ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" червня 2019 р. Справа№ 910/465/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Суліма В.В.
суддів: Пономаренка Є.Ю.
Смірнової Л.Г.

при секретарі судового засідання : Стаховській А.І.
за участю представників сторін:
від позивача Кокарєв А.П. довіреність № МК№151758 від 14.05.2019 року;
від відповідача Кривошея Д.А. довіреність № 220/513/Д від 03.12.2018 року,
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків"
на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2019 року (дата підписання повного тексту 19.03.2019 року)
у справі № 910/465/19 (суддя: Бойко Р.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків"
до Міністерства оборони України
про внесення змін до договору

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" (далі позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач) в якому, посилаючись на істотну зміну обставин, просило суд на підставі ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України внести зміни до договору №286/3/18/278 від 20.09.2018 року про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) в частині визначення інших строків поставки позивачем товару.
Господарський суд міста Києва у задоволені позову відмовив повністю своїм рішенням від 05.03.2019 року (повний текст складено 19.03.2019 року).
Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в даній справі та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 19.09.2018 року у справі №905/1090/17.
Так, за твердженням скаржника, посилання суду на приписи ст. 599 Цивільного кодексу України за якими зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином є передчасними, оскільки зобов`язання з поставки товару позивачем, незалежно від його волі, було виконано неналежним чином, а тому є такими, що не припинилося.
Крім того, скаржник зазначив, що він порушив умови договору у строках поставки товару та неналежним чином виконав зобов`язання з об`єктивно встановлених причин, що від нього ніяк не залежали й підтверджується висновком Чернігівської регіонально Торгово-промислової палати №ЧК -832 від 22.11.2018 року.
Разом з цим, скаржник вказав, що позивач не міг почати виконувати договір на умовах, що виникли після того, коли позивач дізнався про поломку обладнання, що забезпечує початковий етап технологічного процесу виробництва тканини (чесання вовни), адже ПРАТ «КСК «ЧЕКСІЛ» є єдиним виробником в Україні зазначеної тканини (костюмна камвольна напіввапняна типу 3).
Також, скаржник зазначив, що ним було надано суду належні та допустимі докази на підтвердження наявності одночасно чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, які дозволяють внести зміни до договору.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2019 року справу № 910/465/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Пономаренко Є.Ю.
Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2019 року у справі № 910/465/19 та призначив розгляд на 27.05.2019 року своєю ухвалою від 08.04.2019.
Північний апеляційний господарський суд оголосив перерву у розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2019 року у справі № 910/465/19 до 10.06.2019 року своєю ухвалою від 27.05.2019 року.
Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2019 року, у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М., у відпустці, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/465/19 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Смірнова Л.Г., Пономаренко Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2019 року прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2019 року у справі № 910/465/19 до провадження у складі нової колегії суддів: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Смірнова Л.Г., Пономаренко Є.Ю.
У судовому засіданні 10.06.2019 року скаржник підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.
10.06.2019 року в судовому засіданні представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" залишити без задоволення, рішення господарського суду без змін.
Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2019 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 20.09.2018 року між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" (постачальник) укладено договір №286/3/18/278 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) (далі договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується у 2018 році поставити замовнику індивідуальне обмундирування (35810000-5) (лот 1. (35811300-5) військова уніформа (штани Тип А захисного кольору від костюму (кітель та штани) чоловічого для військовослужбовців Збройних Сил України з тканини костюмної камвольної напіввовняної Тип 3) (далі товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, строки (терміни), вказані у цьому договорі.
Пунктом 1.2 договору встановлені такі строки поставки товару: 1 700 одиниць військової уніформи (штани Тип А захисного кольору від костюму (кітель та штани) чоловічого для військовослужбовців Збройних Сил України з тканини костюмної камвольної напіввовняної Тип 3) до 30.10.2018 року та 1700 одиниць військової уніформи (штани Тип А захисного кольору від костюму (кітель та штани) чоловічого для військовослужбовців Збройних Сил України з тканини костюмної напіввовняної Тип 3) до 30.11.2018 року. Ціна товару з ПДВ складає 3 055 308,00 грн.
Відповідно до п. 1.3 договору постачальник самостійно закуповує сировину, матеріали та комплектуючі вироби (далі матеріали) для виготовлення товару.
