ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2611/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Будішевської Л.О., Мишкіної М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"

на рішення Господарського суду Одеської області від 18.02.2019, прийняте суддею Гутом С.Ф., м. Одеса, повний текст складено 28.02.2019,

у справі №916/2611/18

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"

до відповідача: Дочірнього підприємства "Одеський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 р. Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" (далі ПрАТ "Страхова компанія "Провідна") звернулось з позовом до Дочірнього підприємства "Одеський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі ДП "Одеський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"), в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування за завдані збитки в розмірі 7308 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) за участю застрахованого позивачем транспортного засобу, яка сталася на 18 км+850 м автомобільної дороги М-05-01 "Обхід міста Одеса" у зв`язку з незадовільним станом дорожнього покриття, яке не було оброблене протиожеледними засобами, ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" як страховиком було виплачено потерпілій особі страхове відшкодування, що і стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 23.11.2018 відкрито провадження у справі №916/2611/18.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.02.2019 у справі №916/2611/18 (суддя Гут С.Ф.) у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю; витрати по сплаті судового збору покладено на позивача.

Судове рішення мотивоване недоведеністю наявності обставин, з якими положення законодавства пов`язують можливість покладення на особу юридичної відповідальності у вигляді обов`язку з відшкодування шкоди. Крім того, місцевий господарський суд зазначив про те, що даний позов ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" подано до неналежного відповідача, оскільки відповідальність перед учасниками ДТП за шкоду, заподіяну користувачам автомобільних доріг внаслідок їх неналежного утримання, покладається на Службу автомобільних доріг в Одеській області.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 18.02.2019 у справі №916/2611/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник зазначає про те, що місцевий господарський суд при ухваленні рішення дійшов помилкового висновку стосовно відсутності вини відповідача у настанні ДТП, оскільки постановою Біляївського районного суду Одеської області від 30.12.2015 у справі №496/5899/15-п посадову особу відокремленого структурного підрозділу відповідача - начальника філії Одеська Дорожньо-експлуатаційна дільниця ОСОБА_1 В ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за кваліфікуючою ознакою порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг, що спричинило створення аварійної обстановки або пошкодження транспортних засобів. Крім того, скаржник зауважує, що судом першої інстанції безпідставно прийнято до розгляду надані ДП "Одеський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" відзив на позовну заяву, клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових документів та додаткові письмові пояснення, оскільки відповідач всупереч визначеного процесуальним законом імперативу не направив зазначені документи позивачу, що позбавило останнього можливості скористатися своїм правом надати відповідь на відзив, переглянути додаткові документи, які були залучені до матеріалів справи, висловити свою позицію щодо залучення даних документів та спростувати доводи, викладені у наданих відповідачем додаткових поясненнях.

Відповідно до частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною третьою статті 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною десятою статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина сьома статті 12 Господарського процесуального кодексу України).

Станом на 01.01.2019 прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становив 1921 грн (стаття 7 Закону України Про державний бюджет України на 2019 рік).

Враховуючи викладене та з огляду на ціну позову у даній справі (7308 грн), перегляд оскаржуваного рішення за апеляційною скаргою ПрАТ „Страхова компанія „Провідна ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Будішевської Л.О., Мишкіної М.А. вирішено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У відзиві на апеляційну скаргу №15-1/430 від 06.05.2019 (вх.№1214/19/Д2 від 06.09.2019) ДП "Одеський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" просить залишити скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін. Зокрема, відповідач зазначає про те, що відповідно до вироку Біляївського районного суду Одеської області від 23.04.2015 у справі №496/1434/15-к водій застрахованого транспортного засобу ОСОБА_3 визнав свою вину у скоєнні ДТП. Водночас відповідач наголошує на тому, що на час скоєння ДТП експлуатуючою організацією, яка утримувала автомобільну дорогу М-05-01 "Обхід міста Одеса" на ділянці автошляху 18 км+850 м на підставі укладеного зі Службою автомобільних доріг в Одеській області договору, було Товариство з обмеженою відповідальністю "СК Автострой". Крім того, відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що ДП "Одеський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" не повідомлялося про розгляд Біляївським районним судом Одеської області справи №496/5899/15-п про адміністративне правопорушення начальника філії Одеська Дорожньо-експлуатаційна дільниця Тодійчука В.В., участі у розгляді справи не приймало, тому було позбавлено можливості спростувати висновки суду щодо вини посадової особи свого структурного підрозділу, при цьому ОСОБА_4 на час розгляду вказаної справи про адміністративне правопорушення на підприємстві відповідача не працював. Відповідач також зазначає, що доводи апелянта про ненаправлення останньому відзиву на позовну заяву спростовуються наявними матеріалами справи.

ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" надало до Південно-західного апеляційного господарського суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу № від 31.05.2019 (вх.№1214/19/Д3 від 03.06.2019), в якому скаржник, посилаючись на приписи статті 1172 Цивільного кодексу України, наголошує на тому, що відповідальність за шкоду, заподіяну ОСОБА_4 при виконанні ним своїх службових обов`язків начальника філії Одеська Дорожньо-експлуатаційна дільниця, яка є відокремленим підрозділом відповідача, має нести саме ДП "Одеський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у визначеному складі суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.

Місцевим господарським судом встановлено, що 03.10.2014 між ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" ("Страховик") та ОСОБА_3 ("Страхувальник") укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АП/0008085/1502/14, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки Volkswagen, модель LT 35 TDІ, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , що підтверджується полісом №АІ/2403380 від 03.10.2014.

13.12.2014 приблизно о 6:45 год на 18 км+850 м автомобільної дороги М-05-01 "Обхід міста Одеса" сталася ДТП за участю транспортного засобу Volkswagen LT 35 TDІ, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу Ford Tranzit, номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 , про що свідчать довідка УДАІ ГУМВС України в Одеській області №9475525 від 10.02.2015 та довідка Слідчого управління ГУМВС України в Одеській області №31/4Д-10439 від 24.12.2014.

Згідно з довідкою Слідчого управління ГУМВС України в Одеській області №31/4Д-10439 від 24.12.2014 Новачук М. ОСОБА_6 не врахував безпечної швидкості руху, не впорався з керування автомобілем, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем ОСОБА_5 , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок даної ДТП тілесні ушкодження отримали водій автомобіля Ford Tranzit ОСОБА_5 , а також водій та пасажир автомобіля Volkswagen LT 35 TDІ ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , остання загинула на місці пригоди.

Факт смерті ОСОБА_7 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 13.12.2014.

Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 23.04.2015 у справі №496/1434/15-к, який набрав законної сили 22.05.2015, ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Зазначеним вироком також встановлено: 13.12.2014 приблизно о 6:45 год ОСОБА_3 керував власним, технічно справним вантажним автомобілем марки Volkswagen LT 35 TDІ, номерний знак НОМЕР_1 , зокрема, в умовах необмеженої видимості здійснював рух по асфальтобетонному, вологому дорожньому покриттю автодороги М-05-01 "Об`їзд міста Одеса", на якій організований двосторонній двохрядний рух у кожному напрямку, напрямки розділені розділювальною смугою шириною 3 м, яка виділена за допомогою суцільних ліній дорожньої розмітки, з боку с. Усатове в напрямку Клеверного мосту, у лівій смузі свого напрямку руху. Наближаючись до 18 км+850 м зазначеної автодороги, яка проходить через Біляївський район Одеської області, ОСОБА_3 був неуважним, рух керованого автомобіля постійно не контролював, обрав швидкісний режим без врахування дорожньої обстановки та стану дорожнього покриття, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував, не відреагував на її зміну, заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, не забезпечив контроль за управлінням автомобіля, що виключає втрату ним поперечної стійкості і неконтрольований рух, втратив контроль над керуванням свого транспортного засобу, внаслідок чого, перетнувши розділювальну смугу, допустив неконтрольований виїзд свого транспортного засобу на смугу зустрічного руху де скоїв зіткнення з автомобілем Ford Tranzit, номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 , який рухався в прямому зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП пасажиру автомобіля марки Volkswagen LT 35 TDІ, номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження, від яких остання померла на місці пригоди, а водію автомобіля Ford Tranzit, номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_5 - тілесні ушкодження середньої тяжкості. Обвинувачений в судовому засіданні свою вину визнав.

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 30.12.2015 у справі №496/5899/15-п, яка набрала законної сили 11.01.2016, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за частиною четвертою статті 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, звільнено ОСОБА_4 від адміністративної відповідальності.

