ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2019 р. Справа №926/2077/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.,

суддів Галушко Н.А.,

Желіка М.Б.,

секретар судового засідання Гула Б.Я.,

розглянув апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Романюка Володимира Івановича від 03.04.2019

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 21.03.2019 (повне рішення складено 22.03.2019, суддя Проскурняк О.Г., м.Чернівці)

у справі № 926/2077/18

за первісним позовом фізичної особи - підприємця Івашина Олександра Ярославовича, м. Калуш, Івано-Франківська область

до відповідача фізичної особи - підприємця Романюка Володимира Івановича, м.Чернівці, Чернівецька область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Свісс Кроно", м. Кам`янка-Бузька, Львівська область

про відшкодування збитків завданих при перевезенні вантажу у сумі 166 221,16 грн.

та за зустрічним позовом фізичної особи - підприємця Романюка Володимира Івановича, м. Чернівці, Чернівецька область

до відповідача фізичної особи - підприємця Івашина Олександра Ярославовича, м.Калуш, Івано-Франківська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Свісс Кроно", м. Кам`янка-Бузька, Львівська область

про стягнення заборгованості за надані транспортні послуги згідно договору №619/ЕХ/18 від 08.05.2018 на суму 61 370,76 грн.

представники:

від позивача (за первісним позовом) - Булавинець М.М.,

від відповідача (за первісним позовом) - Пелепецький В.Д.

від третьої особи - Середенко А.С.

30.11.2018 до Господарського суду Чернівецької області надійшов позов фізичної особи - підприємця (надалі - ФОП) Івашина Олександра Ярославовича про стягнення з ФОП Романюка Володимира Івановича 166 221,16 грн. збитків, завданих при перевезенні вантажу (а.с. 6-11, т.1).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач (перевізник) під час перевезення вантажу (листового пластику) на підставі договору про надання транспортних послуг №619/EX/18 від 08.05.2018 допустив механічне пошкодження вантажу на суму 5 395, 93 євро, що згідно курсу, зазначеного у митній декларації, становить 166 221, 16 грн., у зв`язку з чим позивач (експедитор) був змушений відшкодувати відповідні збитки перед вантажоотримувачем та, відповідно, просить стягнути цю суму з відповідача.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 21.01.2019 (а.с.81-83, т.1) до участі у справі було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю (надалі - ТзОВ) "Свісс Кроно" як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. Вказана ухвала мотивована тим, що ТзОВ «Свісс Кроно» було отримувачем вантажу за спірним перевезенням.

30.01.2019 до Господарського суду Чернівецької області надійшов зустрічний позов ФОП Романюка В.І. про стягнення з ФОП Івашина Олександра Ярославовича заборгованості за надані транспортні послуги згідно договору №619/ЕХ/18 від 08.05.2018 на суму 61 370,76 грн. (а.с. 94-100, т.1).

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що ФОП Івашин О .Я. не виконав своїх зобов`язань за договором №619/ЕХ/18 від 08.05.2018 та не сплатив ФОП Романюку В.І. вартості наданих транспортних послуг на суму 2 200 доларів США, що станом на дату подання позову становить згідно офіційного курсу Національного Банку України 61 370,76 грн.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 04.02.2019 (а.с. 123-124, т.1) зустрічний позов прийнято до спільного розгляду із первісним позовом та залучено до участі у справі ТзОВ "Свісс Кроно" як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача за зустрічним позовом.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 21.03.2019 у даній справі (а.с. 61-67, т.2):

1) частково задоволено первісний позов; стягнуто з ФОП Романюка В.І. на користь ФОП Івашина О.Я. 149 990,98 грн. збитків, завданих при перевезенні вантажу та 2 249,86 грн. судового збору; у стягненні 16 230,18 грн. збитків, завданих при перевезенні вантажу - відмовлено;

2) задоволено зустрічний позов; стягнуто з ФОП Івашина О.Я. на користь ФОП Романюка В.І. 61 370, 76 грн. заборгованості за договором про надання транспортних послуг № 619/ЕХ/18 та 1 921,00 грн. судового збору.

Додатковим рішенням Господарського суду Чернівецької області від 04.04.2019 (а.с. 91-92, т.2) задоволено відповідні заяви сторін та стягнуто:

а) з ФОП Івашина О.Я. на користь ФОП Романюка В.І. 15 000,00 грн. витрат, понесених на професійну правничу допомогу;

б) з ФОП Романюка В.І. на користь ФОП Івашина О.Я. 10 200,00 грн. витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

Ухвалюючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджується той факт, що ФОП Романюк В.І., здійснюючи перевезення вантажу, діяв на підставі договору №619/EX/18 від 08.05.2018 та допустив пошкодження вантажу на суму 4 896,06 євро, що еквівалентно 149 990,98 грн. Зважаючи на те, що відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України, перевізник несе відповідальність за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу виключно в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість, місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісних позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат на митне оформлення товару (в розмірі 243,45 євро), на відсортування пошкодженого товару (в розмірі 161,00 євро) та на перевезення товару (в розмірі 123,42 євро), що становлять в загальному 16 230,18 грн. Стосовно вимог за зустрічною позовною заявою суд зазначив, що матеріалами справи підтверджується факт виконання перевізником ФОП Романюком В. І . своїх зобов`язань за договором про надання транспортних послуг № 619/EX/18 від 08.05.2018, у зв`язку з чим вартість наданих послуг підлягає оплаті зі сторони ФОП Івашина О.Я.