Згідно п. 4.1 договору розрахунки за фактично поставлений товар проводиться протягом 30 календарних днів (а умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунку-фактури на поставлений товар, підписаний керівником та головним бухгалтером постачальника (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається в рахунку-фактурі), але не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення поточного бюджетного року.
Відповідно до п. 8.1. договору сторони звільняються від відповідальності за невиконаний або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо).
Продовження строку (терміну) виконання зобов`язань (постачання товару, виконання робіт, надання послуг) можливе у випадку істотної зміни обставин, які впливають на можливість виконання своїх обов`язків за Договором у разі, якщо вони змінились настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не укладали б Договір, або уклали б його на інших умовах. У разі істотної зміни обставин,якими сторони керувалися при укладанні Договору, він може бути змінений або розірваний за згодою сторін (п. 8.5 договору).
Згідно п.8.6 договору, доказом істотної зміни обставин, які впливають на можливість виконання своїх обов`язків за договором є відповідний документ, виданий Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами.
Додатком №1 до договору сторонами погоджено рознарядку Міністерства оборони України за Специфікацією, якою визначено адресу відвантаження товару, а саме: в/ч НОМЕР_1 (229ОЦЗ), 03126, м. Київ, вул. Качалова, 3, кількість 1 700 штук до 30.10.2018 року та 1 700 штук до 30.11.2018.
Додатком №2 до договору сторонами затверджено ростовку Міністерства оборони України за Специфікацією
Як вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" на виконання своїх зобов`язань за Договором було поставлено першу партію товару - 1700 одиниць військової уніформи (штани Тип А захисного кольору від костюму (кітель та штани) чоловічого для військовослужбовців Збройних Сил України з тканини костюмної камвольної напіввовняної Тип 3) 23.11.2018 року, а другу партію товару - 1 700 одиниць військової уніформи (штани Тип А захисного кольору від костюму (кітель та штани) чоловічого для військовослужбовців Збройних Сил України з тканини костюмної напіввовняної Тип 3) 12.12.2018 року, що підтверджується видатковими накладними №5042 від 23.11.2018 року та №5416 від 12.12.2018 року (наявні в матеріалах справи).
Так, за твердженням позивача прострочення ним виконання зобов`язань з поставки товару мало місце у зв`язку з затримкою поставки тканини його контрагентом через поломку обладнання, що унеможливило вчасно розпочати виготовлення товару.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 21.03.2017 року між Приватним акціонерним товариством "Камвольно-суконна компанія "Чексіл" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" (покупець) було укладено договір поставки №015700 (далі договір поставки) відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставляти покупцеві текстильні товари (товар), а покупець зобов`язався оплатити та прийняти товар в порядку і строки обумовлені цим договором.
Згідно п. 1.2 договору поставки, поставка товару постачальником покупцеві здійснюється одноразово або партіями. Кількість, вартість та характеристики товару оговорюються в специфікації (специфікаціях) до цього Договору, яка (які) є його невід`ємною частиною.
Відповідно до п. 3.1 договору поставки поставка товару здійснюється транспортом покупця в строк, узгоджений сторонами в кожній специфікації виключно після здійснення покупцем оплати в порядку та на умовах, передбачених п. 2.2 цього договору. В разі прострочення строку попередньої оплати, строк поставки тканини узгоджується додатково. Можливі поетапні поставки за оплатою по рахунку.
19.06.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" та Приватним акціонерним товариством "Камвольно-суконна компанія "Чексіл" було укладено специфікацію №5 до договору поставки №015700 від 21.03.2017 року, в якій погоджено, що Приватне акціонерне товариство "Камвольно-суконна компанія "Чексіл" поставить Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" тканину у загальній кількості 7 350 пог.м. (з визначеним кольором) загального вартістю 2362470,60 грн у строк протягом 70-80 днів з моменту отримання попередньої оплати.
На виконання погоджених у відповідній Специфікації умов внесення попередньої оплати Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" було перераховано Приватному акціонерному товариству "Камвольно-суконна компанія "Чексіл" 60% попередньої оплати у розмірі 1 417 482,36 грн, що підтверджується платіжним дорученням №611 від 20.06.2018 року.
