договором №19 від 03.03.2009 зі змінами та доповненнями, у зв`язку з чим позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки (нежилі приміщення, що складаються з №31 підвалу площею 152,10 кв.м. та №32 1 поверху (в літ. А) площею 231,00 кв.м., загальна площа - 383,10 кв.м. та розташовані за адресою м. Київ, вул. Микільсько-Ботанічна, 2/14) в рахунок погашення частини заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі ,00 грн. на забезпечення виконання зобов`язань за яким між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Приватофис" було укладено іпотечний договір №66 від 27.03.2009 зі змінами та доповненнями.

03.03.2009 між Національним банком України (кредитор) та ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" (позичальник) був укладений Кредитний договір № 19.

27.03.2009 з метою забезпечення виконання зобов`язань ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" за кредитним договором, між позивачем (іпотекодержатель), та відповідачем (іпотекодавець), був укладений Іпотечний договір № 66, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення, що складаються з № 31 підвалу пл. - 152,10 кв.м. та № 32 1 поверху (в літ. А) пл. 231,00 кв.м., загальна площа- 383,10 кв.м. та розташовані за адресою: м. Київ, вул. Микільсько-Ботанічна, 2/14.

У зв`язку з неналежним виконанням ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" умов кредитного договору та невиконанням відповідачем обов`язку по іпотечному договору, Національний банк України звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, шляхом його продажу на прилюдних торгах.

У підготовчому засіданні 11.09.2018 місцевий господарський суд дійшов висновку про необхідність передачі даної справи за підсудністю на розгляд Господарському суду Дніпропетровської області.

Вирішуючи питання про передачу справи за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області, місцевий господарський суд, керуючись ст. ст. 27, 31 ГПК України дійшов висновку, що даний господарський спір має бути розглянуто за місцезнаходженням відповідача ТОВ "Приватофис" (49044, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, узвіз Крутогірний, буд. 14), оскільки спір у даній справі не є таким, що виник з приводу нерухомого майна, у зв`язку з чим відсутні підстави для розгляду даної справи за місцезнаходженням нерухомого майна (виключна підсудність).

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Так, під підсудністю процесуальне законодавство розуміє розмежування компетенції стосовно розгляду справ між окремими господарськими судами.

За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 27 ГПК України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Тобто, загальне правило територіальної підсудності щодо пред`явлення позову за місцезнаходженням відповідача застосовується лише у випадку, коли інші правила підсудності не встановлені положеннями ГПК України.

Разом з тим, позов щодо звернення стягнення на предмет іпотеки має розглядатися господарським судом за правилами виключної підсудності, оскільки між позивачем та відповідачем фактично виник спір з приводу нерухомого майна, яке є предметом іпотечного договору.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 30 ГПК України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

При цьому, тлумачення ч. 3 ст. 30 ГПК України повинно відбуватися з урахуванням принципу правової визначеності, який, в аспекті даного спору, полягає у забезпеченні здатності вірного тлумачення закону пересічною особою. Зокрема, встановлюючи підхід до тлумачення правових норм, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.07.1995 у справі "Толстой-Милославський" (Tolstoy Miloslavsky) проти Сполученого Королівства (скарга №18139/91), визначаючи зміст терміну "передбачений законом" сформулював наступну умову: положення національного законодавства повинні бути настільки ясними, зрозумілими і визначеними, щоб будь-яка людина, за необхідності скориставшись порадою юриста, могла б повністю зрозуміти зміст закону.

З огляду на зазначений підхід ЄСПЛ до тлумачення правових норм, положення ст. 30 ГПК України означають, що спір має розглядатися за правилами виключної підсудності, коли нерухоме майно, право власності на таке майно або інші вимоги, що стосуються нерухомого майна, є предметом спору.

Водночас, як свідчить правозастосовна практика Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 20.09.2018 у справі № 902/919/17, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

В свою чергу, у позові, що розглядається в межах справи № 910/7026/18, Національний банк України просить господарський суд звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором, а саме: нежитлові приміщення, що складаються з № 31 підвалу пл. - 152,10 кв.м. та № 32 1 поверху (в літ. А) пл. 231,00 кв.м., загальна площа - 383,10 кв.м. та розташовані за адресою: м. Київ, вул. Микільсько- Ботанічна, 2/14.

Необхідно врахувати, що, укладаючи іпотечний договір, відповідач шляхом вільного волевиявлення прийняв на себе ризик невиконання ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" як позичальником умов кредитного договору та передав Національному банку України в іпотеку нерухоме майно з метою забезпечення виконання зобов`язань ПАТ Комерційний банк "Приватбанк", чим добровільно обмежив своє право власності на предмет іпотеки у встановлений чинним законодавством спосіб.

Зокрема, відповідно до п. 15.8.1. Іпотечного договору:

"15. Іпотекодержатель має право:

15.8.3 метою задоволення своїх вимог:

15.8.1. Звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання зобов`язань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані."

Детально порядок звернення стягнення і реалізації предмета іпотеки регулюється положеннями Закону України "Про іпотеку" та умовами іпотечного договору (п.п. 20-24 іпотечного договору).

З урахуванням умов іпотечного договору та чинного законодавства Національний банк України просить господарський суд звернути стягнення на предмет іпотеки та встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах.

Тобто, предметом спору у даній справі фактично є звернення стягнення на нерухоме майно шляхом його продажу на прилюдних торгах.

Водночас, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажі майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, фактичним наслідком задоволення позовних вимог Національного банку України буде перехід права власності на нерухоме майно іншій особі та припинення права власності відповідача на предмет іпотеки.

З огляду на викладене, спір у даній справі виник з приводу нерухомого майна, оскільки позовні вимоги Національного банку України мають явний, очевидний правовий зв`язок із нерухомим майном, що є предметом іпотеки, відповідно, і позов має розглядатися за правилами виключної підсудності.

Про обґрунтованість таких доводів свідчить правозастосовна практика Верховного Суду у подібних правовідносинах, а саме:

«До позовів, що виникають з приводу нерухомого майна належать, зокрема, позови про право власності на таке майно, про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України), про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст.ст. 364, 367 ЦК України), про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст.ст. 370, 372 ЦК України), про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним), про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним, про звернення стягнення на предмет іпотеки чи застави, розірвання договору оренди землі, стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна, про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.»

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №460/4286/16-ц, від 16.05.2018 у справі №640/16548/16-ц.

Таким чином, оскільки предметом даного позову Національного банку України є вимоги щодо звернення стягнення на нерухоме майно, справа №910/7026/18 повинна розглядатися за правилами виключної підсудності, встановленими ч. 3 ст. 30 ГПК України, тобто Господарським судом міста Києва.

Місцевий господарський суд невірно застосував положення статей 27, 31 ГПК України, а тому дійшов помилкового висновку про передачу справи за підсудністю до іншого суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що було зроблено скаржником та не спростовано іншими учасниками справи.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає необґрунтованими з вищевикладених підстав.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Національного банку України з підстав, викладених у ній, підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 у справі №910/7026/18 про передачу справи за підсудністю підлягає скасуванню, а матеріали справи підлягають передачі до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного банку України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 у справі №910/7026/18 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 у справі №910/7026/18 скасувати.

3. Матеріали справи №910/7026/18 передати до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 25.06.2019.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б.Михальська

А.І. Тищенко