ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року

м. Київ

Справа № 916/3644/13

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. - головуючий, Катеринчук Л.Й., Пєскова В.Г.

за участі секретаря судового засідання Співака С.В.

учасники справи:

позивач - Державна установа "Відділення гідроакустики Інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України",

представник позивача - Пудлінська Л.І., адвокат (довіреність від 16.01.2019, Ордер серія ОД № 286550 від 11.06.2019),

відповідач - Фізико-хімічний інститут захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України,

представники відповідача - Еннан Алім Абдул-Амідович, директор (Наказ №644-к від 02.11.2017), Трощеновський О.В., адвокат (довіреність від 20.08.2016),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національна академія наук України,

представник третьої особи - не з`явився,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області,

представник третьої особи - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державної установи "Відділення гідроакустики Інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України"

на рішення Господарського суду Одеської області від 11.12.2018

у складі судді Волкова Р.В.

та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.03.2019

у складі колегії суддів: Бєляновський В.В. (головуючий), Аленіна О.Ю., Лавриненко Л.В.

у справі за позовом

Державної установи "Відділення гідроакустики Інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України"

до Фізико-хімічний інститут захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України

про стягнення 818 784, 24 грн.

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Державна установа "Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України" (далі - Установа, позивач) звернулася до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізико-хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України (далі - Інститут, відповідач) про стягнення збитків у загальному розмірі 647 335,57 грн. (з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 20.02.2014), які складаються з витрат Установи на утримання нежитлових приміщень, які фактично знаходилися у користуванні Інституту.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що Інститут після закінчення строку дії Договору оренди № 1 від 31.12.2009 не повернув за актом приймання-передачі орендовані приміщення та продовжує ними користуватися, що призводить до збитків Установи у вигляді витрат, понесених на утримання орендованого нерухомого майна.

2. 07.07.2017 позивач подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно з якою просив суд стягнути з відповідача збитки, що складаються з витрат на утримання нежитлових приміщень за період з 01.01.2011 до 30.06.2017 в загальній сумі 1 348 379,85 грн., а саме з:

- витрат на оплату опалення приміщень у розмірі 335 316,92 грн.;

- витрат на оплату електроенергії у розмірі 192 255,81 грн.;

- витрат за постачання холодної води та водовідведення у розмірі - 2 743,87 грн. (переплата відповідачем цих витрат врахована позивачем у розрахунку загальної суми збитків, що є предметом стягнення);

- витрат з оплати зливових стоків у розмірі 2 060,19 грн.;

- витрат з оплати вивезення побутових відходів у розмірі 2 706,56 грн.;

- витрат на охорону будівель і території у розмірі 675 133,85 грн.;

- витрат на утримання прилеглої до будинку території у розмірі 53 718,60 грн.;

- витрат на утримання і обслуговування комунальних систем загального призначення в розмірі 89 931,79 грн.

3. Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.07.2017 (залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.10.2017), позовні вимоги (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 07.07.2017) задоволено частково; стягнуто з Інституту на користь Установи 176 412,19 грн. - відшкодування витрат на оплату опалення приміщень, 96 996,13 грн. - відшкодування витрат на оплату електроенергії, 3 116,03 грн. - відшкодування витрат на оплату зливових стоків, 2 706,56 грн. - відшкодування витрат з оплати за вивезення побутових відходів, 4 188,46 грн. - судового збору, 6 546,41 грн. - витрат на оплату судової експертизи; в решті позову відмовлено.

4. Постановою Верховного Суду від 19.04.2018 рішення Господарського суду Одеської області від 11.07.2017 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 у справі № 916/3644/13 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування: 675 133,85 грн. - витрат на охорону будівель і території; 53 718,60 грн. - витрат на утримання прилеглої до будинку території; 89 931,79 грн. - витрат на утримання і обслуговування комунальних систем загального призначення; у скасованій частині справу № 916/3644/13 направлено на новий розгляд до Господарського суду Одеської області. В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 11.07.2017 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 у справі № 916/3644/13 залишено без змін.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

5. Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.12.2018 у задоволенні позовних вимог Державної установи "Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України" до Фізико-хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України про відшкодування: 675 133,85 грн. - витрат на охорону будівель і території, 53 718,60 грн. - витрат на утримання прилеглої до будинку території, 89 931,79 грн. - витрат на утримання і обслуговування комунальних систем загального призначення відмовлено.

6. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог господарський суд першої інстанції керувався приписами ст. ст. 224, 225 ГК України, ст. ст. 22, 598, 623 ЦК України і ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та на підставі встановлених обставин даної справи виходив із того, що стягненню підлягають не будь-які витрати кредитора, а тільки такі корисні витрати, які були використані кредитором в силу правопорушення боржника або у вигляді додаткових витрат, зроблених ним у зв`язку з правопорушенням. Однак, у матеріалах справи не міститься доказів того, що протиправна дія чи бездіяльність відповідача є причиною, а збитки, які виникли у позивача, - наслідком такої протиправної поведінки. Розмір збитків позивачем не підтверджений, причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та збитками (фактичний розмір яких не доведено) судом не встановлено.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Установи.

7. Під час розгляду справи, господарським судом першої інстанції було встановлено:

7.1. 31.12.2009 на підставі дозволу бюро Президії НАН України відділенням гідроакустики Морського гідрофізичного інституту Національної академії наук України (орендодавець) та Інститутом (орендар) було укладено Договір оренди, за умовами п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме державне майно: приміщення в двоповерховому будинку і одноповерхових будівлях (майно), площею 536,3 кв.м., розміщене за адресою: місто Одеса, вул . Преображенська, 3, на 1 та 2 поверхах будинку та дворових будівлях згідно з додатками №№ 1, 3, що перебуває на балансі Відділення гідроакустики Морського гідрофізичного інституту Національної академії наук України (балансоутримувач).

7.2. Відповідно до пункту 1.2 Договору майно передається в оренду з метою використання для наукової діяльності.

7.3. Згідно з пунктом 3.1 Договору крім орендної плати орендар сплачує орендодавцю по розрахункам орендодавця: відшкодовування комунальних платежів; відшкодування податку на землю; витрати на утримання будинку та прилеглої території, інші витрати (додаток № 2 до Договору).

7.4. Пунктом 3.3 Договору передбачено, що балансоутримувач представляє орендарю рахунки за відшкодування податку на землю, комунальні платежі та інші експлуатаційні витрати до 20 числа розрахункового місяця, плата здійснюється орендарем протягом 5 днів після отримання рахунків, але не пізніше розрахункового місяця.

7.5. Відповідно до пункту 3.6 Договору, орендна плата і комунальні платежі, перераховані несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягають індексації і стягуються на користь балансоутримувача відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

7.6. Згідно з пунктом 3.10 Договору у разі припинення (розірвання) договору Орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє Орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла у повному обсязі, враховуючи санкції, балансоуримувачу.

7.7. Пунктами 10.9, 10.10 Договору передбачено, що у разі припинення або розірвання договору орендоване майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю. У разі, якщо орендар затримав повернення орендованого майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі. Обов`язок щодо складання акта приймання-передачі про повернення майна покладається на орендаря.

Вказаний договір було укладено строком на 1 рік до 31.12.2010 включно.

7.8. На виконання умов Договору за актом приймання-передачі від 31.12.2009 орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування майно згідно з додатком № 1 до договору.

7.9. Після закінчення строку дії договору, останній не було продовжено, однак Інститут орендоване майно Установі не повернув та продовжує користуватися орендованими приміщеннями по теперішній час, що не заперечується самим Інститутом.

7.10. Установа щомісяця направляла Інституту рахунки на оплату витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг, проте він жодного рахунку протягом 2011- 2017 років не оплатив.

7.11. Установою було направлено на адресу Інституту претензію з пропозицією сплатити борг у сумі 658 220,91 грн., яка залишена без відповіді та задоволення.