Листом вих. №2548/1 від 11.09.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" звернулось до Приватного акціонерного товариства "Камвольно-суконна компанія "Чексіл", в якому вказувало, що станом на 11.09.2018 року позивачу було поставлено лише тканину зразка 6852 у кількості 1 509,25 погонних метрів, та вимагало негайно поставити всю погоджену у Специфікації №5 тканину.
Як вбачається із вхідної відмітки на долученій до позову копії, даний лист був одержаний Приватним акціонерним товариством "Камвольно-суконна компанія "Чексіл" 12.10.2018 року (вх. №02/08/1-631). В подальшому позивачем суд першої інстанції було пояснено, що на даному листі допущено описку у зазначенні вхідної дати одержання листа та фактично даний лист був одержаний Приватним акціонерним товариством "Камвольно-суконна компанія "Чексіл" 12.09.2018 року.
Листом вих. №02/08/1-160 від 12.09.2018 року Приватне акціонерне товариство "Камвольно-суконна компанія "Чексіл" повідомляло Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків", що відбулась поломка обладнання, що забезпечує початковий етап технологічного процесу виробництва тканини чесання вовни та з урахуванням термінів ремонту, Приватне акціонерне товариство "Камвольно-суконна компанія "Чексіл" зможе забезпечити поставку товару (тканину) двома партіями 28.09.2018 року та 31.10.2018 року.
Як вбачається із вхідної відмітки на долученій до позову копії, даний лист був одержаний Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" 24.09.2018 року (вх. №24/09-1). Проте в подальшому представником позивача стверджувалось, що і у вхідній відмітці цього листа було допущено описку та такий лист був одержаний позивачем 26.09.2018 року.
Згідно акту на поломку устаткування від 27.06.2018 року обладнання Приватного акціонерного товариства "Камвольно-суконна компанія "Чексіл" вийшло з ладу 27.06.2018 року.
В подальшому, як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з долучених до позову видаткових накладних Приватним акціонерним товариством "Камвольно-суконна компанія "Чексіл" було поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" товар у період з 05.10.2018 року по 07.11.2018 року.
Щодо посилання скаржника на те, що він порушив умови договору у строках поставки товару та неналежним чином виконав зобов`язання з об`єктивно встановлених причин, що від нього ніяк не залежали й підтверджується висновком Чернігівської регіонально Торгово-промислової палати №ЧК -832 від 22.11.2018 року, колегія суддів відзначає наступне. Так, згідно висновку Чернігівської регіонально Торгово-промислової палати №ЧК-832 від 22.11.2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" було втрачено 32 календарних дні внаслідок істотних та документально підтверджених обставин, які не могли були бути використані безпосередньо на виробництво товару Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків", у зв`язку з чим позивач набув право на внесення змін до договору в частині зміни термінів поставки партій товару.
Листом №3288 від 23.11.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" звернулось до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України з пропозицією внести зміни до договору щодо відстрочення термінів поставки, до якого долучило підписаний та скріплений печаткою зі своєї сторони проект відповідної додаткової угоди.
18.12.2018 сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору, згідно якої Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" було досягнуто згоди щодо продовження дії договору до 31.03.2019 року.
Згідно ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки.
Отже, у разі якщо договір не припинив дію у встановленому законодавством порядку та зобов`язання прийняті сторонами не виконані, виконання зобов`язань має здійснюватись з дотриманням законодавства.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 року у справі №910/17259/17.
Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, внесення змін до погодженого сторонами порядку та строків виконання зобов`язання може мати місце виключно за умови, що таке зобов`язання не припинилось.
За умовами договору позивач зобов`язався поставити відповідачу 1700 одиниць військової уніформи (штани Тип А захисного кольору від костюму (кітель та штани) чоловічого для військовослужбовців Збройних Сил України з тканини костюмної камвольної напіввовняної Тип 3) до 30.10.2018 року та 1 700 одиниць військової уніформи (штани Тип А захисного кольору від костюму (кітель та штани) чоловічого для військовослужбовців Збройних Сил України з тканини костюмної напіввовняної Тип 3) до 30.11.2018 року.
