ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.06.2019 м.Харків Справа № 905/817/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григор`євій М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватне підприємство Компанія Талант,м.Харків

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Краматрський друкарський дім, м.Краматорськ, Донецька область

про стягнення 76085,06 грн.

за участю представників:

від позивача: Басула Б.І., довіреність від 21.01.19р.

від відповідача: не з`явився

Суть справи:

Позивач, Приватне підприємство Компанія Талант, м.Харків, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Краматрський друкарський дім, м. Краматорськ, Донецька область про стягнення заборгованості в розмірі 107085,06 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №65/ОРМ від 20.05.13р. в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманого товару.

В якості правових підстав подання позову позивач зазначив положення статей 509, 526, 530, 549, 550, 610, 611, 625, 737 Цивільного кодексу України, ст.ст.162, 193 Господарського кодексу України.

Автоматичним розподілом автоматизованої системи документообігу господарського суду Донецької області сформовано судову справу, якій присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №905/817/19.

Ухвалою господарського суду від 11.05.19р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №905/817/19; дану справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та судове засідання призначено на 04.06.19р.

04.06.19р. через канцелярію суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій він зазначає про часткову сплату заборгованості відповідачем, просить стягнути з відповідача заборгованість з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 76085,06 грн.

Ухвалою суду від 04.06.2019р. відкладено судове засідання на 25.06.19р.

10.06.2019р. відповідачем подано відзив на позовну заяву, за змістом якого просить постановити ухвалу про зупинення провадження у справі для вирішення спору шляхом його мирного врегулювання.

Ухвалою суду від 25.06.2019р. прийнято заяву Приватного підприємства Компанія Талант, м.Харків №б/н від 04.06.2019р. про зменшення позовних вимог; відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельний будинок Азовмашпром, м.Маріуполь, викладеного у відзиві на позовну заяву про зупинення провадження у справі №905/817/19 для врегулювання спору за участю судді.

25.06.2019р. від позивача надійшла заява №б/н від 25.06.19р., в якій повідомлено, що відповідачем частково сплачено основну суму заборгованості 12.06.2019р. у розмірі 6000,00 грн. та 14.06.2019р. 7000,00 грн., таким чином, сума основної заборгованості складає 41000,00 грн.

У судове засідання 25.06.2019р. представник позивача з`явився, підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви №б/н від 25.06.19р.

Представник відповідача у судове засідання 25.06.2019р. не з`явився.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи неявку представника відповідача у судове засідання, суд вважає за необхідне розглянути спір по суті за наявними матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд

ВСТАНОВИВ:

20.05.2013р. між Приватним підприємством Компанія Талант (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Краматрський друкарський дім (покупець) укладено договір №65/ОРМ, відповідно до п.1.1 якого Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти та своєчасно оплатити поліграфічні витратні матеріали (товар) на умовах визначених цим договором.

Асортимент, кількість та ціна товару визначається сторонами при формуванні замовлення на кожну партію товару та вказується у рахунках-фактури Постачальника або додатках (специфікаціях) до цього договору, що складаються на підставі замовлень Покупця (п.1.2 договору).

Ціна, асортимент, комплектність та кількість товару, що поставляється, узгоджуються сторонами при формуванні замовлення на кожну партію товару, шляхом складання замовлення на поставку товару (пп.4.2-4.8 цього договору) та відображаються у рахунку-фактурі Постачальника, а також у товаросупровідних документах та у відповідних накладних (п.2.1 договору).

Відповідно до п.п.3.1, 3.2 договору оплата за поставлений товар здійснюється Покупцем протягом тридцяти календарних днів від дати поставки товару. Оплата за товар здійснюється Покупцем в національній валюті шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на підставі рахунка-фактури постачальника.

Згідно п.4.1 договору базис поставки: DDP м.Краматорськ склад перевізника, відповідно до правил «Інкотермс 2000».

Поставка товару здійснюється Постачальником у строк, який не повинен перевищувати 3 банківських днів від дати узгодження заявки на поставку товару (п.4.4 договору).

Датою поставки товару вважається дата, вказана на відповідній накладній (п.4.6 договору).

