Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.05.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/388/19

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Масловський А. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Коса Олега Васильовича

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Кулика Олега Йосиповича

про стягнення заборгованості в сумі 133567 грн 77 к.

за участю:

від позивача: представник не з"явився,

від відповідача: Долинка Орест Антонович

встановив: до Господарського суду Івано-Франківської області звернулась Фізична особа-підприємець Кос Олег Васильович із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Кулика Олега Йосиповича про стягнення 133567 грн 77 к., з яких 96272 грн попередньої оплати за непоставлений товар та 37295 грн 77к. інфляційних втрат.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

23.04.2019 суд постановив позовну заяву від 18.04.2019 вх.№7494/19 залишити без руху та встановив позивачу строк для усунення недоліків, допущених при поданні позовної заяви, а саме: надати суду докази в підтвердження того, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів), з тим самим предметом та з тих самих підстав.

07.05.2019 суд постановив відкрити провадження у справі, здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначив розгляд справи по суті на 30.05.2019 (ухвала від 07.05.2019).

23.05.2019 від представника відповідача надійшов відзив на позов вх.№8935/19, який суд прийняв до розгляду.

30.05.2019 через канцелярію суду позивач подав клопотання вх.№9340/19 про розгляд справи без участі позивача та його представника за наявними в матеріалах справи доказами.

В судовому засіданні 30.05.2019 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що всупереч умов укладеного між сторонами у спрощений спосіб договору поставки, відповідач не здійснив поставку товару, за який позивач заплатив передоплату у сумі 96272 грн 00 к., у зв`язку з чим позивач в порядку ст. 693 Цивільного кодексу України заявив вимогу про стягнення попередньої оплати та 37295 грн 77 к. інфляційних збитків за період 02.05.2016 до 12.04.2019.

Позиція відповідача.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов від 23.05.2019 вх.№8935/19 та зазначив, що позивач не довів факту неналежного виконання продавцем свого зобов"язання зі своєчасного передання товару покупцю, оскільки 22.04.2016 позивач особисто забрав товар у відповідача, що підтверджується підписаною та скріпленою печаткою позивача накладною №4 від 22 квітня 2016 року.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав заперечення, викладені у відзиві та просив суд в позові відмовити.

Обставини справи. Оцінка доказів.

Предметом спору є матеріально - правова вимога фізичної особи - підприємця Коса Олега ОСОБА_1 про стягнення попередньої оплати за непоставлений товар в сумі 96272 грн та 37295 грн 77к. інфляційних втрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 22.04.2018 на підставі виставленого відповідачем рахунку-фактури №4 сплатив відповідачеві 96272 грн 00 к., що підтверджується платіжним дорученням від 22 квітня 2018 року №47 з призначенням платежу пиломатеріали хвойні обрізні, копія якого приєднана до матеріалів справи.

Однак, як стверджує позивач відповідач товар не поставив.

З метою досудового врегулювання спору позивач на адресу відповідача направив претензію від 01.05.2016 з вимогою поставити товар або повернути кошти. Докази її направлення відсутні, вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

18.04.2019 позивач повторно направив відповідачеві претензію №2 від 08.04.2019 вих.№08/04 з вимогою повернути сплачені кошти, докази чого приєднані до матеріалів справи.

Оскільки станом на 18.04.2019 відповідач заборгованість не погасив, позивач керуючись статтею 625 Цивільного кодексу України нарахував відповідачу інфляційні втрати і звернувся за захистом свого порушеного права до господарського суду з вимогами про стягнення попередньої оплати та інфляційних втрат.

Відповідач, заперечуючи позовні вимоги вказав, що на виконання замовлення позивача передав йому товар на суму 96272 грн, перераховану згідно платіжного доручення №47 від 22.04.2016. В підтвердження чого подав суду накладну №4 від 22.04.2016, яка підписана та скріплена печаткою позивача, оригінал якої суд оглянув в судовому засіданні, копія приєднана до матеріалів справи.

Суд зазначає, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених Господарським процесуальним кодексом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі. В підготовчому засіданні суд перевірив чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі, і чи надали всі докази, на які вони посилаються у позові і відзиві.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Факт проведення відповідачем господарських операцій з поставки товару, повинен підтверджуватись первинними бухгалтерськими документами.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Дослідивши та оцінивши подану відповідачем накладну, суд розцінює її як доказ що містить всі реквізити, необхідні для вказаного виду документів, повну інформацію про господарську операцію та підтверджує виконання зобов"язання продавцем щодо передачі товару.

Норми права, які застосував суд при ухваленні рішення.

Статтею 175 ГК України визначено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Приписами ч.1 ст.202, ч.1 ст.626 ЦК України, встановлено, що договором/правочином є домовленість двох або більше сторін/дія особи, спрямована на встановлення/набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України (надалі за текстом - ГК України) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів

Згідно частин першої та другої статті 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За своєю правовою природою угода, яка відбулася між позивачем та відповідачем є договором поставки.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 ГК України). Вказане положення кореспондується з приписами ст. 712 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На підставі господарського договору між суб`єктами господарювання виникають господарські зобов`язання, в силу яких один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ст.173, 174 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 525, 526, 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

В ч. 2 ст. 693 ЦК України щодо договору купівлі-продажу визначено, що покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк.

Висновки суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, надавши правову кваліфікацію доказам, відповідно до приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд встановив, що відповідач поставив позивачу товар на суму 96272 грн перераховану позивачем як попередню оплату та дійшов висновку про відмову в позові в частині повернення попередньої оплати.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 37295 грн 77 к. інфляційних втрат суд зазначає, що відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Тобто, зазначеною вище статтею передбачено можливість стягнення інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов"язання.

При розгляді справи суд встановив, що предметом цього спору є повернення суми попередньої оплати, яка не є грошовим зобов"язанням в розумінні ст. 625 ЦК України, тому нарахування інфляційних втрат не проводиться.

За таких обставин, в позові належить відмовити.

Судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 2003 грн 52 к.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи відмову в позові судовий збір суд покладає на позивача.

Керуючись ст. 8, 124 Конституції України, ст. 2, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові Фізичної особи-підприємця Коса Олега Васильовича ( АДРЕСА_1 . Перегінське АДРЕСА_2 , Івано- АДРЕСА_3 , 77662 , іден. код ) до Фізичної особи-підприємця Кулика Олега Йосиповича ( АДРЕСА_2 - АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , іден. код ) про стягнення заборгованості в сумі 133567 грн 77 к. відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строк, передбачений Розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 06.06.2019

Суддя Т. В. Максимів