Як вбачається із видаткових накладних №5042 від 23.11.2018 року та №5416 від 12.12.2018 року, Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" на виконання своїх зобов`язань за договором було поставлено першу партію товару - 1 700 одиниць військової уніформи (штани Тип А захисного кольору від костюму (кітель та штани) чоловічого для військовослужбовців Збройних Сил України з тканини костюмної камвольної напіввовняної Тип 3) 23.11.2018 року, а другу партію товару - 1 700 одиниць військової уніформи (штани Тип А захисного кольору від костюму (кітель та штани) чоловічого для військовослужбовців Збройних Сил України з тканини костюмної напіввовняної Тип 3) 12.12.2018 року.
Згідно ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
За приписами ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Отже, позивачем було виконано свій обов`язок з поставки товару в повному обсязі.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зобов`язання позивача в частині здійснення поставки товару є припиненим внаслідок його виконання.
Припинення зобов`язання має остаточний характер, чинне цивільне законодавство не передбачає можливості відновлення вже припиненого зобов`язання.
За загальними нормами цивільного законодавства зміна договору допускається тільки за існуючим правовідношенням.
Фактично позовні вимоги у даному спорі, як правильно встановлено судом першої інстанції, зводяться до того, що позивач просить внести зміни щодо строку виконання свого зобов`язання, яке є виконаним (припиненим), а тому суд позбавлений можливості задовольнити позовні вимоги, оскільки є неможливим внесення змін до зобов`язання, яке припинилось.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 цього Кодексу визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.
Згідно ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями статті 652 цього Кодексу унормовано, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.
Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.
Зі змісту вказаної норми вбачається, що укладаючи договір сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. Проте, під час виконання договору можуть виявлятись обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін.
При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися.
Інтереси сторін можуть порушуватись будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте, лише істотна зміна обставин визнається підставою для вимоги про зміну чи розірвання договору.
Зміна обставин вважається істотною, тільки якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 651 ЦК України, підставою для зміни або розірвання договору є згода сторін. Це пов`язано з тим, що договір з моменту його вчинення є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України). Слід мати на увазі, що згоди сторін на зміну або розірвання договору може бути недостатньо, якщо він був укладений на користь третьої особи, яка виразила намір скористатися правом, наданим їй за таким договором. Для зміни або розірвання вказаного договору потрібна ще й згода третьої особи, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 636 Цивільного кодексу України).
Розірвання або зміна договору з інших підстав може мати місце, якщо це встановлено договором чи законом. Цивільний кодекс України безпосередньо передбачає можливість зміни або розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін (ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України). Зміна або розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін може мати місце у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення договору його стороною, при якому друга сторона, внаслідок завданої їй цим порушенням шкоди, значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
У разі, якщо сторони не зможуть досягти згоди, договір може бути у виняткових випадках змінений судом на вимогу заінтересованої сторони. Зміна договору судом має місце, якщо розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, що значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. А саме суд має враховувати: сторони у момент укладення договору виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, котрі заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення за всієї турботливості та обачності, які від неї вимагалася; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона договору. Відсутність хоча б однієї з наведених умов є підставою для відмови судом у розірванні або зміні договору.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі № 910/14628/17; від 14.08.2018 року у справі № 910/496/18; від 13.06.2018 року у справі № 910/17259/17; від 20.06.2018 року у справі № 910/18272/17.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач, підписуючи договір про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) №286/3/18/278 від 20.09.2018 року та додаткову угоду №1 від 18.12.2018 року до нього, усвідомлював, що кінцевою датою поставки товару є 30.11.2018 року (включно).
В свою чергу, як правильно встановлено судом першої інстанції, поломка обладнання у контрагента мала місце 27.06.2018 року, тобто майже за п`ять тижнів до підписання позивачем спірного договору.
Так, матеріали справи не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих в розумінні ст.ст. 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України доказів зауважень чи письмових пропозицій щодо кінцевої дати постачання товару, тобто позивач, підписавши спірний договір поставки, погодив всі істотні умови договору.
При цьому, позивач стверджує, що він дізнався про поломку обладнання в його контрагента лише 26.09.2018 року, однак жодних доказів повідомлення відповідача про виникнення таких обставин та неможливості виконання ним своїх зобов`язань у визначені договором строки у період з 26.09.2018 року по 23.11.2018 року (до звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України з листом №3288 з пропозицією внести зміни до договору щодо відстрочення термінів поставки) матеріали справи не містять, скаржником не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.