7.12. Згідно з п. 10.2. Договору, умови цього договору зберігають силу протягом усього строку цього договору, у тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище орендаря, а в частині зобов`язань щодо сплати орендної плати та нанесених збитків - до виконання зобов`язань.

7.13. Відповідно до додатку 2 до Договору оренди нежитлових приміщень №1 від 31.12.2009 "Про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю", вказаний додаток визначає порядок відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та комунальних послуг та податків з 01.01.2010 у встановлених розмірах.

8. Для визначення розмірів площ приміщень, займаних відповідачем, та для встановлення пропорційності відшкодування витрат, які оплачувались позивачем за послуги з тепло-, електро-, водопостачання, водовідведення, охорони тощо, ухвалою господарського суду Одеської області від 08.06.2016 у справі було призначено комплексну будівельно-технічну та економічну експертизу, за результатами проведення якої було надано висновки експерта № 3048/24, №3054/23 від 27.02.2017.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

9. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.0.2019 рішення Господарського суду Одеської області від 11.12.2018 у справі № 916/3644/13 залишено без змін, а апеляційну скаргу Державної установи "Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України" - без задоволення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

10. Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Одеської області від 11.12.2018 та постановою Південно-західного апеляційного суду від 06.03.2019, Державна установа "Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України" звернулась з касаційною скаргою про скасування оскаржених судових актів, прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ

11. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 916/3644/13 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Катеринчук Л.Й., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2019.

12. Ухвалою Верховного Суду від 22.04.2019 прийнято справу № 916/3644/13 Господарського суду Одеської області до провадження; відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Державної установи "Відділення гідроакустики Інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України" на рішення Господарського суду Одеської області від 11.12.2018 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.03.2019; повідомлено учасників справи про час та дату судового засідання (11.06.2019 о 15 год. 30 хв.).

13. 28.05.2019 до Верховного Суду від Фізико-хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України надійшов Відзив на касаційну скаргу з запереченнями проти вимог та доводів скаржника.

14. 04.06.2019 до Суду від Державної установи "Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України" надійшла Відповідь на Відзив на касаційну скаргу.

15. 11.06.2019 від Фізико-хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України надійшли Заперечення на Відповідь на Відзив на касаційну скаргу.

16. В судовому засіданні представник скаржника повністю підтримала вимоги касаційної скарги з підстав наведених у ній та у Відповіді на Відзив на касаційну скаргу, просила Суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 11.12.2018 та постанову Південно-західного апеляційного суду від 06.03.2019 у цій справі, прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

17. Представники відповідача, в судовому засіданні, проти вимог та доводів скаржника заперечили, з підстав наведених у Відзиві та Запереченнях на Відповідь на Відзив у справі, просили рішенням Господарського суду Одеської області від 11.12.2018 та постановою Південно-західного апеляційного суду від 06.03.2019

18. Інші учасники судової справи (треті особи) у судове засідання повноважених представників не направили. Про дату, час та місце розгляду касаційної скарги учасники справи були повідомлені належним чином. Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов`язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників сторін, які не з`явились.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника

(Державної установи "Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України")

19. В обґрунтування заявлених вимог, скаржник вказує на неправильне застосування та порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 22, 795 ЦК України, ст. 224 ГК України, ст.ст. 236, 238, 316 ГПК України.

Доводи відповідача

(Фізико-хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України)

20. Відповідач доводить:

20.1. Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом виконано всі вказівки, викладені у постанові Верховного Суду;

20.2. заявлені позивачем до стягнення витрати на утримання працівників та організації не є збитками, в розумінні приписів ст. 22 ЦК України;

20.3. відповідач розміщується у приміщеннях будівлі по вул. Преображенська, 3 на виконання приписів його засновника та власника будівлі - Національної академії наук України.

