ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2019 р. Справа№ 910/16918/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Смірнової Л.Г.

Суліма В.В.

при секретарі: Реуцька Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Ніколова В.М.;

від відповідача: Кикоть Ю.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2019 року

у справі №910/16918/18 (суддя Джарти В. В.)

за позовом Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД"

про стягнення 21 933,36 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" про стягнення 21 933,36 грн. штрафних санкцій, з яких 12 337,20 грн. - пеня, 9 596,16 грн. - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором 286/2/17/167 від 18.10.2017 на поставку товарів для державних потреб (за кошти Державного бюджету України) в частині своєчасної поставки товару, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача нараховані штрафні санкції.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.02.2019 року у справі №910/16918/18 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" на користь Міністерства оборони України 12 337,20 грн. пені, 9 596,16 грн. 7 % штрафу та 1 762,00 грн. судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що заявлений позивачем розмір штрафних санкцій є вірним та підлягає стягненню з відповідача в розмірі 21 933,36 грн, з яких пеня складає 12 337,20 грн за 180 днів та штраф за Договором - 9 596,16 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/16918/18 від 28.02.2019 року скасувати та прийняти нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 411,26 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було розглянуто клопотання про продовження процесуального строку на подачу відзиву, а тому відповідач з об`єктивних причин не зміг подати відзив на позовну заяву, надати відповідні докази і пояснення по суті позовних вимог. Також апелянт зазначив, що у зв`язку з припиненням бюджетного року і втратою чинності бюджетних призначень за 2017 рік, починаючи з 27.12.2017 позивач втратив право вимагати від відповідача виконання обов`язку з поставки, оскільки саме з 27.12.2017 замовник втратив можливість здійснювати оплату за товар - через втрату чинності бюджетних призначень, що зокрема було встановлено в рішеннях суддів у справі № 910/592/18. У зв`язку з чим, на думку скаржника, пеня мала б нараховуватись за період з 21.12.2017 по 26.12.2017 включно, а підстави для нарахування штрафу були відсутні. Апелянт також посилається на невірність розрахунку штрафу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2019 року, справу №910/16918/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. - головуюча суддя, судді: Сулім В.В., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2019 року призначено справу №910/16918/18 до розгляду на 19.06.2019 року колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Сулім В.В., Пономаренко Є.Ю.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 року враховуючи перебування у відпустці судді Пономаренка Є.Ю., який не є головуючим суддею, справу №910/16918/18 передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу справ від 19.06.2019 року, справу №910/16918/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Сулім В.В., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 року прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2019 року у справі №910/16918/18 у складі колегії суддів: Дідиченко М.А. - головуюча суддя, судді: Сулім В.В., Смірнова Л.Г. до свого провадження.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

18.10.2017 між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОЛОГ ЛТД" (постачальник) було укладено договір 286/2/17/167 про поставку товарів для державних потреб (за кошти Державного бюджету України) (далі - Договір) відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язався у 2017 році поставити замовнику Теплообмінники, кондиціонери повітря, холодильне обладнання та фільтрувальні пристрої (далі - Товар), зазначений у специфікації, а замовник - забезпечити приймання та оплату Товару в кількості та у строки .

Ціна, кількість та строки постачання Товару визначаються у специфікації, а обсяг закупівель за Договором може бути зменшено замовником залежно від реального фінансування видатків (пункти 1.2, 1.3 Договору).

Визначена пунктом 3.1 Ціна Договору (в редакції Додаткової угоди 1 від 18.10.2017 та Додаткової угоди 2 від 18.12.2017) становить 137 088,00 грн (в т.ч. ПДВ в сумі 22 848,00 грн).

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 Договору розрахунки за фактично поставлений Товар проводяться протягом 30 календарних днів з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунка-фактури на відвантажений Товар, підписаного керівником та головним бухгалтером підприємства. Постачальник протягом 10 календарних днів з дати прийняття Товару одержувачем в місцях поставки Товару надає належним чином оформлені документи на оплату.