Згідно ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
Так, як правильно встановлено судом першої інстанції, з огляду на те, що позивач дізнався про поломку обладнання у свого контрагента 26.09.2018 року, та відповідно розуміючи, що він не встигне виготовити товар та поставити його відповідачу у визначені договором строки, в той час як відповідач розраховує на одержання такого товару для потреб військових у погоджений сторонами строк, Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків", як добросовісний суб`єкт господарювання, мало негайно повідомити Міністерство оборони України про дані обставини.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач лише запропонував відповідачу внести зміни до строків поставки товару вже після прострочення поставки першої партії товару, що в свою чергу свідчить про фактичне замовчування обставин неможливості належного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" своїх зобов`язань та відповідно наявність у діях позивача елементу недобросовісності.
Попри наведене, обставини, на підставі яких позивач просить внести зміни до договору, а саме продовжити строк поставки товару, існували на момент підписання договору. Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, підписавши договір, позивач погодив всі істотні його умови, враховуючи дату укладення договору, строк його дії та кінцевий термін виконання зобов`язання з поставки товару.
Отже, підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, на підтвердження наявності одночасно чотирьох умов, визначених в ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, відповідно до яких укладений між сторонами договір може бути змінений за рішенням суду, зокрема зміна обставин зумовлена причинами, котрі заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення за всієї турботливості та обачності, які від неї вимагалася.
Щодо твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що останній не міг почати виконувати договір на умовах, що виникли після того, коли позивач дізнався про поломку обладнання, що забезпечує початковий етап технологічного процесу виробництва тканини (чесання вовни), адже ПРАТ «КСК «ЧЕКСІЛ» є єдиним виробником в Україні зазначеної тканини (костюмна камвольна напіввапняна типу 3), колегія суддів відзначає наступне.
Як унормовано частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Оскільки юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, судова колегія вважає, що порушення контрагентом позивача своїх зобов`язань за договором поставки за своєю природою не є об`єктивними обставинами, які унеможливлюють належне (своєчасне) виконання зобов`язання постачальником товару, а мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності та могли бути ним передбачені при укладенні договору з огляду на обізнаність позивача з технічним умовами товару (продукції) та необхідності для її виробництва відповідної сировини, яка поставляється із-за кордону. Тобто укладаючи договір з визначеними строками поставки саме позивач повинен був врахувати його умови та об`єктивно оцінити можливість виконання зобов`язання у такий строк - до 30.09.2017 (включно). Доказів звернення до Міністерства оборони України з пропозицією щодо зміни умов договору в частині строків поставки продукції позивачем до матеріалів справи не представлено.
Колегія суддів, серед іншого враховує, що придбання Міністерством оборони України вказаної продукції спрямовано на забезпечення виконання однієї із основних функцій міністерства із забезпечення належного рівня боєздатності, укомплектованості, бойової та мобілізаційної готовності і підготовки Збройних Сил України.
Разом з цим, колегія суддів відзначає, що питання щодо наявності/відсутності у діях позивача вини щодо прострочення виконання ним свого зобов`язання за договором з огляду на поломку обладнання в його контрагента, підлягає вирішенню саме в межах розгляду справи про притягнення його до відповідальності за прострочення виконання такого зобов`язання (наприклад, в межах спору про стягнення неустойки, нарахованої за період не поставки товару), в той час як дане питання не входить до предмету доказування у цій справі.
Крім того, суд приймає до уваги заяву свідка ОСОБА_1 , яка була додана до апеляційної скарги та не подавалася до суду першої інстанції, проте остання не спростовує висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.
При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги фактично зводяться до мотивів викладених у позовній заяві, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.
Так, скаржник не надав суду мотивів та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.
При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України по. 4241/03 від 28.10.2010 року).
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2019 року у справі №910/465/19 залишити без змін.
3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.
4. Матеріали справи № 910/465/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді Є.Ю. Пономаренко

Л.Г. Смірнова

Дата складення повного тексту 24.06.2019 року.