Постачальник відправляє товар в м.Краматорськ на склад Покупця. Поставка вважається виконаною з моменту передачі товару перевізнику або іншій особі, яка діє від його імені (п.4.8 договору).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2015р. Якщо сторони за 14 днів до закінчення строку дії договору не висловили бажання розірвати цей договір, то дія цього договору вважається пролонгованою на один рік (п.11.1, п.11.4 договору).

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками юридичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підставі видаткової накладної №10385 від 05.10.2018р. поставлено відповідачу товар на суму 135846,70 грн., який був прийнятий представником відповідача без зауважень та заперечень, що підтверджується підписом останнього та печаткою підприємства відповідача.

Повноваження особи, яка приймала та підписувала видаткову накладну з боку Покупця, підтверджуються наявною в матеріалах справи довіреністю №47 від 05.10.2018р.

Крім того, позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату №ШКТ00015809 від 05.10.2018р. на суму 135846,70 грн.

Предмет продажу означений правочином, ідентичний найменуванню товару, придбаного за наведеною видатковою накладною.

Факт отримання від позивача товару з боку відповідача за вищевказаним договором не спростований.

Як зазначає позивач, відповідач здійснив часткову оплату товару за рахунком на оплату №ШКТ00015809 від 05.10.2018р. у розмірі 81846,70 грн., залишок боргу за вказаним договором становить 54000,00 грн.

Таким чином, за твердженням позивача, відповідач в порушення умов договору №65/ОРМ від 20.05.13р., зобов`язання щодо оплати поставленого товару виконав не своєчасно та не в повному обсязі.

Отже, за відповідачем рахується заборгованість за вищезазначеним договором за видатковою накладною №10385 від 05.10.2018р. в розмірі 54000,00 грн.

Крім суми основного боргу, згідно розрахунку наведеному у позовній заяві, позивачем нараховані та пред`явлені до стягнення пеня у розмірі 17610,00 грн. та на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України 3% річних у розмірі 1403,01 грн., інфляційні втрати у розмірі 3072,05 грн., загалом у розмірі 22085,06 грн.

Надаючи правову кваліфікацію вказаним обставинам, суд виходить з наступного:

Внаслідок укладення договору №65/ОРМ від 20.05.13р. між сторонами згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Разом з тим, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Як визначено положеннями ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами п.3.1 договору сторонами погоджено, що оплата за поставлений товар здійснюється Покупцем протягом тридцяти календарних днів від дати поставки товару.

Враховуючи викладені умови оплати, беручи до уваги приписи ст.254 Цивільного кодексу України, відповідач мав сплатити вартість товару, отриманого від позивача згідно видаткової накладної №10385 від 05.10.2018р. по 05.11.2018р. (включно).

Відповідно до довідок відділення «Центральне» АТ «Банк Кредит Дніпро» №56/3-220 від 07.05.2019р., №56/3-272 від 03.06.2019р., платіжних доручень №478 від 17.05.2019р., №484 від 23.05.2019р., №485 від 27.05.2019р., №486 від 27.05.2019р., №487 від 30.05.2019р. відповідачем оплачено рахунок №ШКТ00015809 від 05.10.2018р. у загальному розмірі 81846,70 грн.

Таким чином, у відповідача станом на час звернення позивача з позовом до суду, з урахуванням заяви №б/н від 04.06.2019р. про зменшення позовних вимог, була наявна заборгованість за видатковою накладною №10385 від 05.10.2018р. та рахунком №ШКТ00015809 від 05.10.2018р. в сумі 54000,00 грн.

Враховуючи наведені вище норми законодавства та встановлені судом фактичні обставини щодо отримання відповідачем товару за договором №65/ОРМ від 20.05.13р. згідно вищевказаної накладної у останнього виникло зобов`язання з його оплати.

При цьому, позивачем у заяві №б/н від 25.06.2019р. вказано про здійснення відповідачем під час розгляду справи в суді часткових оплат основного боргу на суму 13000,00 грн. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність предмету спору щодо стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 13000,00 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З наведених підстав суд закриває провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 13000,00 грн. на підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

Доказів, що свідчать про сплату заборгованості за товар у розмірі 41000,00 грн., суду не представлено.

