ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/357/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Солдатовій М.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АББ ЛТД", м.Київ
до Об`єднання підприємств Електротехнічна корпорація "ЕлКор", м.Харків
про стягнення 338 339,54грн.
за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АББ ЛТД" (далі за текстом - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Об`єднання підприємств Електротехнічна корпорація "ЕлКор" (далі за текстом - відповідач) про стягнення 338339,54грн., з яких: 310000,00грн. основного боргу, 21905,51грн. пені, 3150,39грн. 3% річних, 3283,64грн. втрат від інфляції.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №180395/ЕРС від 01.02.2018 щодо оплати поставленого товару.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.02.2019 (суддя Тацій О.В.) дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.03.2019.

21 лютого 2019 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 05.02.2019 ним було сплачено позивачу суму основного боргу в розмірі 310000,00грн. Отже, в цій частині предмет спору відсутній, що є підставою для закриття провадження у справі згідно з пунктом 2 частини 1 статті 231 ГПК України. В іншій частині позовні вимоги відповідач визнав, однак просив суд зменшити суму пені до 1% від суми боргу, тобто до 3100,00грн.

У підготовчому засіданні 05.03.2019 судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про відкладення підготовчого засідання на 21.03.2019.

У підготовчому засіданні 21.03.2019 судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 16.04.2019.

На підставі розпорядження в.о.керівника апарату господарського суду Харківської області від 28.03.2019 №253/2019 у зв`язку із закінченням терміну відрядження судді Тацій О.В. призначено повторний автоматизований розподіл справи №922/357/19. Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.03.2019 дана справа передана судді Калантай М.В.

Ухвалою від 28.03.2019 справу №922/357/17 прийнято до розгляду суддею Калантай М.В.; визначено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження з повторним проведенням підготовчого провадження; підготовче засідання призначено на 24.04.2019.

Ухвалою від 24.04.2019 підготовче засідання відкладено на 07.05.2019.

Ухвалою від 07.05.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 29.05.2019.

У призначене судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час і місце підготовчого засідання повідомлений належним чином. Слід зазначити, що 25.02.2019 від позивача надійшло клопотання про проведення засідань у даній справі без його участі за наявними матеріалами.

Відповідач свого представника у підготовче засідання не направив, причини неявки суду не повідомив. Про дату, час і місце підготовчого засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 ГПК України встановлено, що у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

01 лютого 2018 року між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір №180395/ЕРС (надалі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався передавати у власність покупцю продукцію/обладнання та/або послуги, з урахуванням умов зазначених у цьому Договорі та у Додатках до нього, а покупець зобов`язався приймати та оплачувати продукцію/обладнання та/або послуги на умовах, наведених в Договорі та Додатках до нього.

Сторонами також до даного Договору були укладені Додатки №1, №2, №2.1, №3 від 01.02.2018, Додаток №1.1 від 05.02.2018, Додаток №2.2 від 05.03.2018.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу обладнання на загальну суму 328541,27грн., що підтверджується видатковою накладною №ВН- від 14.08.2018 та довіреністю №654 від 09.08.2018, вданою відповідачем своїй уповноваженій особі на отримання матеріальних цінностей.

Відповідно до пункту 4.2 Додатку №2.1 від 01.02.2018 до Договору відповідач зобов`язався сплатити 100% вартості обладнання протягом 45 календарних днів від дати видаткової накладної.

Таким чином, відповідач мав оплатити отримане обладнання не пізніше 28.09.2018, однак своєчасно та у повному обсязі своє зобов`язання не виконав.

У зв`язку з цим, позивач направив відповідачу претензію №1 вих.№1045 від 30.11.2018, в якій просив погасити наявну заборгованість за Договром.

Дана претензія була отримана відповідачем 06.12.2019, що підтверджується доданим до позову рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак заборгованість у повному обсязі не погашена.

Станом на 25.01.2019 (дата підписання позовної заяви) заборгованість відповідача складала 310000,00грн., що також підтвердив відповідач у відзиві на позов.