20.4. у справі № 12/17-3778-2011 встановлено, що позивач фактично ухилився від укладення нового договору оренди у відповідності з вимогами діючого законодавства;

20.5. позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між понесеними ним витратами та діями Відповідача щодо знаходження останнього у будівлі.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

21. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

22. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Предметом спору у даній справі є стягнення збитків у загальному розмірі 647 335,57 грн. (з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 20.02.2014), які складаються з витрат Установи на утримання нежитлових приміщень, які фактично знаходилися у користуванні Інституту.

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки, суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Статтею 22 ЦК України визначено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальним правилом особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22, ст. 611, ч. 1 ст. 623 ЦК України).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Чинне законодавство виходить з принципу презумпції вини особи, яка допустила порушення зобов`язання.

Крім застосування принципу вини, у вирішенні спорів про відшкодування збитків необхідно виходити з того, що збитки підлягають відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка їх завдала, та завданими збитками.

Таким чином, позивач повинен довести факт завдання йому збитків, розмір зазначених збитків, докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та завданими збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.12.2018 у справі №902/320/17).

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється по за межами конкретного випадку, і, відповідно, поза межами юридично значимого зв`язку.

Відповідно до вимог ст.ст. 13, 74 ГПК України на позивача покладений обов`язок доведення обставин щодо наявності правових підстав для застосування до відповідача заходів цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків, зокрема щодо наявності неправомірної поведінки з боку відповідача.

Враховуючи приписи ст. 300 ГПК України, суд касаційної інстанції саме на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що фактичні витрати позивача (фактична собівартість послуг) складаються із: заробітної плати відповідних працівників, нарахувань на неї, накладних витрат - пропорційно до розміру заробітної плати відповідних працівників.

При цьому, судами встановлено, що позивачем дійсно були понесені витрати на утримання нежитлових приміщень, але ці витрати були здійснені позивачем за своїми договірними зобов`язаннями перед третіми особами або за зобов`язаннями позивача щодо оплати праці своїх працівників та не є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України.

Враховуючи наведене вище та встановлені судами попередніх інстанцій обставини, колегія суддів погоджується з висновками про відсутність безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою Інституту, яка виразилась у безоплатному використанні приміщень, які не були повернуті позивачеві за актом приймання-передачі, та виплатою заробітної плати техніку, який здійснює утримання та обслуговування комунальних систем загального призначення, а також оплати праці сторожів та двірника.

Таким чином, судами попередніх інстанцій, на підставі матеріалів справи, не встановлено факту того, що протиправна дія чи бездіяльність відповідача є причиною, а збитки, які виникли у позивача, - наслідком такої протиправної поведінки. Також, суди вказали на те, що розмір збитків позивачем не підтверджений, причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та збитками (фактичний розмір яких не доведено) судом не встановлено.

Встановивши відсутність в діях Фізико-хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України, в сукупності всіх ознак, що становлять юридичний склад цивільного правопорушення, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про відшкодування збитків, які складаються з витрат Установи на утримання нежитлових приміщень, які фактично знаходилися у користуванні Інституту.

23. Щодо суті касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень, більш зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції визначені приписами ст. 300 ГПК України.

24. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до п.1) ч.1 ст. 308 ГПК України, суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (ст. 309 ГПК України).

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно ж із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

За вказаних обставин, оскільки фундаментальних порушень не встановлено, підстав для скасування оскаржених рішень немає.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав задоволення касаційної скарги та необхідність залишення рішення Господарського суду Одеської області від 11.12.2018 та постанови Південно-західного апеляційного суду від 06.03.2019 без змін, як таких, що прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

25. Судові витрати

У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги Державної установи "Відділення гідроакустики Інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України" та залишенням без змін оскаржених рішення суду першої інстанції та постанови господарського суду апеляційної інстанції, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на заявника касаційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державної установи "Відділення гідроакустики Інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 11.12.2018 та постанову Південно-західного апеляційного суду від 06.03.2019 у справі №916/3644/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді Л.Й. Катеринчук

В.Г. Пєсков