Дане рішення в частині задоволення позовних вимог за первісним позовом оскаржив ФОП Романюк В.І. (а.с. 187-190, т.1), вважаючи його необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального (ст. 17 Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, ст. 314 Цивільного кодексу України, ст. 308, ст. 924 Господарського кодексу України, ст. 10 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», п. 8.15., п. 13.6., п. 13.7. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363) та процесуального права (ст. 50, 73, 74, 76, 77, 99 Господарського процесуального кодексу України).

В своїй апеляційній скарзі скаржник просив оскаржуване рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог ФОП Івашина О.Я. про стягнення з ФОП Романюка В.І. 149 990,98 грн. збитків та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ФОП Івашину О.Я. у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. При цьому, він покликається на наступне:

1) суд першої інстанції не встановив, яка саме протиправна поведінка перевізника призвела до порушення майнових прав експедитора та які майнові права останнього порушені. На переконання скаржника, в його діях під час перевезення вантажу не було ознак протиправної поведінки, а пошкодження вантажу відбулося не з його вини, що вбачається з наступного:

- спірний товар був придбаний ТзОВ «Свісс Кроно» на підставі договору №2010/02-07/2010 від 02.07.2010, укладеного з фірмою «ASD Laminat» (Туреччина), яка також була вантажовідправником товару. За умовами договору саме на вантажовідправника було покладено обов`язок щодо належного пакування товару з метою забезпечення збереження товару під час транспортування з урахуванням перевалок, а також захисту від атмосферного впливу;

- наявні у матеріалах справи фото вантажу свідчать, що до пошкодження пластику призвела саме неналежна упаковка вантажу, що встановлювалась вантажовідправником. 21.03.2019 в судовому засіданні представник позивача визнав, що пошкодження товару були заподіяні стягуючими стрічками, що були встановлені відправником вантажу фірмою «ASD Laminat»;

- судом першої інстанції не були враховані посилання відповідача на відсутність будь-яких застережень в договорі перевезення, як і на самій упаковці, встановленій вантажовідправником, щодо особливостей завантаження, кріплення чи перевезення вантажу;

2) право на відшкодування збитків належить власнику вантажу або особі, яка володіє правом на вантаж. У спірних правовідносинах позивач за первісним позовом виконував функції експедитора, не був власником вантажу та не володів іншим речовим правом на вантаж, а тому заявлені до стягнення збитки нанесені йому бути не могли;

3) суд першої інстанції дійшов необґрунтованих висновків про характер пошкоджень вантажу, вартість цих пошкоджень та про інші обставини, пов`язані із пошкодженням вантажу, а саме:

- приймаючи до уваги акт експертизи №В-643 від 01.11.2018, складений представником Івано-Франківської торгово-промислової палати, суд не врахував, що перевізник не приймав участі у його складанні, та, відповідно, не погоджувався з висновками щодо кількості пошкоджених листів пластику, характеру пошкоджень та неможливості використання пластику за його призначенням;

- вантажем, який перевозився, були пластикові плити, що є сировиною для виробництва меблевих плит і ламінату. Як вбачається із фотоматеріалів, пластикові листи зазнали лише незначних ушкоджень та в подальшому, при виготовленні меблів (елементів фасадів, дверцят тумб, шухляд), могли бути використані за своїм призначенням;

- відповідно до ч. 4 ст. 314 ГК України, якщо внаслідок пошкодження вантажу його якість змінилася настільки, що він не може бути використаний за прямим призначенням, одержувач вантажу має право від нього відмовитися і вимагати відшкодування за його втрату. Однак, ТзОВ «Свісс Кроно» не відмовлялося від прийняття вантажу та повністю прийняло його;

- утилізація пошкодженого вантажу, яка була здійснена позивачем за первісним позовом, не дає змоги встановити обставини, які мають важливе значення для справи, зокрема, для встановлення кількості та розміру завданих збитків, а також можливості використання пластику за його призначенням;

4) судом не було надано оцінки тій обставині, що в порушення вимог Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», експедитор не здійснив страхування вантажу та своєї діяльності;

5) при вирішенні даної справи судом першої інстанції було допущено низку порушень процесуального законодавства, а саме:

- ухвалою від 22.01.2019 ФОП Романюку В.І. було відмовлено у задоволенні клопотання про призначення експертизи з тих підстав, що позивач долучив до матеріалів справи акт експертизи №В-643 від 01.11.2018, хоча вказаний акт не може вважатися висновком судової експертизи в розумінні ГПК України;

- не погоджуючись із вказаною ухвалою ФОП Романюк В.І. оскаржив її до Західного апеляційного господарського суду через Господарській суд Чернівецької області, однак останній своєю ухвалою від 04.03.2019 повернув апеляційну скаргу ФОП Романюка В.І. без розгляду, хоча відповідно до вимог ст. 260 ГПК України саме до повноважень суду апеляційної інстанції віднесено вирішення питання про повернення апеляційної скарги;

