РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2019Справа № 910/4137/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 18 137, 22 грн.

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва з позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (далі - ТОВ "Сота Україна", позивач) до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця", відповідач) про стягнення штрафних та фінансових санкцій у сумі 18 137, 22 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки № ПВРЗ (ВМТП-18.378)ю від 29.05.2018 р. в частині своєчасної оплати поставленого товару, у зв`язку з чим відповідачу були нараховані штрафні та фінансові санкції.

У позові ТОВ "Сота Україна" просить суд стягнути з відповідача пеню у сумі 15 416,63 грн. та 3 % річних у сумі 2 720,59 грн., що разом складає 18 137, 22 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.04.2019 р. вказану заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до правил, визначених ст.ст. 12, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Цією ж ухвалою сторонам надано строк, передбачений законом, для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов`язків.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у строк, визначений законом надав відзив, у якому проти позову заперечив, вказав про невірний розрахунок суми пені та 3 % річних. Просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті спору та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 29.05.2018 р. між ТОВ "Сота Україна" (постачальник) та АТ "Українська залізниця" (покупець) був укладений договір поставки № ПВРЗ (ВМТП-18.378)ю (далі - договір). Відповідно до умов цього договору постачальник зобов`язується поставити і передати в обумовлені строки у власність покупцю певну продукцію, відповідно до специфікації № 1 (прокат товстолистовий г/к 4мм ст.09Г2С), яка є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов даного договору. Кількість і асортимент товару передбачається у специфікації № 1, яка додається до даного договору (додаток № 1) (п.п. 1.1, 1.2).

Покупець сплачує поставлений товар за ціною, вказаною у специфікації № 1 (додаток № 1). Ціна цього договору становить 4 027 320,00 грн. (п.п. 3.1, 3.4 договору).

Розділом 4 встановлений порядок розрахунків. Зокрема, пунктом 4.2 визначено, що покупець оплачує постачальнику кожну прийняту партію товару не пізніше 10 банківських днів з дати поставки товару покупцю, але не раніше реєстрації податкової накладної, при умові своєчасного надання постачальником належним чином оформлених рахунку-фактури, видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, податкової накладної, документів якості на поставлений товар. У вказаних документах повинен бути код товару згідно УКТ ЗЕД.

Згідно з п.п. 5.1.1, 5.1.4 договору постачальник здійснює поставку товару на умовах СРТ Україна за адресою: вул. Заводська, 5, смт. Панютине, м. Лозова, Харківська область (відповідно до Інкотермс 2010). Товар поставляється транспортом постачальника за рахунок постачальника на склад покупця не пізніше 5 календарних днів з дня направлення повідомлення, передбаченого п. 5.1.2 договору. Датою поставки товару вважається день підписання покупцем або його уповноваженим представником видаткової накладної, яка готується постачальником та надається разом з товаром покупцю.

Пунктом 6.1.1 договору визначений обов`язок покупця своєчасно та в повному обсязі оплатити поставлений товар.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2018 року, а в частині розрахунків - до повного виконання (п. 10.1 договору).

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріали справи свідчать, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 4 027 320,00 грн., що підтверджується видатковими накладними № 679 від 12.06.2018 р., № 680 від 12.06.2018 р., № 695 від 14.06.2018 р., № 696 від 15.06.2018 р., № 707 від 12.07.2018 р., № 708 від 13.07.2018 р., № 717 від 16.07.2018 р., № 719 від 16.07.2018 р., підписаними сторонами без зауважень, копії яких наявні у матеріалах справи.

Проте, вартість товару відповідач сплатив із порушенням строку, про що свідчать банківські виписки та податкові накладні, що містяться у матеріалах справи.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом та не спростовано АТ "Українська залізниця", відповідач допустив прострочення зобов`язання зі сплати позивачу вартості поставленого йому товару, у строки, визначені умовами договору, що є порушенням господарського зобов`язання, у зв`язку із чим на суму боргу за видатковими накладними № 679 від 12.06.2018 р., № 680 від 12.06.2018 р., № 695 від 14.06.2018 р., № 696 від 15.06.2018 р. позивачем були нараховані пеня та 3 % річних.

Відповідно до ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Так, згідно з п. 7.3 договору за несвоєчасну оплату покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми неоплаченої вартості товару.

Пунктом 4.2 договору визначено, що покупець оплачує постачальнику кожну прийняту партію товару не пізніше 10 банківських днів з дати поставки товару покупцю, але не раніше реєстрації податкової накладної, при умові своєчасного надання постачальником належним чином оформлених рахунку-фактури, видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, податкової накладної, документів якості на поставлений товар.

Відповідно до Єдиного реєстру податкових накладних податкова накладна № 32 від 12.06.2018 р., яка відповідає видатковій накладній № 679 від 12.06.2018 р., була зареєстрована позивачем у вказаному реєстрі 27.06.2018 р., тому датою оплати товару за видатковою накладною № 679 від 12.06.2018 р. є 28.06.2018 р., яка була оплачена відповідачем 13.07.2018 р.

Так само, податкові накладні №№ 33 від 12.06.2018 р., № 34 від 14.06.2018 р., які відповідають видатковим накладним № 680 від 12.06.2018 р., № 695 від 14.06.2018 р. (відповідно), були зареєстровані/внесені позивачем до Єдиного реєстру податкових накладних 30.06.2018 р., тому датою оплати товару за цими видатковими накладними є 01.07.2018 року, проте, ці видаткові накладні відповідач оплатив лише 13.07.2018 р.

Також податкова накладна № 35 від 15.06.2018, яка відповідає видатковій накладній № 696 від 15.06.2018 р., була зареєстрована/внесена позивачем до Єдиного реєстру податкових накладних 30.06.2018 року, тому датою оплати за цією видатковою накладною є 01.07.2018 року., проте, цю видаткову накладну відповідач також оплатив лише 11.07.2018 р.

Отже, оскільки усі зазначені видаткові накладні були оплачені відповідачем з порушенням строку, суд вважає вимоги позивача про стягнення пені такими, що заявлені правомірно та обгрунтовано.

Проте, перевіряючи правильність наданого позивачем розрахунку, судом встановлено, що позивач не застосував положення п.п. 2.5, 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", відповідно до яких нарахування пені починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, а день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені на підставі наведених приписів закону та наявних у матеріалах справи доказів, суд встановив, що з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 11 370,39 грн., тобто у меншій сумі, ніж заявлено позивачем.

Також позивач просив стягнути з відповідача 3 % річних у сумі 2 720,59 грн., нараховані за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на встановлене судом порушення відповідачем грошового зобов`язання, вимоги про стягнення 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Водночас, суд зазначає, що при розрахунку матеріальних втрат позивачем так само був врахований у період прострочення зобов`язання день оплати товару, що не відповідає положенням Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14.

Провівши власний розрахунок заявленої до стягнення суми матеріальних втрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних у сумі 2 006,54 грн.

За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення штрафних санкцій у сумі 18 137, 22 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (04111, м. Київ, вул. Черняховського, 29; ідентифікаційний код 41323412) пеню у сумі 11 370 (одинадцять тисяч триста сімдесят) грн. 39 коп., 3 % річних у сумі 2 006 (дві тисячі шість) грн. 54 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1 416 (одна тисяча чотириста шістнадцять) грн. 81 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

Повне судове рішення складено 10 червня 2019 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.