ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

25 червня 2019 року, м. Херсон, справа № 923/333/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді, подану у справі

за заявою ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Мед-Сити»

про банкрутство

у с т а н о в и в:

21.06.2019 представником ОСОБА_1 адвокатом Бєрьозкою Юрієм Володимировичем у межах даної справи подана заява про відвід судді Пінтеліної Т.Г.

За текстом поданої заяви підставами для відводу зазначені сумніви заявника щодо неупередженості судді відносно розгляду справи, оскільки:

- при винесенні ухвали від 13.06.2019 суддею неправомірно зупинено виконання за наказом від 15.05.2019 без дослідження всіх обставин справи та зазначення мотивів таких дій та не враховано, що заява про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, є аналогічною заяві ОСОБА_3 ., яка вже судом розглянута ухвалою від 11.06.2019,

- при зупиненні виконання за наказом, суд фактично висловив свою думку щодо суті самої заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, без заслуховування доводів сторін та без виходу до нарадчої кімнати.

21.06.2019 суддею Пінтеліною Т.Г. вирішено питання поданої заяви про відвід шляхом винесення ухвали, якою доводи заяви відхилені, у зв`язку з чим вона передана на розгляд іншому судді.

У подальшому у відповідності до положень частини 3 статті 39 Господарського процесуального кодексу України та Протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 24.06.2019 здійснений розподіл вказаної заяви з метою вирішення питання поданого відводу. За результатами розподілу суддею визначено Закуріна М.К.

З метою вирішення поданої заяви суд зазначає, що згідно з частиною 7 статті 39 ГПК України «питання про відвід має бути розглянуто не пізніше двох днів з дня надходження заяви про відвід …», а за змістом частини 8 цієї ж статті «суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи…».

У зв`язку з викладеним судом прийняте рішення про розгляд заяви про відвід без повідомлення учасників справи про її розгляд, тобто без проведення судового засідання.

Вирішуючи подану заяву, суд зазначає, що підстави для відводу судді наведені у статті 35 ГПК України. Так, за змістом цієї статті «суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді».

У зв`язку з наведеним, обов`язком заявника є доведення вказаних підстав для відводу, а також наявності очевидних обставин та фактів, які б стверджували, або вказували на упередженість або необ`єктивність судді при розгляді справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що суддя при розгляді справи є безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного, а обов`язок подачі таких доказів лежить на заявникові у відповідності до положень частини 1 статті 74 ГПК України.

Діючий Господарський процесуальний кодекс України не містить визначення критеріїв або безпосереднього поняття неупередженості та об`єктивності, але вони наявні у нормах права, у тому числі міжнародних, а тому суд вважає за необхідне зазначити, що положеннями статті 2 ГПК України встановлено, що «завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів …» (частина 1), а тому апріорі встановлено законодавчу вимогу про обов`язок суду при розгляді справи діяти справедливо, неупереджено та своєчасно з метою досягнення завдань судочинства, наведених у частині 3 вказаної статті. Водночас, протилежне є підставою для тверджень про упередженість та необ`єктивність суду при розгляді справи.

Суд наголошує, що у відповідності до частини 4 статті 11 ГПК України «суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1960 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права».

Так, за змістом частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення …».

За пунктами 49 та 50 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» від 09.11.2006 Європейським судом зроблений висновок, що: «Відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності ... У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду ... Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного …».

Суд також зазначає, що судові рішення з огляду на верховенство права за своїм змістом повинні утверджувати справедливість і права людини, укріплювати довіру суспільства до судової влади. В основі довіри до судової влади лежить віра кожного громадянина, суспільства в цілому в те, що об`єкт довіри (суд) добровільно бере на себе і виконує зобов`язання захистити інтереси громадянина та суспільства.

Згідно з пунктом 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Ради Європи «Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів» незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При постановленні судових рішень щодо сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але і з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Отже, довіра з формуванням суспільної думки націлена на правомірні очікування з боку громадськості певної моделі поведінки від суддів, що втілюється у ефективному відправленні судочинства та виступає мірою реалізації завдань справедливого суду.

У даному випадку заявником у якості підстав для відводу наведені обставини, які за своєю суттю є твердженнями про неправомірність судового рішення, прийнятого суддею про зупинення виконавчого провадження, та фактично не вказують на упередженість та необ`єктивність судді при розгляді справи.

Водночас, за змістом частини 4 статті 35 ГПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Таким чином суд констатує, що заявником не вказано жодної з підстав, наведених у статті 35 ГПК України, для відводу судді, а посилання на неправомірність винесеного процесуального акту, у тому числі на недоліки мотиваційної його частини, не вказують на такі підстави.

Отже, на підставі встановлених обставин, правових положень та зроблених висновків, суд зазначає про необґрунтованість поданої заяви про відвід та відсутність підстав для її задоволення.

На підставі викладеного та керуючись статтею 39 ГПК України,

у х в а л и в:

У задоволенні заяви про відвід судді Пінтеліної Т.Г. відмовити.

Ухвала набирає чинності з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Дата підпису ухвали 25.06.2019.

Суддя М.К. Закурін