- в порушення вимог ст. 50 ГПК України суд першої інстанції відмовив в задоволенні клопотання ФОП Романюка В.І. про залучення до участі в справі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору ТзОВ «Р-Транс» та ФОП Костів У.В., які виконували функції з організації перевезення вантажу та надання послуг транспортно-експедиторського обслуговування, а також фірми «ASD Laminat» (Туреччина), яка була продавцем товару та вантажовідправником;

- ухвалою суду першої інстанції від 04.03.2019 безпідставно відхилено доводи ФОП Романюка В.І. про відсутність предмета спору у даній справі. При цьому, про відсутність предмета спору, на думку скаржника, свідчать наступні обставини: а) факт відшкодування ТзОВ «Р-Транс» збитків за пошкоджений вантаж власнику вантажу - ТзОВ «Свісс Кроно»; б) відсутність пошкодженого вантажу внаслідок, нібито, його знищення (утилізації); в) відсутність факту набуття майнових права позивачем на вантаж, що вказує не неможливість нанесення йому збитків. Також при постановленні ухвали від 04.03.2019 суд не надав оцінки доводам ФОП Романюка В.І . стосовно неможливості подання ним заяви про закриття провадження у справі у підготовчому засіданні, оскільки про факт отримання ТзОВ «Свісс Кроно» відшкодування за пошкоджений вантаж йому стало відомо 22.02.2019, тобто, після подання ТзОВ «Свісс Кроно» відповідних документів до суду.

Позивач за первісним позовом та третя особа без самостійних вимог на предмет спору подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких просили оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача за первісним позовом - без задоволення. У своїх відзивах вони зазначили, зокрема, наступне:

1) відповідно до умов договору, а також статті 924 ЦК України та аналогічних норм, закріплених у ст. 308, 310, 314 ГК України, перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу сталося внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало;

2) з документів, якими оформлялося перевезення, в тому числі, з міжнародної товарно-транспортної накладної, випливає, що вантаж було отримано водієм неушкодженим та у кількості, яка зазначена в супровідних документах. Те, що пошкодження вантажу відбулось саме під час перевезення та спричинено поганим станом дороги м.Перемишляни, підтверджується поясненням водія ОСОБА_6. Твердження апелянта про неналежну упаковку вантажу є безпідставними, оскільки з 21-ої палети вантажу, які були запаковані однаково, пошкодженими виявилися лише три палети;

3) відповідно до договору №ТР-2017/132 про організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом від 09.02.2017, укладеного між ТзОВ «Свісс Кроно» і ТзОВ «P-Транс» та заявки-замовлення №241949 на перевезення вантажу від 09.05.2018, водієм ОСОБА_6 було прийнято для перевезення пластик в листах. При прийманні вантажу в пункті розвантаження було виявлено пошкодження вантажу, про що складено акт №1-05-2018 від 22.05.2018. Керуючись повідомленням ТзОВ «P-Транс» від 25.05.2018, визначення розміру втрат здійснювалось без участі представника ТзОВ «P-Транс». Вартість пошкодженого вантажу була відшкодована ТзОВ «P-Транс» вантажоодержувачу на підставі претензії від 14.06.2018 за №33 у сумі 166 221,61 грн.;

4) документальне оформлення пошкодження вантажу відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства та відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу від 14.10.1997 за № 363. Жодних зауважень у акті №1-05-2018 від 22.05.2018 водій ОСОБА_6 не викладав, більше того, підтвердив свою вину у пошкодженні товару;

5) частиною 4 ст.314 ГК України передбачено право вантажоодержувача відмовитися від пошкодженого вантажу, якщо внаслідок пошкодження якість вантажу змінилася настільки, що він не може бути використаний за прямим призначенням. Однак це право, а не обов`язок вантажоодержувача, відтак, на думку третьої особи, апелянт вводить в оману суд стверджуючи, що ГК України передбачено, що лише при умові відмови одержувача від вантажу відшкодовується його вартість. Пластик, який використовується третьою особою при виробництві стільниць відрізняється від колекцій інших виробників аналогічної продукції, відтак третя особа не може допустити вільного обігу на ринку цього пластику;

6) технологічний процес виготовлення стільниць передбачає використання повнорозмірного листа пластику, відтак, твердження апелянта про те, що пошкоджені листи пластику могли бути використані позивачем у виробничому процесі - безпідставні;

7) кінцевий перевізник (ФОП Романюк В.І.) був обізнаний про пошкоджений вантаж, адже один примірник акту №1-05-2018 від 22.05.2018 приймання продукції за кількістю та якістю було надано водію ОСОБА_6. Відтак він мав достатньо часу для проведення експертизи, як це, до прикладу, зробив ФОП Івашин О.Я. Однак, він не скористався своїм правом. При цьому, пошкоджений вантаж було передано на утилізацію 09.01.2019, тобто після спливу 4-ох місяців від дня задоволення претензії ТзОВ «P-Транс» шляхом перерахування коштів;

8) з аналізу норм Закону України «Про страхування» слідує висновок, що страхування вантажу та відповідальності експедитора при організації виконання ним автомобільних перевезень в розумінні ст. 13 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» є видом добровільного страхування і здійснюється на підставі окремого договору страхування. При цьому, ні положеннями договору №619/EX/18 від 08.05.2018, ні Законом України «Про страхування» не встановлено обов`язку позивача застрахувати вантаж (пластик);

9) стосовно тверджень апелянта про те, що позивач не є власником вантажу та не володіє іншим речовим правом на вантаж, тому заявлені до відшкодування збитки не могли бути йому нанесені, то такі є безпідставними, оскільки ст 932 ЦК України, ч. 3 ст. 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" та ч. 1 ст. 1191 ЦК України передбачено можливість пред`явлення зворотної вимоги (регресу) до винної особи.

