ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2019м. ДніпроСправа № 904/1521/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Клевець К.В.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Талисман ЛТД", м. Новомосковськ, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібозавод №3", м. Дніпро, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за несвоєчасну оплату товару у сумі 66 425,00 грн. за Договором поставки № 9 від 02.01.2016

Без виклику (повідомлення) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Талисман ЛТД" звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібозавод №3" про стягнення заборгованості за Договором поставки № 9 від 02.01.2016 у сумі 66 425,00 грн., яка складається з суми основного боргу - 54 800,00 грн., пені 8 366,00 грн., інфляційних втрат - 2 478,00 грн. та 3% річних у розмірі 781,00 грн.

Позовна заява обґрунтована неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою від 17.04.2019 позовну заяву залишено без руху та зобов`язано Позивача протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме:

- надати докази поставки товару на загальну суму 100 440,00 грн. та докази часткової оплати товару на суму 45 640,00 грн.

23.04.2019 Позивач надав до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2019, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

12.06.2019 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував посилаючись на те, що станом на час подання позову позивачем заборгованість складала 54 800,00 грн., 23.04.2019, 14.05.2019, 17.05.2019 відповідачем було сплачено частину заборгованості на суму 11 200,00 грн., у зв`язку з чим заборгованість відповідача становить 43600,00грн. Також відповідач вказав, що несвоєчасна оплата товару відповідачем по договору є наслідком нестабільного фінансового стану ТОВ «Хлібзавод №3». Відповідач вказав, що основною діяльністю ТОВ «Хлібзавод №3» - виробництво хлібобулочних виробів, які є товаром першої необхідності для споживачів Дніпропетровського району. Свій товар відповідач постачає бюджетним організаціям області, в тому числі дитячим садкам, школам та лікарням. Отже оплата такими установами та організаціями вартості хлібобулочних виробів напряму залежить від бюджетного фінансування та не завжди така оплата здійснюється своєчасно. Крім того, відповідач зазначив, що станом на 11.06.2019 прострочена дебіторська заборгованість становить 1 033 742,31 грн., як наслідок у Відповідача не достатньо обігових коштів для своєчасного виконання всіх грошових зобов`язань (виплата заробітної плати працівникам, сплати обов`язкових платежів (податки та збори), виконання договірних зобов`язань.

Таким чином, відповідач вважає, що його вина у виникненні спору відсутня. Затримки в оплаті заборгованості виникли з підстав економічної ситуації в країні, а саме зменшення платоспроможності як населення так і юридичних осіб. В період з листопада 2018 р. по квітень 2019 р. були повільні інфляційні процеси, у позивача відсутні збитки, крім того штрафні санкції, які стягуються позивачем з відповідача надмірно великі та не відповідають принципу розумності та справедливості. А тому, на думку відповідача, задоволення позовних вимог позивача призведе до дисбалансу прав та обов`язків сторін, а також призведе до погіршення майнового становища ТОВ «Хлібзавод №3» та слугувати скороченню численності працівників ТОВ «Хлібзавод №3».

За викладених обставин відповідач просив суд зменшити розмір пені на 95 відсотків, а у разі задоволення позовних вимог, відповідач просив розстрочити виконання судового рішення по справі на 12 місяців з дня ухвалення рішення.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Талисман ЛТД" (постачальник - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хлібозавод №3" (покупець - відповідач) укладено Договір поставки № 9.

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов`язується поставляти і передавати на умовах даного Договору згідно із замовленнями (заявками) продукцію (надалі - товар) у власність покупця, а покупець зобов`язується приймати товар у власність і оплачувати його на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2. договору, предметом постачання є дріжджі хлібопекарські, тропічні масла/жири рослинного походження та інша продовольча продукція, надалі іменується «товар».

Відповідно до п.1.3. договору, право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної.

Пунктом 2.1. договору визначено, що найменування, асортимент та кількість товару у кожній конкретній партії погоджується сторонами у замовленні на товар, яке складається та передається постачальнику до 12.00 по факсу або іншим письмовим засобом за 4 робочих дня до запланованої дати поставки.

Відповідно до 3.1. договору, ціна на товар визначається у видаткових накладних, які є невід`ємними додатками до цього договору.

Вартість конкретної партії товару визначається виходячи із цін, які вказано у видаткових накладних/товарно-транспортних накладних на товар, які підтверджують кількість фактично прийнятого покупцем товару та поставленого постачальником на підставі замовлень згідно умов даного договору (п. 3.2. договору).

Згідно з п. 3.3. договору, загальна ціна даного договору визначається на підставі всіх підписаних до цього договору сторонами видаткових накладних.

Відповідно до п.3.4. договору, розрахунки між сторонами здійснюються у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку покупця на поточний рахунок постачальника, що вказані в даному договорі.

Пунктом 3.5 договору сторони узгодили, що покупець зобов`язується оплачувати кожну конкретну партію товару по факту отримання продукції, але в будь якому випадку в строк, що не перевищує 5 (п`ять) банківських днів з моменту виконання постачальником зобов`язання з поставки відповідної партії товару та передачі усіх, вказаних у 4.5. цього Договору документів. Якщо останній день строку оплати приходиться на вихідний або святковий день, то оплата поставленої партії товару здійснюється в наступний робочий день за вихідним або святковим днем.