У вказаній постанові суду зазначено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №561671 від 13.12.2014, складеного інспектором ОДР ВДАІ Біляївського району капітаном міліції Білим М.В., 13.12.2014 біля 6:45 год ОСОБА_4 , будучи посадовою особою начальником філії Одеська Дорожньо-експлуатаційна дільниця, порушив правила, норми та стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні у зимовий період автомобільної дороги М-05-01 "Обхід міста Одеса", в результаті чого на ділянці вказаної дороги 18 км+850 м, яка не була оброблена протиожеледними матеріалами, сталася ожеледь, яка стала причиною ДТП (зіткнення двох транспортних засобів) та вплинула на тяжкість її наслідків. Вина ОСОБА_4 у вчиненні вказаного правопорушення повністю доведена матеріалами даної адміністративної справи.

Згідно з наказом ДП "Одеський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" №05-к від 12.02.2015 ОСОБА_4 12.02.2015 звільнено з посади начальника філії Одеська Дорожньо-експлуатаційна дільниця у зв`язку з переведенням до Служби автомобільних доріг в Одеській області.

17.12.2014 дочка ОСОБА_3 ОСОБА_8 звернулася до філії ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" в м. Миколаїв з повідомленням № про настання ДТП за участю транспортного засобу Страхувальника.

В подальшому 26.11.2015 ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" було складено страховий акт №, відповідно до якого ДТП, що сталася 13.12.2014, визнана страховим випадком та вирішено виплатити ОСОБА_9 страхове відшкодування у сумі 14616 грн.

Вищезазначена сума страхового відшкодування була виплачена ОСОБА_9 27.11.2015, що підтверджується платіжним дорученням №004883 та що знайшло своє відображення у відомості №ВПТ-005045 від 26.11.2015 для виплати коштів страхових відшкодувань отримувачам за період 01.12.2013-26.11.2015.

ДП "Одеський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" відмовилось відшкодовувати в порядку регресу суму виплаченого Новачук К.М. страхового відшкодування, про що свідчить адресований ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" лист відповідача №15-1/1172 від 03.11.2016.

Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення з ДП "Одеський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" суми страхового відшкодування за завдані збитки в розмірі 7308 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з недоведеності позивачем наявності обставин, з якими положення законодавства пов`язують можливість покладення на особу юридичної відповідальності у вигляді обов`язку з відшкодування шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Положеннями статті 173 Господарського кодексу встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, що визначено статтею 175 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

В силу частини першої статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно з приписами статей 8, 9 Закону України "Про страхування" страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

За положеннями частин четвертої і вісімнадцятої статті 9 Закону України "Про страхування" розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством, а франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно зі статтею 27 Закону України Про страхування та статтею 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

При цьому колегією суддів враховується, що рішення про наявність або відсутність підстав для задоволення вимоги страховика про відшкодування мусить ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, тому такі спори мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В силу частини першої статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка (або порушення зобов`язання); шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно з частиною четвертою статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За умовами частини п`ятої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до частини шостої статті 75 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.

Саме така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №917/1345/17.

Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 23.04.2015 у справі №496/1434/15-к, який набрав законної сили 22.05.2015, ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При цьому у мотивувальній частині вказаного рішення судом зазначено про те, що обвинувачений в судовому засіданні свою вину визнав.

Таким чином, Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає, що Біляївським районним судом Одеської області встановлено вину ОСОБА_3 та причинно-наслідковий зв`язок між порушенням водієм Правил дорожнього руху та настанням ДТП, в результаті якої загинула Новачук Г.А.

При цьому колегією суддів критично оцінюються доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач є особою, відповідальною за завдані збитки, з огляду на наступне.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

В силу вимог частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша статті 77 Господарського процесуального кодексу України)

З матеріалів справи вбачається, що постановою Біляївського районного суду Одеської області від 30.12.2015 у справі №496/5899/15-п, яка набрала законної сили 11.01.2016, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за частиною четвертою статті 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, звільнено ОСОБА_4 від адміністративної відповідальності.

У вказаному рішенні суду зазначено, що в діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 140 Кодексу України про адміністративне правопорушення, за кваліфікуючою ознакою порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг, що спричинило створення аварійної обстановки або пошкодження транспортних засобів, а також суд зазначає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні вказаного правопорушення повністю доведена матеріалами даної адміністративної справи.