З метою спростування доводів позивача за первісним позовом та третьої особи без самостійних вимог на предмет позову, скаржник подав відповідь на відзив від 02.05.2019 за №28/2019 та відповідь на заперечення від 29.05.2019 за №30/2019, у яких зазначив наступне:

1) ТзОВ «Свісс Кроно» як одержувач вантажу не зверталося до ФОП Романюка В.І. з претензією про відшкодування вартості пошкодженого вантажу;

2) посилання ТзОВ «Свісс Кроно» на пояснення водія ОСОБА_6 не свідчать про вину перевізника, а є доказом того, що він надав їх під психологічним тиском, що підтверджується письмовими поясненнями водія від 20.06.2019 та тією обставиною, що маршрут автомобіля не пролягав через м. Перемишляни;

3) акт №1-05-2018 від 22.05.2018 та додаток до цього акта, а також розрахунок втрат оформлялися без присутності ФОП Романюка В.І., у зв`язку з чим є неналежними та недопустимими доказами;

4) організатор перевезення ТзОВ «Р-Транс» та ФОП Івашин О.Я. є пов`язаними особами, оскільки останній має трудові відносини з організатором перевезення та працює менеджером, що вбачається із веб-сайту ТзОВ «Р-Транс» та свідчить про очевидну зацікавленість вантажотримувача та організатора перевезення покласти всю відповідальність на перевізника;

5) доводи ТзОВ «Свісс-Кроно» про те, що перевізник не скористався своїм правом на проведення експертизи є безпідставними, оскільки у перевізника були всі підстави вважати, що відповідальність за пошкодження вантажу понесе вантажовідправник у зв`язку з неналежною упаковкою;

6) при вирішенні спору у даній справі підлягає врахування правова позиція Західного апеляційного господарського суду, що викладена у постанові від 21.03.2019 у справі № 907/506/18.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

Згідно частини 2 статті 11 ЦК України, одними з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

09.02.2017 між ТзОВ «Свісс Кроно» (замовником) та ТзОВ «Р-Транс» (виконавцем) було укладено договір про організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом № ТР-2017/132 (а.с. 179-182, т.1), відповідно до якого замовник замовив, а виконавець зобов`язався надати послуги з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом в межах України або міжнародному сполученні. При цьому, сторони дійшли згоди, що під послугами з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом розуміється: надання послуг з перевезення вантажів як власним так і найманим транспортом; надання транспортно-експедиційних послуг; організація і забезпечення перевезень, в т.ч. здійснення пошуку і підбору перевізників.

Пунктом 2.1 вказаного договору визначено, що виконавець організовує перевезення вантажів на підставі письмових заявок-замовлень на перевезення вантажів автомобільним транспортом в межах України або в міжнародному сполученні, підписаних уповноваженим представником замовника.

08.05.2018 між ТзОВ «Р-Транс» (експедитором) та ФОП Костів У.В. (перевізником) було укладено договір на транспортно-експедиторське обслуговування №007/18П (а.с. 213, т.1), відповідно до якого експедитор доручив, а перевізник прийняв на себе зобов`язання протягом всього строку дії цього договору здійснювати міжнародні перевезення вантажів для експедитора автомобільним транспортом.

08.05.2018 між ФОП Костів У.В. (експедитором) та ФОП Івашиним О.Я. (перевізником) було укладено договір на надання транспортних послуг №14/18 (а.с. 17, т.1), відповідно до пункту 1 якого експедитор доручив, а перевізник прийняв на себе зобов`язання надати експедитору послуги по перевезенню вантажу автомобільним транспортом.

Також 08.05.2018 між ФОП Івашиним О.Я. (експедитором) та ФОП Романюком В.І. (перевізником) було укладено договір на надання транспортних послуг №619/EX/18 (а.с. 15, т.1), відповідно до пункту 1 якого експедитор доручив, а перевізник прийняв на себе зобов`язання здійснити міжнародне перевезення вантажу автомобільним транспортом.

Пунктом 2 договору № 619/EX/18 від 08.05.2018 встановлено умови перевезення вантажу, відповідно до яких водій перевізника ФОП Романюка В.І. - п. ОСОБА_6 зобов`язався подати автомобіль Мерседес д.н.з. НОМЕР_1 / НОМЕР_2 14-15 травня 2018 року за адресою завантаження, з метою перевезення пластику, об`ємом 86 м3, загальною масою до 22 тон по маршруту Туреччина-Україна. При цьому, сторони також погодили, що вартість перевезення складає 2 200,00 доларів, згідно курсу НБУ на день заїзду на завантаження, що будуть оплачені експедитором на користь перевізника протягом 3 днів за оригіналами ЦМР, рахунка та акта виконаних робіт.

Пунктом 7 вказаного договору визначено, що договір вступає в силу з моменту підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами взятих зобов`язань.

