ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2019 року м.Дніпро Справа № 904/4517/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Вечірка І.О., Чус О.В.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2019 (повний текст рішення складено 24.01.2019, суддя Бондарєв Е.М.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробуд Плюс", с.Богуслав, Павлоградський район, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд", м.Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення 1 446 359,49 грн. заборгованості за поставлений товар, 14 503,23 грн. 3% річних, 169 638,28 грн. пені та 17 211,68 грн. інфляційних втрат

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євробуд Плюс" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою №2101 від 01.10.2018, в якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог вих.№2266 від 25.10.2018, просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" заборгованість на загальну суму 1 647 712,68 грн., з яких: 1 446 359,49 грн. заборгованість за поставлений товар; 169 638,28 грн. пеня за загальний період з 29.05.2018 по 30.09.2018; 14 503,23 грн. 3% річних за загальний період з 01.06.2018 по 30.09.2018; 17 211,68 грн. інфляційні втрати за загальний період з червня по вересень 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки товару №13/18-М від 15.05.2018 в частині своєчасної та повної оплати за товар отриманий за видатковими накладними на загальну суму 1 446 359,52 грн.: №120 від 23.05.2018 на суму 22 775,42 грн.; №121 від 24.05.2018 на суму 14 636,69 грн.; №122 від 24.05.2018 на суму 78 068,60 грн.; №123 від 24.05.2018 на суму 147 080,69 грн.; №124 від 25.05.2018 на суму 16 440,06 грн.; №119 від 25.05.2018 на суму 46 585,24 грн.; №118 від 25.05.2018 на суму 620 744,02 грн.; №117 від 26.05.2018 на суму 500 028,80 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2019 у даній справі позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробуд Плюс" 1 446 359,49 грн. заборгованість за поставлений товар, 14 503,23 грн. 3% річних, 169 638,28 грн. пені, 17 211,68 грн. інфляційних втрат та витрати зі сплати судового збору у розмірі 24 715,69 грн.

Зазначене рішення обґрунтовано посиланням на порушення відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати вартості отриманого товару.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на наявність підстав для скасування судового рішення, передбачених ст.277 ГПК України, просить рішення господарського суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Скаржник вважає, що за відсутності рахунків-фактур постачальника, які останній відповідачу не надавав, та двосторонніх погоджених заявок розрахунки за виконані роботи не могли бути здійснені.

ТОВ «Спецдоррембуд» не уповноважувало ОСОБА_1 одержати від ТОВ «Євробуд Плюс» товар, а тому, на думку апелянта, видаткові накладні № 120 від 23.05.2018, № 121 від 24.05.2018, № 122 від 24.05.2018, № 123 від 24.05.2018, № 124 від 25.05.2018, № 119 від 25.05.2018, № 118 від 25.05.2018, № 117 від 26.05.2018, які з боку покупця уповноваженою особою не підписані, без посилання на довіреність не можуть бути належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст.76, 77 ГПК України здійснення господарської операції, а саме отримання товару уповноваженою особою ТОВ «Спецдоррембуд».

З копій, долучених до позовної заяви, товарно-транспортних накладних не вбачається, що товар отриманий уповноваженою особою відповідача.

Судом першої інстанції безпідставно прийнято до уваги акт звірки взаєморозрахунків для з`ясування суми боргу ТОВ "Спецдоррембуд", оскільки акт звірки взаєморозрахунків, в розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є первинним документом та не визначений умовами договору поставки як доказ, що підтверджує наявність боргу або його відсутність.

Додані до позовної заяви письмові докази не завірені належним чином (документи не містять дати засвідчення копій та підтвердження повноважень особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам), а відтак не малися прийматися судом як належні та допустимі докази в підтвердження викладених у позовній заяві обставин.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Позивачем подано клопотання про приєднання до матеріалів справи копії товарно-транспортної накладної № 24/05-18-24 від 24.05.2018, яка відсутня в матеріалах справи, проте зазначена у додатках до позовної заяви.

Згідно з ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 3 вказаної статті встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Приймаючи до уваги, що товарно-транспортна накладна № 24/05-18-24 від 24.05.2018 зазначена у переліку додатків до позовної заяви, судом першої інстанції відповідний акт про відсутність цієї накладної не складався, місцевим господарським судом у судовому засіданні 26.12.2018 були оглянуті оригінали документів, доданих до позовної заяви, колегія суддів приходить до висновку про долучення до матеріалів справи копії товарно-транспортної накладної № 24/05-18-24 від 24.05.2018.

03.06.2019 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, розглянувши апеляційну скаргу дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи таке.