У розділі 5 Договору сторони погодили, що Товар постачається на умовах DDP - склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року. Терміни постачання та встановлення обладнання визначено у графіку постачання замовника, який є невід`ємною частиною Договору. Місцем поставки Товару є військові частини Міністерства оборони України, що зазначені у графіку позивача.

Зобов`язання відповідача щодо постачання товару, якість якого відповідає умовам, установлених розділом ІІ Договору у строки встановлені Договором були також закріплені у пунктах 6.3.1 та 6.3.2 Договору.

Відповідно до Додатку 12.1.1 до Договору "Графік постачання Міністерства оборони України" (в редакції Додаткової угоди 2 від 18.12.2017) відповідач був зобов`язаний поставити позивачу Товар у строк до 20.12.2017 до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону за адресою: "м. Одеса, вул. Пироговська, 2, індекс 65044".

Пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товарів за бюджетні кошти постачальник сплачує Замовнику штрафні санкції (штраф, пеня) у розмірах, передбачених пунктом 7.3 Договору.

Відповідно до пункту 7.3.7 Договору за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості недопоставленого Товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості договору.

Сплата неустойки (штрафу, пені) і відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням обов`язків, не звільняють сторони від виконання зобов`язань за Договором, крім випадків, передбачених законодавством України та Договором. (п. 7.3.9 договору)

Відповідно до п. 10.1. договору він набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2017, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов`язань за Договором, у зв`язку з чим позивачем нараховано пеню та штраф за порушення строків надання послуг.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання, які мають ознаки договору поставки, згідно якого в силу вимог ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За правовою природою договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов`язків.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до Додатку 12.1.1 до Договору "Графік постачання Міністерства оборони України" (в редакції Додаткової угоди 2 від 18.12.2017) відповідач був зобов`язаний поставити позивачу Товар у строк до 20.12.2017 до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону за адресою: "м. Одеса, вул. Пироговська, 2, індекс 65044".

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем, строк поставки Товару відповідно до Графіку постачання Міністерства оборони України (в редакції Додаткової угоди 2 від 18.12.2017) є таким що настав, в той час як відповідач свого обов`язку щодо здійснення поставки не виконав.

За змістом ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування (ст. 664 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, відповідачем не було здійснено поставку товару у кількості та у строки, передбаченого умовами договору, будь-яких доказів на спростування доводів позивача, зазначених у позові, а саме доказів на підтвердження виконання договору щодо поставки товару, відповідачем не надано.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено зобов`язання, яке є предметом договору, щодо поставки товару у кількості, в асортименті та у строк, встановлений таким договором.

Статтями 193, 199 ГК України, частиною 1 статті 216 ЦК України передбачено, що виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

Заходами відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій передбачено частиною 1 статті 216 та частиною 1 статті 546 ЦК України.

Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У п. 7.3.7 договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товарів за бюджетні кошти постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості недопоставленого Товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості Договору.

Відповідно до абз. 3 п. 2 статті 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Суд зазначає, що чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Заборона на застосування пені та штрафу прямо не випливає з закону чи із суті відносин сторін, що дозволяє здійснити відповідне врегулювання у договорі.

В даному випадку суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України, а одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Зокрема, такий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 27.04.2012 р. № 3-24гс12, від 09.04.2012 р. №3-88гс11, від 06.11.2013 р. № 116цс13.

Таким чином, оскільки відповідач взяте на себе негрошове зобов`язання щодо поставки товару не виконав, колегія суддів, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок пені та штрафу, погоджується з ним і вважає його вірним, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у сумі 12 337,20 грн. за 180 днів прострочки та штраф у розмірі 9 596,16 грн.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не вірно розраховано суму штрафу, оскільки розрахунок повинен був здійснюватись від вартості товарів, щодо яких допущено прострочення (на суму 68 544,00 грн.) є безпідставним, оскільки в п. 7.3.7 договору чітко вказано, що штраф у випадку прострочення поставки товару понад 30 днів сплачується в розмірі 7 відсотків від вартості договору.