З матеріалів справи випливає, що на виконання умов договору № ТР-2017/132 від 09.02.2017 ТзОВ «Свісс Кроно» направило ТзОВ «Р-Транс» заявку-замовлення №241949 (а.с. 173, т.1) на перевезення вантажу - пластику в кількості 22 тонни від фірми «ASD Laminet A.S.» (Туреччина) датою та місцем завантаження - 15 травня 2018 року в місті Дюзже (Туреччина), а також датою та місцем розвантаження - 22 травня 2018 року в місті Кам`янка-Бузька. Вказана заявка була підтверджена виконавцем із зазначенням відомостей про автомобіль, причіп та водія (автомобіль Мерседес д.н.з. НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , водій п. ОСОБА_6).

Вищезазначене перевезення вантажу пов`язане із виконанням ТзОВ «Свісс Кроно» (покупцем) та фірмою «ASD Laminet A.S.» (продавцем) своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу №2010/02-07/2010im від 02.07.2010 з наступними змінами та доповненнями (а.с. 26-28, 29-30, т.1) та інвойсом №IHR282 від 15.05.2018 (а.с. 31 т.1).

Факти дійсності вищевказаних договорів та прийняття їх до виконання не заперечуються сторонами даної справи.

Частинами 1, 2 ст. 917 ЦК України встановлено, що перевізник зобов`язаний надати транспортні засоби під завантаження у строк, встановлений договором. Відправник повинен пред`явити у встановлений строк вантаж, який підлягає перевезенню, в належній тарі та (або) упаковці; вантаж має бути також замаркований відповідно до встановлених вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 ГК України визначено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Пунктом 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні встановлено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

У матеріалах справи наявна міжнародна товарно-транспортна накладна (СMR) A №111156 та митна декларація (а.с. 103-104, т.1), якими підтверджується те, що на виконання заявки на перевезення №241949 від 09.05.2018, а також інвойсу №IHR282 від 15.05.2018, перевізник ФОП Романюк В.І. надав 15 травня 2018 року в місце завантаження - Дюзже, Туреччина транспортний засіб - автомобіль Мерседес д.н.з. НОМЕР_1 / НОМЕР_2 .

З вказаної міжнародної товарно-транспортної накладної також випливає, що перевізник з дотриманням встановлених строків прибув 22.05.2018 для розвантаження до кінцевого місця призначення - Львівська обл., смт. Кам`янка-Бузька, вул. Я. Мудрого, 62.

Під час одержання вантажу, одержувач виявив пошкодження вантажу в палетах № 1, 7, 20, про що було складено акт № 1_05_2018 від 22.05.2018. Відмітка в міжнародній товарно-транспортній накладній (СMR) A №111156 про виявлення пошкодження вантажу та про складення акта засвідчена одержувачем вантажу та перевізником - водієм п. ОСОБА_6.

Згідно зазначеного акта (а.с. 21-22, т.1), комісією в складі представників покупця (начальник виробництва Демчик Л.Є. , технолог Литвин І.В ., менеджер постачання Димарчук К., менеджер з логістики Калінковський Т.О. ) та перевізника (водій ОСОБА_6 ) під час приймання товару виявлено невідповідність товару за якістю, а саме механічне пошкодження товару в палеті: пластику 11050 GILp загальною кількістю 246 шт.; пластику 3103 GI загальною кількістю 246 шт.; пластику 1050 GI загальною кількістю 87 шт. та пластику 5090 GI загальною кількістю 161 шт. Комісією також встановлено, що палети були розсунуті, стяжні ремені перетиснули палети з пластиком, тара місцями побита, етикетки присутні. Зазначений акт підписано водієм без зауважень.

В матеріалах справи наявні письмові пояснення водія перевізника п. ОСОБА_6 від 22.05.2018, згідно яких водій вказує, що привіз пошкоджений пластик у зв`язку із поганим станом дороги у м. Перемишляни (а.с. 33, т.1).

В подальшому, 30.05.2018, працівниками ТзОВ «Свісс Кроно» було проведено процедуру визначення фактичної кількості пошкодженого при перевезенні пластику (пересортування товару). Вказана процедура була проведена за погодженням із експедитором ТзОВ «Р-Транс» без участі їхнього представника (а.с. 183, т.1).

В результаті пересортування встановлено фактичне пошкодження: 80 листів пластику 11050 GILp в палеті № 1; 81 лист пластику 3103 GI в палеті № 7; 21 лист пластику 1050 GI та 43 листа пластику 5090 GI в палеті № 20, про що складено додаток до акту № 1_05_2018 (а.с. 22, т.1). Вартість пошкодженого товару визначено в розмірі 4869,06 євро. Крім того, у вказаному акті до складу втрат віднесено: 243 євро витрат на митне оформлення, 160 євро витрат на сортування та 123,42 євро витрат на перевезення.

Відповідно до акта експертизи №В-643 від 01 листопада 2018 року, складеного Івано-Франківською торгово-промисловою палатою (а.с. 201-251, т.1), встановлено, що надані на огляд експерту листи пластику мають механічні пошкодження, які не дозволяють проводити їх використання за їх прямим функціональним призначенням. Крім того, експертом встановлено, що вартість поставленої продукції для власника - ТзОВ «Свісс Кроно» не становлять жодної цінності, тобто вартість цієї продукції дорівнює нулю.