Відповідно до п. 4.1. договору, сторони застосовують до даного договору умови поставки DAP (доставка Постачальником в пункт, вказаний Покупцем) Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів в редакції "ІНКОТЕРМС" 2010р. Постачальник доставляє товар за адресою: Дніпропетровська обл., Петриковський район с. Єлізаветівка, вул. Індустріальна, 5.

Відповідно до п. 4.2 договору, поставка товару здійснюється окремими партіями на підставі прийнятих постачальником замовлень покупця.

Згідно з п.4.4. договору, строк поставки товару складає 4 (чотири) робочих дня з моменту затвердження (прийняття до виконання) замовлення, якщо в замовленні не вказано інший строк.

Пунктом 4.5. договору визначено, зобов`язання постачальника з поставки кожної окремої партії товару вважається виконаним з моменту підписання сторонами оформленої належним чином видаткової накладної та передачі покупцю повного комплекту документів, оформлених згідно вимог чинного законодавства України, а саме:

- видаткову накладну;

- товарно-транспортну накладну;

- посвідчення якості товару;

- ветеринарне свідоцтво (у випадку необхідності);

- на товари, які підлягають сертифікації, постачальник надає належним чином оформлений сертифікат відповідності або свідоцтво про визнання сертифікату відповідності;

- інші документи на товар, надання яких передбачено чинним законодавством України. Повноваження покупця на здійснення та оформлення передачі-приймання товару в пункті поставки підтверджується довіреністю, яка оформлюється відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до п. 6.3. договору, у випадку порушення п.3.5 Договору покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несплаченого товару за кожен день прострочення.

Відповідно до п.п. 9.1., 9.2 договору, цей Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє протягом одного календарного року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. У разі відсутності письмової заяви однієї із сторін про припинення договору, в строк не менший ніж за 10 (десять) календарних днів до закінчення строку його дії, договір вважається продовженим на той же строк і на тих самих умовах, які передбачені цим договором.

02.01.2016 між сторонами було укладено додаткову угоду №1, якою сторони погодили додати до розділу 4 «Умови поставки. Повернення товару» п.4.9 у наступній редакції:

«п. 4.9. Сторони допускають факсимільне відтворення підписів (факсиміле) уповноважених на здійснення господарських операцій осіб, а також використовувати факсиміле на інших необхідних документах, що є обов`язковими і необхідними при проведенні операцій. При цьому факсимільний підпис матиме таку ж силу, як і справжній підпис уповноваженої особи

Сторони визнають рівну юридичну силу власноручного підпису і факсимільного підпису на додаткових угодах до цього договору, а також на інших документах, що мають значення для його виконання, зміни або припинення. Від імені ТОВ «Талисман Лтд» договір підписується її директором. Підпис директора може бути виконана у вигляді факсимільного відтиску. Оригінал підпису директора і його факсимільний відтиск мають однакову юридичну силу. Підпис завіряється печаткою ТОВ «Талисман Лтд».

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 100 440,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними (а.с.32-39).

Відповідач за поставлений товар розрахувався частково у сумі 45 640,00 грн., про що свідчить наявна в матеріалах справи банківська виписка (а.с. 40-46).

Заборгованість у розмірі 54 800 грн. відповідач не сплатив.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором, позивач звернувся до суду із цим позовом та просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 54 800 грн., 3% річних у розмірі 781,00 грн., пеню у розмірі 8366,00 грн. та суму інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 2 478,00 грн., що і є причиною виникнення цього спору.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, на підставі наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 11 статті 1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Положення ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України (див. постанову Вищого господарського суду України від 21.04.2011 N 9/252-10).

З матеріалів справи вбачається, що після порушення провадження у справі відповідач здійснив оплату суми основної заборгованості у розмірі 11 200,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 2361 від 23.04.2019 на суму 4800,00 грн., №2717 від 14.05.2019 на суму 1400,00 грн., №2802 від 17.05.2019 на суму 5000,00 грн..

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення основного боргу у розмірі 11 200,00 грн., який сплачений відповідачем в рахунок погашення заборгованості після порушення провадження у справі, за відсутністю предмету спору.

Доказів оплати товару в сумі 43 600,00 грн. відповідач не надав.

Враховуючи, що наявність заборгованості у розмірі 43 600,00 грн. підтверджується матеріалами справи та не спростована відповідачем належними та допустимими доказами, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 43 600,00 грн. підлягають задоволенню.

Також позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 8366,00 грн., 3% річних у розмірі 781,00 грн. та суму інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 2 478,00 грн.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник має передати кредиторові у випадку порушення боржником зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст.548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 цього Кодексу, розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до положень ч. 2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" (надалі-Закон) встановлено, що його норми регулюють договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Відповідно до ст. 1 Закону платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону).