Оцінюючи зазначений доказ на предмет преюдиційності обставин, встановлених у даному судовому рішенні, колегія суддів враховує, що преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а також те, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Між тим відповідачем у даній справі є ДП "Одеський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", а Тодійчук В.В. до розгляду справи не залучався. Водночас постанову Біляївського районного суду Одеської області від 30.12.2015 у справі №496/5899/15-п ухвалено стосовно ОСОБА_4 . як начальника філії Одеська Дорожньо-експлуатаційна дільниця, при цьому ДП "Одеський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" участі у справі №496/5899/15-п не приймало, внаслідок чого було позбавлене можливості спростувати наявність вини посадової особи свого структурного підрозділу.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що встановлення у постанові Біляївського районного суду Одеської області від 30.12.2015 у справі №496/5899/15-п наявності вини ОСОБА_4 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 140 Кодексу України про адміністративне правопорушення, у розумінні частини шостої статті 75 Господарського процесуального кодексу України не має преюдиційного значення для розгляду господарської справи №916/2611/18, оскільки до предмету доказування у даній справі входить факт наявності складу правопорушення, вчиненого ДП "Одеський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", а не дослідження правових наслідків дій чи бездіяльності Тодійчука ОСОБА_10 . як особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, наявність чинної постанови Біляївського районного суду Одеської області від 30.12.2015 у справі №496/5899/15-п не є безумовною підставою для покладення на ДП "Одеський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги" юридичної відповідальності у вигляді обов`язку з відшкодування шкоди.

Водночас апеляційний господарський суд вважає передчасними висновок місцевого господарського суду про те, що належним відповідачем у даній справі є Служба автомобільних доріг в Одеській області, оскільки правовідносини між ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" та Службою автомобільних доріг в Одеській області, яка не є учасником даної справи, підлягають розгляду та дослідженню в межах окремого самостійного провадження.

Однак, зазначений висновок не призвів до прийняття неправильного рішення, а тому не може бути підставою для його скасування.

Стосовно доводів апелянта щодо безпідставності прийняття Господарським судом Одеської області до розгляду поданих відповідачем відзиву на позовну заяву, клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових документів та додаткових письмових пояснень у зв`язку з ненаправленням вказаних документів позивачу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 165 Господарського процесуального кодексу України копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

В силу пункту 2 частини шостої статті 165 Господарського процесуального кодексу України до відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

З матеріалів справи вбачається, що до відзиву на позовну заяву №15-1/1290 від 10.12.2018 відповідачем в якості доказів надіслання цього відзиву і доданих до нього документів позивачу надано фіскальний чек б/н від 11.12.2018 та опис вкладення у цінний лист б/н від 11.12.2018, зміст якого свідчить про те, що зазначені відзив та додатки до нього ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" були направлені за адресою: 04112, м. Київ, вул. Сікорського, буд. 8, офіс 32. Саме така адреса зазначена самим позивачем у позовній заяві як адреса для листування.

Таким чином, відповідачем при подання відзиву на позовну заяву були дотримані вимоги процесуального закону щодо обов`язкового направлення відзиву та доданих до нього документів іншій стороні, тому суд першої інстанції правомірно приєднав відзив ДП "Одеський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги" №15-1/1290 від 10.12.2018 до матеріалів справи та надав оцінку зазначеним у ньому обставинам й запереченням проти доводів позивача.

Водночас колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять жодного доказу направлення відповідачем позивачу клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових документів та, власне, самих додаткових доказів, а також додаткових письмових пояснень.

При цьому в описовій частині оскаржуваного рішення місцевим господарським судом зазначено про надходження від відповідача до канцелярії Господарського суду Одеської області клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових документів та додаткових письмових пояснень, між тим аналіз мотивувальної частини оскаржуваного рішення дозволяє колегії суддів дійти висновку про те, що подані відповідачем додаткові докази та обставини, зазначені останнім в додаткових письмових поясненнях, судом першої інстанції не досліджувались, оцінка їм не надавалась, тому наявність вказаних документів у матеріалах справи жодним чином не вплинула на результати розгляду даної справи.

Відповідно до приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм матеріального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (пункт 58 рішення Європейського суду з прав людини рішення у справі "Серявін та інші проти України").

Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм права при ухваленні рішення від 18.02.2019 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 18.02.2019 у справі №916/2611/18 - без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 18.06.2019.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя М.А. Мишкіна