Так, відповідно до п. 3.1. сторони визначили вартість договору - 137 088,00 грн., з якої позивачем і здійснювався розрахунок штрафу.

Також судом апеляційної інстанції відхиляються доводи відповідача про те, що виконання договору поза бюджетним періодом суперечить чинному бюджетному законодавству України, оскільки Бюджетним кодексом України не регулюються господарські відносини в частині виконання договорів поставки, підтвердженням чого є пункти 4.1, 6.1 цього договору, згідно яких розрахунок за фактично поставлений товар здійснюється протягом 30 календарних днів з дати надання постачальником належним чином оформленого рахунку-фактури на відвантажений товар.

Вказане, зокрема, узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.06.2018 у справі № 910/2153/17, у постанові від 11.04.2018 у справі № 910/2152/17.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" (від 18.10.2005) та у справі "Бакалов проти України" (від 30.11.2004) вказав, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є виправданням бездіяльності.

Колегія суддів зазначає, що упродовж 27-31.12.2017 у відповідача не було жодних перешкод для виконання зобов`язання з постачання продукції за договором №286/2/17/167, проте, відповідних дій відповідач не вчинив.

У зв`язку з викладеним вище, колегією суддів не беруться до уваги посилання відповідача на постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.06.2018 у справі № 910/592/18 (за участю тих же сторін).

Крім того, в зазначеній постанові були встановлені обставини щодо іншого договору (№ 286/3/17/319 від 13.11.2017), а тому не можуть бути преюдиційними в розумінні ст. 75 ГПК України.

Стосовно посилання скаржника, що судом першої інстанції не було розглянуто клопотання про продовження строку на подання відзиву, у зв`язку з чим були порушенні права останнього на подачу відзиву, колегія суддів зазначає наступне.

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2018 у справі № 910/16918/18 відповідачу був встановлений строк для подачі відзиву на позовну заяву з урахуванням вимог статті 165 ГПК України, тобто 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідачем клопотання про продовження строку та надання матеріалів справи для ознайомлення було подано 10.01.2019.

Як зазначає відповідач у поданому клопотанні, ухвалу суду про відкриття провадження у справі останній отримав 27.12.2018.

12.02.2019 відповідач ознайомився з матеріалами справи.

В той же час, матеріали справи не містять доказів, що відповідачем вчинялись дії щодо подачі відзиву на позовну заяву до суду першої інстанції з моменту отримання ухвали суду (27.12.2018) до моменту винесення рішення (28.02.2019).

Колегією суддів не приймаються доводи скаржника, що останній не отримував позовну заяву з додатками, оскільки як вбачається з опису вкладення у цінний лист та фіскального чеку, позовна заява з додатками була направлена на юридичну адресу відповідача.

Колегія суддів також відзначає, що апеляційним господарським судом були дослідженні заперечення відповідача на позов, які викладені останнім у апеляційній скарзі та встановлено, що вони є необґрунтованими та не спростовують обов`язку відповідача оплатити штрафні санкції за не поставку товару по договору № 286/2/17/167.

Відповідно до ч. 2 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, не розглянуте судом першої інстанції клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву не призвело до прийняття судом першої інстанції неправильного рішення, а відтак не може бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Оскільки відповідач взяте на себе негрошове зобов`язання щодо поставки товару не виконав, колегія суддів, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок пені та штрафу, погоджується з ним і вважає його вірним, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у сумі 12 337,20 грн. за 180 днів прострочки та штраф у розмірі 9 596,16 грн.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 28.02.2019 року у справі № 910/16918/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2019 року у справі № 910/16918/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2019 року у справі № 910/16918/18 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/16918/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 24.04.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Л.Г. Смірнова

В.В. Сулім