Відповідно до п. 6.3. договору, у випадку порушення п.3.5 Договору покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несплаченого товару за кожен день прострочення.

За розрахунком позивача, пеня за період з 08.11.2018 по 15.04.2019 складає 8366,00грн.

Перевіривши розрахунки позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення пені за період з 08.11.2018 по 15.04.2019 на суму 8366,00грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, відповідачем заявлено клопотання про зменшення суми пені на 95%.

Дослідивши клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 95 %, суд дійшов висновку, що воно підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню з відповідача, суд оцінює, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч. 3 ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Клопотання про зменшення пені відповідач обґрунтовує тим, що відповідач здійснював оплату поставленого товару по договору, хоч і з невеликим порушенням строків, проте постійно. Несвоєчасна оплата товару відповідачем по договору є наслідком нестабільного фінансового стану підприємства.

Основна діяльність ТОВ "Хлібзавод №3" - виробництво хлібобулочних виробів, які є товаром першої необхідності для споживачів Дніпропетровського району. Свій товар відповідач постачає бюджетним організаціям області, в тому числі дитячим садкам, школам та лікарням. Отже оплата такими установами та організаціями вартості хлібобулочних виробів напряму залежить від бюджетного фінансування та не завжди така оплата здійснюється своєчасно.

Станом на 11.06.2019 прострочена дебіторська заборгованість становить 1 033 742,31 грн., як наслідок у відповідача не достатньо обігових коштів для своєчасного виконання всіх грошових зобов`язань (виплата заробітної плати працівникам, сплата обов`язкових платежів (податки та збори), виконання договірних зобов`язань, Товариство веде роботу з боржниками та впроваджує оптимізацію витрат.

Також відповідач має кредитні зобов`язання перед банківськими установами, які підлягають своєчасному виконанню.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Таким чином відповідач в першу чергу дотримується виконання конституційних прав працівників та здійснює виплату заробітної плати, в тому числі з метою уникнення додаткових фінансових санкцій контролюючих органів.

Згідно зі статтями 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги, що заявлена до стягнення пеня є надмірно великою, а сума боргу частково сплачена відповідачем, суд, забезпечуючи майновий баланс інтересів сторін, вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача частково, зменшити розмір пені на 50 % та стягнути з відповідача 4183,00 грн.

В частині стягнення пені у розмірі 4183,00 грн. слід відмовити.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.

Перевіривши розрахунки позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 3% річних за період з 08.11.2018 по 15.04.2019 на суму 781,00 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

При перевірці розрахунку інфляційних втрат позивача суд враховує приписи Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань".

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Загальна сума інфляційних втрат, що підлягає до стягнення становить 1766,94 грн.

В решті вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 711,06 грн. суд відмовляє.

Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Окрім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Окрім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у Параграфі 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Наведені відповідачем обставини не є тими виключними обставинами, які надають суду право на розстрочення виконання рішення суду. Строк оплати за поставлений за договором товар є таким, що настав, однак оплата відповідачем за поставлений товар здійснювалась з простроченням. Доказів реальної можливості виконати рішення суду за умови надання розстрочки виконання рішення, відповідачем не надано, згоди позивача на розстрочку виконання рішення суду відповідачем не отримано. Наявність кредиторських заборгованостей не звільняє відповідача від виконання свого обов`язку.

Таким чином, заява про розстрочку виконання рішення задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 43 600,00 грн., пені у розмірі 4183,00 грн., інфляційних втрат в розмірі - 1766,94 грн., 3% річних у розмірі 781,00 грн.

Провадження у справі в частині стягнення 11 200,00 грн. основного богу слід закрити.

В частині стягнення пені у розмірі 4183,00 грн. слід відмовити у зв`язку із зменшенням суми пені, що підлягає до стягнення.

В частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 711,06 грн. слід відмовити.

Згідно з приписами ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Талисман ЛТД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібозавод №3" про стягнення заборгованості за Договором поставки № 9 від 02.01.2016 у сумі 66 425,00 грн., яка складається з суми основного боргу - 54 800,00 грн., пені 8 366,00 грн., інфляційних втрат - 2 478,00 грн. та 3% річних у розмірі 781,00 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібозавод №3" (49000, м. Дніпро, вул. Прикордонна, 44, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Талисман ЛТД" (51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Херсонська, 8, ) суму основного боргу у розмірі 43 600,00 грн. (сорок три тисячі шістсот грн. 00 коп.), пеню у розмірі 4 183,00 грн. (чотири тисячі сто вісімдесят три грн.), інфляційні втрати в розмірі у розмірі 1 766,94 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят гість грн. 94 коп.), 3% річних у розмірі 781,00 грн. (сімсот вісімдесят одна грн. 00 коп.) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 900,44 грн. (одна тисяча дев`ятсот грн. 44 коп.), про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

Провадження у справі в частині стягнення 11 200,00 грн. основного богу - закрити.

Відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 711,06 грн. та пені у розмірі 4 183,00 грн.

В задоволенні клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 18.06.2019

Суддя Н.Г. Назаренко