У зв`язку із ситуацією, що склалася, ТзОВ «Свіссс-Кроно» звернулося до ТзОВ «Р-Транс» із претензією від 14.06.2018 за №33 (а.с. 172, т.1), у якій просило сплатити 166 221,16 грн. збитків, які розраховані виходячи із загальної суми збитків в розмірі 5 395,93 євро із врахуванням курсу валют, зазначеного у митній декларації.

У відповідь на вимогу ТзОВ «Р-Транс» від 02.07.2018 за №02-07/18-1 (а.с. 184, т.1), ТзОВ «Свісс Кроно» надало експедитору розрахунок суми претензії та копію інвойсу для підтвердження вартості пошкодженого товару (а.с. 185-187, т.1).

Платіжним дорученням від 13.09.2018 за №1549 (а.с. 25, т.1), ТзОВ «Р-Транс» відшкодувало замовнику заподіяні збитки на всю суму, ним заявлену.

В матеріалах справи наявна також копія претензії ФОП Костів У.І. до ФОП Івашина О.Я. від 27.06.2018 за №27-06/18 (а.с. 10, т.1), у якій зазначено, що у зв`язку із вищезазначеним пошкодженням вантажу, ТзОВ «Р-Транс» звернулося до ФОП Костів У.І. із вимогою про відшкодування 166 221,16 грн. збитків.

На виконання вимог вказаної претензії ФОП Івашин О.Я. повністю оплатив суму збитків на банківський рахунок ФОП Костів У.І. (а.с. 18, т.1).

У зв`язку із наведеним, ФОП Івашин О.Я., в свою чергу, звернувся до ФОП Романюка В.О. із аналогічною претензією від 02.07.2018 за №02-07/18 (а.с. 39, 40, т.1) у якій також просив відшкодувати 166 221,16 грн. збитків, заподіяних під час перевезення товару.

Вказана претензія була залишена ФОП Романюком В.О. без задоволення.

Матеріали справи також не містять доказів виконання ФОП Івашиним О.Я. своїх зобов`язань перед ФОП Романюком В.О. з оплати вартості послуг за перевезення вантажу згідно договору на надання транспортних послуг №619/EX/18 від 08.05.2018 в розмірі 2 200,00 доларів.

20.07.2018 ФОП Романюк В.І. звернувся до ФОП Івашина О.Я. із претензією про виконання взятих останнім на себе зобов`язань (а.с. 108-110, 111, т.1).

Вказана претензія була залишена ФОП Івашиним О.Я. без задоволення.

З матеріалів справи також випливає, що 09.01.2019 ТзОВ «Свісс Кроно» передало весь пошкоджений при перевезенні товар підприємству ТзОВ «Альфа Екологія» для зберігання, оброблення та подальшої утилізації (а.с. 191, т.1).

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Нормами статті 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами статті 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Статтею 623 ЦК України зазначено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи); шкідливого результату такої поведінки (збитків); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Згідно з частинами 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Таким чином, кредитор, вимагаючи відшкодування збитків, повинен довести три перші умови відповідальності, зокрема факт порушення боржником зобов`язання, розмір збитків, причинний зв`язок. Вина боржника у порушенні презюмується та не підлягає доведенню кредитором.

Відповідно до ч. 1 ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Аналогічні положення містяться і в ч. 2 ст. 308 та в ст. 314 ГК України. Зокрема, ч.1 ст. 314 ГК України встановлено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. При цьому, відповідно до частини 3 вказаної статті, за шкоду, заподіяну у разі пошкодження вантажу, перевізник відповідає в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість.

Частиною 1 ст. 918 ЦК України визначено, що завантаження (вивантаження) вантажу здійснюється організацією, підприємством транспорту або відправником (одержувачем) у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до п. 4 договору № 619/EX/18 від 08.05.2018, перевізник (відповідач у справі) зобов`язаний: 1) забезпечити правильність завантаження вантажу, що виключає псування чи пошкодження вантажу при його завантаженні, транспортуванні та розвантаженні; 2) перевірити вид та цілісність зовнішньої упаковки та кількість місць; 3) в разі зауважень щодо навантаження, упаковки, розміщення вантажу відмовитись приймати вантаж до усунення зауважень та зв`язатись з експедитором, а також зробити відповідні відмітки у товарно-транспортній накладній.

Як вбачається із міжнародної товарно-транспортної накладної (СMR) A №111156, в ній не міститься зауважень та застережень перевізника щодо виду та цілісності зовнішньої упаковки вантажу, кількості місць навантаження та розміщення вантажу, та/або будь-яких невідповідностей прийнятого вантажу у вантажовідправника.

Обставини щодо прийняття вантажу для перевезення в належному стані та у обумовленій кількості жодною зі сторін не заперечуються.

Отже, оскільки вантаж було прийнято перевізником для перевезення без зауважень та застережень до вантажовідправника, відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі вантажоотримувачу, в силу ч. 2 ст. 308 ГК України, покладається на ФОП Романюка В.І., тобто на відповідача за первісним позовом.

З огляду на зміст п. 4 договору № 619/EX/18 від 08.05.2018 та на відсутність зауважень перевізника щодо правильності завантаження товару в транспортний засіб вантажовідправником фірмою «ASD Laminat», колегія суддів не бере до уваги доводи скаржника про те, що вантажовідправник неналежним чином упакував товар і через це повинен нести відповідальність за пошкодження товару.

