ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відстрочення виконання рішення суду

01.07.2019м. Дніпро№ 904/638/19

Суддя Назаренко Н.Г., розглянувши заяву: Ерастівської дослідної станції державної установи інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України про відстрочення виконання рішення

у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Агросвіт", смт Приютівка Олександрійського району Кіровоградської області

до Ерастівської дослідної станції державної установи інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України, смт Вишневе П`ятихатського району Дніпропетровської області

про стягнення 3 602 383,05 грн.

Представники:

Від позивача Пономарьов Є.А. - заступник генерального директора

Від відповідача (заявника) Гиров К.А. - адвокат

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Агросвіт" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Ерастівської дослідної станції державної установи інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України, в якій просить стягнути (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) 2 700 104,28 грн. основного боргу, 482 837,87 грн. пені та 419 440,90 грн. 30% річних, нарахованих позивачем з посиланням на неналежне виконання умов договору поставки товару для виробництва сільськогосподарської продукції № 65, укладеного між сторонами 04.05.2018.

Рішенням господарського суду від 03.06.2019 позов задоволено частково та стягнуто з Ерастівської дослідної станції державної установи інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Агросвіт" основну заборгованість у розмірі 2 700 104,28 грн., пеню у розмірі 241 012,05 грн., 30% річних у розмірі 417 221,59 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 53 990,25 грн.

19.06.2019 Ерастівська дослідна станція державної установи інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України звернулась до суду з заявою в якій просить відстрочити виконання рішення від 03.06.2019 у справі № 904/638/19 на 6 місяців.

Ухвалою суду від 20.06.2019 призначено розгляд заяви про відстрочення виконання рішення суду в судовому засіданні на 01.07.2019.

У судовому засіданні представник заявника (відповідача) підтримав заяву та просив суд відстрочити виконання рішення суду на 6 місяців.

Представник стягувача (позивача) проти задоволення заяви відповідача заперечував.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні заяви Ерастівської дослідної станції державної установи інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України про відстрочення виконання рішення на підставі наступного.

В обґрунтування заяви про відстрочення виконання рішення заявник посилається на те, що Підприємство відповідача є аграрним підприємством державної форми власності, специфіка діяльності якого, а отже і його прибутковість, перебуває в залежності від сезонності робіт та отримання прибутку. В силу слабкої врожайності сільськогосподарських культур у сезоні 2018 року, відповідач не отримав достатнього прибутку від їх реалізації, що мало наслідком тяжкий фінансовий стан підприємства та виникнення кредиторського заборгованості перед контрагентами.

Станом на теперішній час, відповідачем не подолано наслідки збиткового 2018 року і підприємство розраховує вийти із «збиткової ями» за рахунок отримання прибутку від продажу сільськогосподарських культур за наслідками сезону 2019 року.

Також відповідач просить суд звернути увагу на те, що для проведення жнив - збирання врожаю сільськогосподарських культур у 2019 році відповідачу також будуть необхідні певні грошові кошти, а тому стягнення позивачем грошових коштів саме зараз взагалі поставить під сумнів можливість успішного проведення жнив та подання фінансових проблем на підприємстві.

Відповідно до частин 1, 2 статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Розстрочка - виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч.4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України).

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю (ч.7 ст. 331 ГПК України).

Отже, у Господарському процесуальному кодексі України та спеціальному законі, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку (Закон України "Про виконавче провадження"), не встановлений вичерпний перелік обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, і на підставі яких суд може прийняти рішення про надання розстрочки.

У той же час, слід зважити на таке:

1) виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012);

2) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012);

3) відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі Суд) право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II);

4) за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", №22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Тобто, у цьому контексті для визнання поважними причин затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність грошових коштів на рахунках та несвоєчасний розрахунок контрагентів.

Згідно статей 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Належних та допустимих доказів на підтвердження винятковості випадку, що за статтею 331 Господарського процесуального кодексу України є визначальною підставою для відстрочки виконання судового рішення, боржник суду не надав.

Для належного вирішення питання щодо надання відстрочення виконання судового рішення, господарським судам необхідно з`ясувати чи наявні у справі докази, які б підтверджували добросовісну поведінку боржника і вжиття ним належних заходів для виконання рішення.

Зазначаючи про намір виконувати рішення суду у добровільному порядку, відповідач (боржник) посилається на складне фінансове становище.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За положеннями частини другої ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Законом України №475/97 від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (надалі "Конвенція") та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу ст. 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із практики Європейського суду з прав людини право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони, яка поважає верховенство права, дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997; рішення у справі "Бурдов проти Росії" №59498/00 від 07.05.2002; рішення у справі "Ясіун`єне проти Литви" №41510/98 від 06.03.2003; та рішення по справі "Руйану проти Румунії" №34647/97 від 17.06.2003).

За таких обставин виконання судового рішення є важливою стадією судового процесу у контексті забезпечення міжнародних демократичних стандартів щодо дотримання закріпленого у статті 8 Конституції України принципу верховенства права.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Суд вказує на те, що Ерастівська дослідна станція державної установи інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України свої обов`язки за Договором № 65 від 04.05.2018 не виконує вже більше року.

З моменту винесення рішення заявником жодних оплат боргу не було здійснено.

Крім того, судом вже враховано фінансовий стан Відповідача, та при прийнятті рішення зменшено пеню на 50%.

Із заяви про відстрочку виконання рішення, не вбачається наявність у відповідача надзвичайних (виключних) обставин, які свідчать про істотне ускладнення виконання рішення у розумінні ч.2 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Питання щодо надання відстрочки (розстрочки) виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати як доводи позивача так і заперечення відповідача, а також дотримуватися розумно встановленого строку розстрочки.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність доказів на підтвердження надзвичайних (виключних) обставин, правові підстави для задоволення заяви про відстрочку (розстрочку) виконання рішення суду відсутні.

Таким чином, заява Ерастівської дослідної станції державної установи інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України про відстрочення виконання рішення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 74, 77, 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Ерастівської дослідної станції державної установи інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України про відстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2019 у справі №904/638/19 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили - 01.07.2019.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Назаренко