За таких обставин, враховуючи викладене, позов в частині вимог про стягнення основного боргу підлягає задоволенню в сумі 41000,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та пред`явлено до стягнення 3% річних в загальному розмірі 1403,01 грн. (нарахування здійснено за період з 06.11.2018р. по 12.11.2018р. на суму боргу 120000,00 грн., за період з 13.11.2018р. по 14.11.2018р. на суму боргу 110000,00 грн., за період з 16.11.2018р. по 22.01.2019р. на суму боргу 100000,00 грн., за період з 23.01.2019р. по 11.02.2019р. на суму боргу 95000,00 грн., за період з 12.02.2019р. по 17.03.2019р. на суму боргу 90000,00 грн., за період з 18.03.2019р. по 06.05.2019р. на суму боргу 85000,00 грн.) та інфляційні витрати в загальному розмірі 3072,05грн. (нарахування здійснено за період з 16.11.2018р. по 22.01.2019р. на суму боргу 100000,00 грн., за період з 12.02.2019р. по 17.03.2019р. на суму боргу 90000,00 грн.).

Судом перевірено розрахунок вказаних 3% річних та встановлено, що розрахунок таких нарахувань є обґрунтованим та арифметично вірним.

З наведених підстав, позовні вимоги щодо стягнення 3% річних підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 1403,01 грн.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.18р. у справу №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений відповідною Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Враховуючи вищевикладене, здійснивши перерахунок інфляційних витрат за грудень 2018р. на суму боргу 100000,00 грн., за січень 2019р. на суму боргу 95000,00 грн., за лютий 2019р. на суму боргу 90000,00 грн., за березень 2019р. на суму боргу 85000,00 грн., судом встановлено дійсний розмір цих вимог у сумі 2965,00 грн.

Таким чином, вимоги про стягнення інфляційних підлягають задоволенню частково в сумі 2965,00 грн.

Крім 3% річних та інфляційних нарахувань, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 17610,00 грн. (нарахування здійснено за період з 06.11.2018р. по 12.11.2018р. на суму боргу 120000,00 грн., за період з 13.11.2018р. по 14.11.2018р. на суму боргу 110000,00 грн., за період з 16.11.2018р. по 22.01.2019р. на суму боргу 100000,00 грн., за період з 23.01.2019р. по 11.02.2019р. на суму боргу 95000,00 грн., за період з 12.02.2019р. по 17.03.2019р. на суму боргу 90000,00 грн., за період з 18.03.2019р. по 06.05.2019р. на суму боргу 85000,00 грн.).

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Водночас, порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За вимогами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки. Договірна неустойка встановлюється за згодою сторін, тобто її розмір та умови застосування визначаються виключно на їх власний розсуд.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 Господарського кодексу України).

У відповідності до норм ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Приписами ч.1 ст.230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п.8.1 договору у випадку несвоєчасної оплати вартості товару згідно ст.3 цього договору, Покупець на вимогу Постачальника, сплачує пеню у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу.

Згідно ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом перевірено розрахунок пені та встановлено, що розрахунок таких нарахувань є арифметично невірним.

Враховуючи вищевикладене, здійснивши перерахунок пені з урахуванням подвійної облікової ставки Національного банку України, судом встановлено дійсний розмір цих вимог у сумі 16810,54 грн.

Таким чином, вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 16810,54 грн.

Розрахунок 3% річних, пені та інфляційних втрат судом здійснено за допомогою програмного забезпечення Ліга Закон.

Відповідно до ст.13Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам, на які посилаються позивач та відповідач, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, п.2 ч.1 ст.231, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного підприємства Компанія Талант, м.Харків, до Товариства з обмеженою відповідальністю Краматрський друкарський дім, м.Краматорськ, Донецька область про стягнення заборгованості в розмірі 76085,06 грн., задовольнити частково.

Закрити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 13000,00грн. у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Краматрський друкарський дім (84306, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Орджонікідзе, буд.1-Б, ) на користь Приватного підприємства Компанія Талант (61052, Харківська область, м.Харків, вул.Маліновського, буд.5, ) суму основного боргу у розмірі 41000,00 грн., 3% річних в сумі 1403,01 грн., інфляційні витрати в сумі 2965,00 грн., пеню в сумі 16810,54 грн. та судовий збір в розмірі 1898,11 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області.

В судовому засіданні 25.06.19р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 25.06.2019р.

Суддя М.О. Лейба