Фотографії з місця розвантаження транспортного засобу, на які покликається скаржник, не є допустимими та достатніми доказами, які б давали суду підстави вважати, що відповідальність за пошкодження товару повинен нести саме вантажовідправник, а не перевізник. Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що з 21-ої палети пластику пошкодженою виявилися лише частина вантажу, що містилася в 3-ох палетах, що, в свою чергу, не може свідчити про неналежність упакування пластику вантажовідправником. Доказів того, що саме ці 3-и палети були упаковані іншим (неналежним) чином, скаржником не надано.

Посилання скаржника на відсутність будь-яких застережень в договорі перевезення, так і на самій упаковці встановленій вантажовідправником щодо особливостей завантаження, кріплення чи перевезення вантажу, не беруться до уваги, оскільки скаржник не вказує як ці обставини впливають на спірні правовідносини сторін та, більше того, займає позицію, відповідно до якої пошкодження товару відбулося не внаслідок перевезення, а внаслідок неправильного пакування товару.

Відповідно до пункту 15 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в України, у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом.

Перевізник, вантажовідправник і вантажоодержувач засвідчують в акті такі обставини: а) невідповідність між найменуванням, масою і кількістю місць вантажу в натурі і тими даними, які зазначені у товарно-транспортній накладній; б) порушення або відсутність пломб на кузові автомобіля або контейнерів; в) простій автомобіля у пунктах вантаження і розвантаження понад встановлені норми часу; г) інші обставини(пошкодження упаковки, вантажу), які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності сторін. Записи в акті засвідчуються підписами вантажовідправника (вантажоодержувача) і водія.

Як було зазначено вище, представниками вантажоодержувача та перевізника було складено та підписано акт, в якому чітко зазначено артикули та кількість пошкодженого вантажу. Таким чином, акт № 1_05_2018 від 22.05.2018 є належним та допустимим доказом, який повинен враховуватися при вирішенні спору у даній справі. З огляду на це, безпідставними є доводи скаржника про недоведеність кількості пошкодженого вантажу. При цьому, вартість кожної одиниці вантажу випливає з інвойсу №IHR282 від 15.05.2018, який наявний в матеріалах справи.

Матеріали справи свідчать, що попри те, що загальна кількість пошкодженого при перевезенні товару була узгоджена сторонами в акті № 1_05_2018 від 22.05.2018 у розмірі 740 одиниць пошкоджених листів пластику, однак після проведеного відповідачем пересортування, вказана кількість була знижена до 225 одиниць (додаток до акту № 1_05_2018 від 30.05.2018). Про вказане пересортування ТзОВ «Свісс Кроно» повідомило безпосереднього експедитора, з яким мало договірні відносини - ТзОВ «Р-Транс».

Також колегія суддів відхиляє покликання скаржника на те, що вантажоодержувачем було утилізовано пошкоджений товар, що не дає змоги встановити обставини, які мають важливе значення для справи, зокрема, кількість та розмір завданих збитків, а також можливість використання пластику за його призначенням, а також, що при вирішенні даної справи необхідно врахувати правову позицію Західного апеляційного господарського суду, що викладена у постанові від 21.03.2019 у справі № 907/506/18, оскільки:

1) законодавством не передбачено застосування у вирішенні спорів правових позицій судів апеляційних інстанцій;

2) фактичні обставини судової справи № 907/506/18 є відмінними від фактичних обставин у даній справі, а саме: при дослідженні первинних документів у справі № 907/506/18, які стосуються приймання пошкодженого вантажу, судом було виявлено суттєві розбіжності, які не давали змоги встановити точну кількість ватажу, який був пошкоджений; в той же час, утилізація цього вантажу унеможливила встановлення цієї кількості. Натомість, у даній судовій справі № 926/2077/18 кількість пошкодженого вантажу зафіксована у належному порядку.

Доводи скаржника про можливість використання пошкоджених плит в господарській діяльності третьої особи є лише його припущенням, оскільки скаржник не обізнаний з технологічним процесом виготовлення меблів. З пояснень третьої особи вбачається, що пошкоджені листи пластику не придатні для використання в якості сировини для виготовлення стільниць необхідної якості (а.с. 226, т.1).

Також колегія суддів відхиляє заперечення скаржника про неможливість врахування при вирішенні спору акта експертизи №В-643 від 01.11.2018, складеного Івано-Франківською торгово-промисловою палатою. Хоча вказаний акт не є висновком судової експертизи в розумінні ГПК України, при вирішенні справи він може бути врахований в загальному порядку як письмовий доказ. Щодо заперечень скаржника, які ґрунтуються на тому, що він не приймав участі під час складання акта експертизи, та відповідно не погоджувався з висновками щодо кількості пошкоджених листів пластику, характеру пошкоджень та неможливості використання пластику за його призначенням, то як було зазначено вище, кількість пошкоджених листів пластику встановлена вантажоодержувачем та перевізником у передбаченому законодавством порядку в акті № 1_05_2018 від 22.05.2018 та згодом суттєво зменшена вантажоодержувачем в додатку до акту № 1_05_2018 від 30.05.2018.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що матеріалами справи підтверджується протиправна поведінка ФОП Романюка В.І. під час перевезення вантажу (незабезпечення збереження вантажу), шкідливий результат такої поведінки (пошкодження вантажу - пластикових листів у кількості 225 одиниць на загальну суму 4869,06 євро, що еквівалентно сумі 149 990,98 грн.), причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками (фактично наведені вище збитки були спричинені саме неналежним виконанням ФОП Романюком В.І. умов укладеного між сторонами договору про надання транспортних послуг № 619/ЕХ/18 від 08 травня 2018 року в частині збереження майна).