Зазначені обставини зумовили подання позову у даній справі, в якому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 310000,00грн. основного боргу, 21905,51грн. пені, 3150,39грн. 3% річних, 3283,64грн. втрат від інфляції.

При цьому, суд зазначає, що позов фактично було подано 05.02.2019, що підтверджується поштовим конвертом.

Також, 05.02.2019, тобто одночасно з поданням позову, однак до моменту відкриття провадження у даній справі, відповідач здійснив оплату заборгованості за Договором в розмірі 310000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №4501 від 05.02.2019.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, згідно частини 1 статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Частинами 1, 2 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріали справи підтверджують невиконання відповідачем договірних зобов`язань щодо погашення основного боргу, який існував станом на момент складення позовної заяви, в розмірі 310000,00грн. у встановлений Договором строк.

Разом із тим, з наданих відповідачем під час розгляду справи доказів вбачається, що він 05.02.2019 повністю погасив вказану заборгованість.

Як зазначалося вище, позивач звернувся до суду з даним позовом 05.02.2019, що підтверджується поштовим конвертом, в якому позовна заява надійшла до суду, однак провадження у даній справі було відкрито лише 12.02.2019, тобто після здійснення відповідачем повної оплати основного боргу.

При цьому, позивач не скористався наданим йому правом на зменшення розміру позовних вимог або на часткову відмову від позовних вимог.

Згідно пункту 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд припиняє провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

При цьому, припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Отже, враховуючи те, що відповідач повністю погасив заборгованість ще до дати відкриття провадження у даній справі, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 310000,00грн. основного боргу.

Що ж до іншої частини позовних вимог, які заявлені позивачем через неналежне (несвоєчасне) виконання відповідачем своїх позовних зобов`язань, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з пунктом 8.1 Договору у разі несвоєчасної сплати вартості партії продукції або окремих її частин, постачальник має право стягнути пеню у розмірі 0,1% за кожен день затримки від несвоєчасно сплаченої суми за відповідну партію продукції, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, та не більше 20% від розміру несвоєчасно сплаченої суми за відповідну партію продукції. Нарахування пені здійснюється по день фактичного виконання зобов`язання, за порушення якого застосовується пеня, що передбачена цим пунктом.

Крім того, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевказаних норм законодавства та умов Договору позивач за період з 29.09.2018 по 25.01.2019 здійснив нарахування відповідачу 21905,51грн. пені, 3150,39грн. 3% річних, 3283,64грн. втрат від інфляції.

Перевіривши розрахунки вищевказаних сум, суд визнав їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства, а тому позовні вимоги про їх стягнення підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому, суд відхиляє клопотання відповідача про зменшення пені з огляду на таке.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, при вирішенні судом питання про зменшення пені слід враховувати не самий лише розмір збитків, які були спричинені правопорушенням, але й "інші обставин, які мають істотне значення".

Зокрема, статтею 233 ГПК України визначено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, суду в обов`язковому порядку слід враховувати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Втім, відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження існування вищевказаних обставин.

Зокрема, відповідачем не доведено факту знаходження підприємства у тяжкому фінансовому стані або виникнення інших суттєвих негативних наслідків для інтересів відповідача у зв`язку із сплатою пені в установленому Договором розмірі.

У зв`язку з цим, суд не вбачає підстав для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень частини 9 статті 129 ГПК України, відповідно до якої у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки у даному випадку спір був доведений до суду саме з вини відповідача, який несвоєчасно здійснив оплату заборгованості за Договором, суд вважає за необхідне покласти судові витрати на відповідача у повному обсязі, виходячи з повної суми заявлених позовних вимог (338339,54грн. х 1,5% = 5075,09грн.)

Керуючись статтями 129, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Об`єднання підприємств Електротехнічна корпорація "ЕлКор" (61060, м.Харків, пр.Льва Ландау, буд.157, код 30287744) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АББ ЛТД" (03680, м.Київ, вул.Миколи Грінченка, буд.2/1, код 21664678) 21905,51грн. пені, 3150,39грн. 3% річних, 3283,64грн. втрат від інфляції, 5075,09грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "10" червня 2019 р.

Суддя М.В. Калантай