Місцевим господарським судом встановлено, що 15.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євробуд Плюс" (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" (далі - покупець, відповідач) укладено договір поставки товару №13/18-М (далі - договір), відповідно до п.1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язався передавати у власність (поставляти), а покупець приймати та оплачувати товар, загальна кількість, асортимент, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру, та загальна вартість, яких визначена сторонами у специфікаціях, які є додатками до цього договору і становлять його невід`ємну частину (далі - товар). Найменування об`єкту поставки: "Капітальний ремонт дороги по вул.Перемоги в Привовчанське, Павлоградського району, Дніпропетровської області. Об`єкт знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський район, Привовчанське, вул. Перемоги.

Асортимент, кількість, умови, строки та місце поставки товару визначаються в узгоджених сторонами специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору (п.1.5 договору).

Відповідно до п.2.1 договору постачальник зобов`язався поставити покупцю товар в кількості та асортименті визначених в узгоджених сторонами відповідно до умов договору специфікаціях.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що поставка товару здійснюється постачальником окремими партіями автомобільним чи іншим транспортом на об`єкт вказаний в специфікаціях на поставку кожної партії товару. За домовленістю сторін, поставка товару може здійснюватися транспортом покупця (конкретизується в рахунках-фактурах та актах).

Поставка товару, за домовленістю сторін, може здійснюватися на умовах EXW (передано на складі постачальника) або на умовах СРТ (перевезення сплачено до місяця, вказаного покупцем) або згідно інших міжнародних правил по тлумаченню термінів "Інкотермс" в редакції 2000 року (конкретизується в рахунках-фактурах до договору). Строк поставки кожної окремої партії товару визначається в специфікаціях на товар, але не повинен перевищувати 20 календарних днів з моменту їх підписання сторонами (п.3.2 договору).

Згідно з п.3.8 договору право власності на товар виникає в момент передачі товару покупцю (вантажоодержувачу), що фіксується накладною про приймання товару або актом приймання-передачі товару.

Відповідно до п.4.1 договору ціна одиниці виміру товару та загальна вартість кожної партії товару визначаються сторонами в специфікаціях до договору, які є його невід`ємною частиною.

Ціна товару, зазначена в заявках, може змінюватися лише за взаємною згодою сторін шляхом підписання специфікації в новій редакції і буде застосовуватися до тих поставок товару, які будуть здійснюватися постачальником після підписання сторонами відповідної специфікації в новій редакції (п.4.2 договору).

На підставі погоджених сторонами специфікацій, а також на підставі інших документів, постачальник формує для покупця рахунок на оплату для кожної конкретної поставки товару (п.4.4. договору).

Пунктами 4.5, 4.6, 4.7 договору встановлено, що в рахунку на оплату товару зазначається постачальником, зокрема, асортимент товару, кількість, загальна вартість та, у разі письмової згоди сторін, витрати на транспортування. Рахунок на оплату, направлений постачальником покупцю, є дійсним протягом 10 банківських днів. Розрахунки за кожну партію товару, в тому числі відшкодування вартості транспортних витрат постачальника (у разі поставки товару транспортом постачальника) здійснюється в безготівковому порядку протягом 3-х банківських днів з дати фактичного отримання покупцем товару на підставі відповідної двосторонньої погодженої заявки, якщо інше не передбачено заявками до даного договору.

Розрахунок за фактично одержану партію товару здійснюється покупцем на підставі належним чином оформлених актів приймання-передачі товару та/або товарно-транспортних (видаткових) накладних (залежно від умов поставки товару) та рахунків-фактур постачальника (п.4.9 договору).

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та скріплення печатками сторін, який визначений у преамбулі (п.8.1 договору).

Відповідно до п.8.2 договору сторони погодили, що цей договір є чинним до 31.12.2018. Після закінчення цього терміну покупець втрачає право вимагати від постачальника поставки товару на умовах, передбачених в цьому договорі (за виключенням тих партій товару замовлення на які було надіслано продавцем в межах строку дії цього договору). проте закінчення зазначеного терміну ні в якому разі не звільняє покупця від обов`язку оплати раніше отриманого товару.

Між сторонами укладені наступні специфікації в яких сторони узгодили найменування товару, кількість, суму та термін поставки: №1 від 15.05.2018 на суму 78 068,60 грн.; №2 від 15.05.2018 на суму 147 080,69 грн.; №3 від 15.05.2018 на суму 22 775,42 грн.; №4 від 15.05.2018 на суму 14 636,69 грн.;№5 від 15.05.2018 на суму 19 088,76 грн.; №6 від 15.05.2018 на суму 46 585,24 грн.; №7 від 15.05.2018 на суму 620 744,02 грн.; №8 від 15.05.2018 на суму 500 028,80 грн.

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 1 446 359,52 грн., що підтверджується накладними та товарно-транспортними накладними, які підписані представниками сторін та скріплені печатками: №120 від 23.05.2018, №23/05-18-27а від 23.05.2018 на суму 22 775,42 грн.; №121 від 24.05.2018, №23/05-18-17а від 23.05.2018, №24/05-18-26 від 24.05.2018 на суму 14 636,69 грн.; №122 від 24.05.2018, №22/05-18-21 від 22.05.2018, №22/05-18-22 від 22.05.2018, №22/05-18-23 від 22.05.2018, №22/05-18-30 від 22.05.2018, №22/05-18-31 від 22.05.2018, №22/05-18-32 від 22.05.2018, №23/05-18-41 від 23.05.2018, №24/05-18-13а від 24.05.2018 на суму 78 068,60 грн.; №123 від 24.05.2018, №23/05-18-27б від 23.05.2018, №23/05-18-36 від 23.05.2018, №23/05-18-37 від 23.05.2018, №23/05-18-38 від 23.05.2018, №23/05-18-39 від 23.05.2018, №23/05-18-40 від 23.05.2018, №24/05-18-1а від 24.05.52018, №24/05-18-2а від 24.05.2018, №24/05-18-21 від 24.05.2018, №24/05-18-22 від 24.05.2018, №24/05-18-23 від 24.05.2018, №24/05-18-24 від 24.05.2018, №24/05-18-27 від 24.05.2018 на суму 147 080,69 грн.; №124 від 25.05.2018, №Р391 від 25.05.2018 на суму 16 440,06 грн.; №119 від 25.05.2018 на суму 46 585,24 грн.; №118 від 25.05.2018, №25/05-18-14 від 25.05.2018, №25/05-18-15 від 25.05.2018, №25/05-18-16 від 25.05.2018, №25/05-18-17 від 25.05.2018, №25/05-18-18 від 25.05.2018, №25/05-18-19 від 25.05.52018, №25/05-18-20 від 25.05.2018 на суму 620 744,02 грн.; №117 від 26.05.2018, №26/05-18-2а від 26.05.2018, №26/05-18-4а від 26.05.2018, №26/05-18-6а від 26.05.2018, №26/05-18-9 від 26.05.2018, №25/05-18-13 від 25.05.2018 на суму 500 028,80 грн.

Позивачем були виставлені відповідачу рахунки на оплату поставленого товару: №442 від 23.05.2018 на суму 22 775,42 грн.; №453 від 24.05.2018 на суму 14 636,69 грн.; №449 від 24.05.2018 на суму 78 068,60 грн.; №450 від 24.05.2018 на суму 147 080,69 грн.; №444 від 25.05.2018 на суму 16 440,06 грн.; №445 від 25.05.2018 на суму 46 585,24 грн.; №447 від 25.05.2018 на суму 620 744,02 грн.; №448 від 26.05.2018 на суму 500 028,80 грн.

Згідно акту звірки взаєморозрахунків за період з квітня по серпень 2018 року, підписаного сторонами, заборгованість відповідача складає 1 446 359,49 грн.

Відповідач зобов`язання по оплаті поставленого товар не виконав, що є причиною виникнення даного спору.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом статей 626 - 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами 1, 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч.1 ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених вказаним Кодексом.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Статтею 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

За змістом статей 525,526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Встановивши факт невиконання відповідачем зобов`язань за спірним договором щодо повного розрахунку за поставлений товар, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав про стягнення заборгованості у розмірі 1 446 359,49 грн.

Згідно ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1 ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

За приписами 611 ЦК України одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ст.230 ГК України).

За змістом положень ч.4 ст.231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.6.2 договору у випадку прострочення оплати за поставлену партію товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченої в строк партії товару за кожний день прострочення від дати порушення зобов`язання. Сплата пені не звільняє покупця від виконання зобов`язань по оплаті.

Позивачем заявлено до стягнення 169 638,28 грн. пені за загальний період прострочення 29.05.2018 по 30.09.2018.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних у сумі 14 503,23 грн. за загальний період з 01.06.2018 по 30.09.2018 та 17 211,68 грн. інфляційних втрат за загальний період з червня по вересень 2018 року.

Перевіривши розрахунки нарахованих позивачем пені, 3% річних та інфляційних, колегія суддів вважає їх вірним та арифметично правильними, такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи, а тому позовні вимоги в цій частині правомірно задоволено судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання апелянта про те, що за відсутності рахунків-фактур постачальника, які останній відповідачу не надавав, та двосторонніх погоджених заявок розрахунки за виконані роботи не могли бути здійснені.

Так, за своєю природою рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти (такі реквізити містилися, зокрема у договорі поставки товару №13/18-М від 15.05.2018); ненадання рахунку на оплату не є відкладальною умовою в розумінні ст.212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, а тому наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку сплатити поставлений йому товар.

Відповідно до п. 4.1 договору ціна одиниці виміру товару та загальна вартість кожної партії товару визначаються сторонами в специфікаціях до даного договору, які є його невід`ємною частиною.

Ціна товару, зазначена у заявках, може змінюватися лише за взаємною згодою сторін шляхом підписання специфікації в новій редакції і буде застосовуватися до тих поставок товару, які будуть здійснюватися постачальником після підписання сторонами відповідної специфікації в новій редакції (п. 4.2 договору).

Зміст підписаних між сторонами специфікацій до спірного договору свідчить про те, що сторони погодили найменування товару, його кількість, одиницю виміру та ціну. Наведене спростовує доводи апелянта про відсутність двосторонньо погоджених заявок.

Доводи скаржника щодо відсутності у ОСОБА_1 . повноважень на отримання товару за спірним договором, колегією суддів вважаються безпідставними враховує таке.

За ст.1, ч.ч.1,2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які містять відомості про господарську операцію.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити як назва документа (форми); дата складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа кореспондується з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджений наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.5 вказаного Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Наявні в матеріалах справи видаткові накладні містять такі обов`язкові реквізити як дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ і якому здійснюється поставка за цією накладною; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; особистий підпис уповноважених осіб сторін (підписи яких були засвідчені відтиском печатки товариств).

Відсутність у видатковій накладній назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності її підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки самої юридичної особи, не може свідчить про те, що така особа є неуповноваженою чи що така видаткова накладна є неналежним доказом у справі.

Відтиск печатки на видатковій накладній є свідченням участі ТОВ "Спецдоррембуд", як юридичної особи, у здійсненні господарської операції за цією накладною. Відтиском печатки організації засвідчується на документі підпис відповідальної особи, яка мала доступ до печатки.

Відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печатки і штампів, а також законність користування ними покладається на керівника підприємства, який у разі її втрати має негайно повідомити правоохоронні органи.

Відповідач не заперечує справжність печатки та не надає суду доказів протиправності використання своєї печатки чи доказів її викрадення, так само як і доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з викраденням чи втратою печатки, а тому відсутні правові підстави вважати, що печатка використовувалась не на розсуд відповідача.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи (розділ 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, які затверджені Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 № 363).

Наявні в матеріалах справи товарно-транспортні накладні відповідають вимогам встановленим Законом України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», містять всі необхідні реквізити та відомості про вантаж, що транспортується. При цьому, на цих товарно-транспортних накладних міститься підпис представника відповідача щодо отримання спірного товару. Зазначений підпис скріплено печаткою відповідача.

Таким чином, наведені видаткові та товарно-транспортні накладні не є належними доказами в підтвердження факту поставки товару.

Відсутність реквізитів довіреності, на підставі якої діяла уповноважена особа відповідача при прийнятті товару, не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки їх відсутність, за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання скаржника про безпідставне прийняття судом першої інстанції до уваги акту звірки взаєморозрахунків, оскільки хоча цей акт і не є первинним документом, який засвідчує факт господарської операції, однак є дією, яка свідчить про визнання відповідачем наявності свого боргу. При цьому, колегія суддів враховує наявність в матеріалах справи усіх необхідних первинних документів, які підтверджують розмір заборгованості, зафіксований сторонами у акті звірки.

Відносно доводів апелянта про те, що додані до позовної заяви письмові докази не завірені належним чином, а відтак не малися прийматися судом як належні та допустимі докази в підтвердження викладених у позовній заяві обставин, колегія суддів приймає до уваги наступне.

Згідно ч.ч.5,6 ст.91 ГПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ.

Відповідно до протоколу судового засідання від 26.12.2018 місцевим господарським судом було досліджено оригінали документів, копії яких додавалися разом з позовною заявою.

Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні підстави ставити під сумнів відповідність поданих позивачем копій. Доказів зворотного відповідачем не надано.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, прийнятому з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Дійшовши висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів покладає витрати по сплаті судового збору на скаржника.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 ГПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" відмовити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2019 у справі №904/4517/18 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанова складена у повному обсязі 07.06.2019.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Суддя І.О.Вечірко

Суддя О.В.Чус