Доводи скаржника ФОП Романюка В.І. не спростовують факту наявності його вини у заподіянні цих збитків. Водночас, колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що вина проявляється не тільки у формі умислу, але і необережності.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням відповідачем договору про надання транспортних послуг №619/ЕХ/18 від 08 травня 2018 року, судом першої інстанції було обґрунтовано враховано положення ч. 3 статті 314 ГК України, відповідно до якої перевізник несе відповідальність за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, у разі пошкодження вантажу, виключно в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість. З огляду на це, до складу збитків правомірно не включено 243,45 євро понесених витрат на митне оформлення товару, 161,00 євро витрат на відсортування пошкодженого товару та 123,42 євро витрат на перевезення товару, що еквівалентно 16 230,18 грн.

Стосовно доводів скаржника про те що право на відшкодування збитків належить власнику вантажу або особі, яка володіє правом на вантаж, а у спірних правовідносинах позивач за первісним позовом виконував функції експедитора, не був власником вантажу та не володів іншим речовим правом на вантаж, а тому заявлені до стягнення збитки нанесені йому бути не могли, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до ст. 932 ЦК України, експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Як було зазначено вище, функції експедиторів у спірному перевезенні виконували ТзОВ «Р-Транс», ФОП Костів У.В. та ФОП Івашин О.Я. При цьому, ФОП Івашин О.Я. виконував такі функції на підставі договору №14/18 від 08.05.2018, що був укладений між ним та ФОП Костів У.В.

В позовній заяві позивач покликався на ту обставину, що суму збитків, заподіяних покупцю внаслідок пошкодження вантажу, він відшкодував ФОП Костів У.В. у повному обсязі.

Таким чином, збитки у встановленій судом сумі підлягають стягненню з ФОП Романюка В.І. як перевізника на користь ФОП Івашина О.Я. як експедитора в порядку регресу.

Інші доводи скаржника колегія суддів відхиляє як необґрунтовані та такі, що не впливають на правильне вирішення спору. Зокрема, щодо твердження скаржника про порушення позивачем за первісним позовом вимог Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» в частині незабезпечення страхування вантажу та своєї діяльності, то такі безпідставні, оскільки ні вказаним Законом, ні умовами договору №619/EX/18 від 08.05.2018 не встановлено такого обов`язку позивача за первісним позовом.

Стосовно тверджень скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, слід зазначити наступне:

1) колегія суддів вважає, що при вирішенні даної справи не було необхідності залучати ТзОВ «Р-Транс», ФОП Костів У.В та фірму «ASD Laminat» (Туреччина) як третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору, а отже, судом першої інстанції не було порушено ст. 50 ГПК України;

2) з матеріалів справи випливає, що необхідність та можливість провести судову експертизу для встановлення кількості та вартості пошкодженого товару - відсутні, оскільки: а) наявних в матеріалах справи доказів достатньо для правильного її вирішення по суті; б) з акту №1 від 09.01.2019 вбачається, що ТзОВ «Свісс Кроно» передало весь пошкоджений при перевезенні товар підприємству ТзОВ «Альфа Екологія» для зберігання, оброблення та подальшої утилізації. Таким чином, суд першої інстанції не порушив норм ГПК України, відмовляючи відповідачу за первісним позовом у проведенні експертизи;

3) повернення судом першої інстанції апеляційної скарги на ухвалу від 22.01.2019 було здійснено на підставі п. 17.11 Перехідних положень ГПК України, а отже, без порушень норм ГПК України;

4) колегія суддів вважає безпідставними доводи ФОП Романюка В.І. про відсутність предмета спору у даній справі та необхідність закриття провадження у даній справі.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтями 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.2 ст. 277 ГПК України встановлено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Наявності таких обставин скаржником не доведено.

Стосовно зустрічного позову ФОП Романюка В.І. колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд правильно встановив, що оскільки перевізник ФОП Романюк В.І. повністю виконав свої зобов`язання за договором на надання транспортних послуг № 619/EX/18 від 08.05.2018 та здійснив перевезення вантажу за обумовленим маршрутом та в обумовлені строки, то зустрічний позов про стягнення з ФОП Івашина О.Я . суми фрахту в розмірі 2 200 доларів США, що станом на день звернення з позовом становить згідно офіційного курсу Національного Банку України 61 370,76 грн., слід задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Чернівецької області від 21.03.2019 у справі №926/2077/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Романюка Володимира Івановича - без задоволення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути до Господарського суду Чернівецької області.

Повний текст постанови складено та підписано 24.06.2019, у зв`язку з тим, що суддя Желік М.Б. перебував у відрядженні у період з 17.06.2019 по 21.06.2019.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік