ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2019 р. Справа№ 910/16830/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Буравльова С.І.

Мартюк А.І.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: Карандюк Ю.О. - представник за довіреністю № 41 від 02.01.2019

від відповідача: Костяний О.Ю. - адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Державного підприємства «Радіовимірювач»

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2019, повний текст якого складений та підписаний 28.03.2019,

у справі № 910/16830/18 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

до Державного підприємства «Радіовимірювач»

про стягнення 90 873,15 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з приймання додаткового об`єму стічних вод в розмірі 69 921,24 грн., інфляційних втрат в розмірі 6 288,46 грн., 3% річних в розмірі 1 891,47 грн., пені в розмірі 5 779,87 грн. та штрафу в розмірі 6 992,12 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.03.2019, повний текст якого складений та підписаний 28.03.2019, у справі № 910/16830/18 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено заборгованість у розмірі 69 921,24 грн., 3% річних у розмірі 1 885,59 грн., інфляційні у розмірі 5 898,26 грн., пеню у розмірі 5 669,53 грн., штраф у розмірі 6 992,12 грн., разом 90 366,74 грн., в іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, суд першої інстанції виходив з того, що за умовами укладеного між сторонами договору на послуги водопостачання та водовідведення №02430/1-1-02 від 20.05.2003 року у період з 01.11.2016 по 30.09.2018 позивач надав відповідачу послуги з приймання додаткового об`єму стічних вод через приєднані мережі на заявлену до стягнення суму, що підтверджується розшифровками рахунків абонента за спірний період, які відповідачем оплачені не були.

При цьому, суд першої інстанції зазначив про те, що згідно з умовами, погодженими сторонами у додатковій угоді від 01.09.2011 до спірного договору, вартість послуг розраховується позивачем щомісячно в залежності від об`ємів відведених стічних вод та на підставі тарифів на послуги з водовідведення, встановлених уповноваженими органами згідно з чинним законодавством України і величини рівня атмосферних опадів за даними Гідрометцентру України виходячи з загальної площі стоку снігових/дощових вод 9,5 га, а відтак, розрахунок плати за вказані послуги виходячи із розрахунку кількості опадів за даними Центральної геофізичної лабораторії та з площі стоку снігових/дощових вод 3,5 га, на чому наполягає відповідач, не є правомірним.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені суд першої інстанції зазначив про те, що:

- позивачем при розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат невірно визначено початок перебігу прострочки відповідача за зобов`язаннями грудня 2016 року, оскільки в матеріалах справи відсутні докази виставлення позивачем розрахункового документа до банківської установи відповідача, а тому обов`язок по оплаті виникає не пізніше 5 числа місяця наступного за звітним періодом;

- при розрахунку пені позивачем невірно визначено початок перебігу прострочки відповідача за кожний період, у зв`язку з чим невірно визначено закінчення нарахування пені відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Не погоджуючись з рішенням, Державне підприємство «Радіовимірювач» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 у справі № 910/16830/18 скасувати повністю, крім частини рішення суду про незадоволення позовних вимог в сумі 1 206,42 грн., яку залишити незмінною, тобто скасувати рішення суду в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 89 666,74 грн.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив про те, що при винесенні оспорюваного рішення судом першої інстанції неправильно та неповно встановлені обставини, які мають значення для справи, неправильно досліджені докази та неправильно визначені правовідносини.

В обґрунтування вказаної позиції апелянт зазначив про те, що:

- виставлені позивачем рахунки на оплату послуг не можуть вважатися документами, які підтверджують факт надання послуг, оскільки вказані документи не відповідають вимогам до форми первинних та зведених облікових документів, визначеної ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»;

- дані щодо величини рівня атмосферних опадів у спірний період, визначені Гідрометцентром України та Центральною геофізичною лабораторією, є ідентичними;

- у заяві на укладення додаткової угоди відповідачем зазначено загальну площу не у 9,5 га, а загальну площу у 3,5 га, про що свідчить уточнена заява відповідача № 2 від 28.01.2015 до додаткової угоди № 1 від 01.09.2011 разом з доказами надсилання її позивачу, а відтак, виходячи з того, що вказана угода є одностороннім правочином, то відповідно до статей 207, 211 ЦК України набирає чинності з дня підписання цієї уточненої заяви № 2 відповідачем, а набрання нею чинності не залежить від дати присвоєння вхідного реєстраційного номеру позивачем;

- позивач відповідачу не направляв ніяких розрахункових документів як в електронному, так і в паперовому вигляді;

- виставлення позивачем платіжних документів до банківської установи не може вважатися підставою для проведення розрахунків;

- в порушення вимог ст.ст. 164, 172 ГПК України позивач не додав до позовної заяви докази направлення її та доданих до неї документів відповідачу, що підтверджується відсутністю у наданому позивачем фіскальному чеку обов`язкових поштових реквізитів, а саме найменування відповідача, адреса відповідача, маса вкладення;

- відповідач неодноразово звертався до суду першої інстанції з клопотаннями про витребування з позивача додаткових документів, а саме розрахункових документів з розшифровкою обсягів та вартості спірних послуг, проте вказані документи позивачем надані не були.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2019, справа № 910/16830/18 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Буравльов С.І., Мартюк А.І.

При дослідженні матеріалів апеляційної скарги колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга не відповідає вимогами ст. 258 ГПК України, яка встановлює вимоги до форми і змісту апеляційної скарги, з огляду на що ухвалою суду від 22.04.2019 апеляційну скаргу залишено без руху, апелянту роз`яснено, що він протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали має право усунути недоліки, а саме, подати до Північного апеляційного господарського суду докази надсилання копії апеляційної скарги Приватному акціонерному товариству «Акціонерна компанія «Київводоканал».

08.05.2019 до суду надійшла заява відповідача (направлена до суду 03.05.2019 - примітка суду), до якої додані опис вкладення, фіскальний чек та накладна № 931, які свідчать про направлення позивачу копії апеляційної скарги.

Ухвалою від 13.05.2019:

- відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Радіовимірювач» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 у справі № 910/16830/18;

- справу № 910/16830/18 призначено до розгляду на 05.06.2019 о 12:40;

- позивача зобов`язано в строк до 29.05.2019 надати суду письмові пояснення щодо формули, за якою ним розраховано заявлену до стягнення суму основного боргу, а також розрахунок заявленої до стягнення суми основного боргу (вартості наданої послуги водовідведення додаткового об`єму стічних вод, які потрапляють в комунальну каналізацію м. Києва через зливоприймачі та люки каналізаційних колодязів) із зазначенням: відповідної формули, за якою вказана плата обраховується кожного місяця, а також помісячною розшифровкою обсягів таких послуг (графа «Обсяг м.куб. «Розгорнутого розрахунку позовних вимог до ДП «Радіовимірювач» а.с. 19-20);

- встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу, заперечень, клопотань та письмових пояснень - до 29.05.2019;

- учасникам процесу роз`яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- учасників процесу повідомлено, що неявка їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Крім того, вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні Клопотання № 7 Державного підприємства «Радіовимірювач» про витребування документів у позивача.

29.05.2019 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач, з посиланням на те, що:

- умовами спірного договору встановлено, що обов`язок відповідача оплатити послуги виникає саме після представлення позивачем платіжних документів до банківської установи відповідача, та що у випадку неотримання від позивача поточного розрахункового документу відповідач зобов`язаний самостійного отримати його у позивача, а відтак, дії позивача з виставлення відповідних документів до банківської установи відповідача відповідають умов спірного договору;

- за умовами спірного договору, у випадку незгоди з кількістю або вартістю послуг відповідач мав виставити заперечення протягом п`яти днів з дня виставлення позивачем платіжних документів до банківської установи відповідача, проте вказаних заперечень відповідачем висловлено не було;

- відповідач належним чином не повідомляв позивача про зміну площі стоку снігових/дощових вод, оскільки за умовами спірного договору при настанні вказаних обставин відповідач зобов`язаний внести відповідні зміни до договору;

- в матеріалах справи наявні оригінали опису вкладення та фіскального чеку, які підтверджують направлення відповідачу копії позовної заяви та додаткових до неї документів,

просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Крім того, у вказаному відзиві позивачем надано письмові пояснення щодо формули, за якою ним розраховано заявлену до стягнення суми основного боргу, а також розрахунок заявленої до стягнення суми основного боргу

Станом на 05.06.2018 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорювань рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

20.05.2003 позивач як Постачальник та відповідач як Абонент уклали договір на поставку питної води та приймання стічних вод через приєднанні мережі № 02430/1-1-02 (далі Договір) (а.с. 14-17)

Відповідно до умов Договору (п. 1.1.) позивач зобов`язується надавати відповідачу послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у міську каналізаційну мережу, а відповідач зобов`язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому позивачем послуг на умовах Договору, дотримуватись порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 № 65, зареєстрованими в Міністерстві юстиції 22.07.1994 за № 165/374.

Правила користування системами комунального водопостачання в містах і селищах України, затверджені наказом Голови Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 №65, втратили чинність 18.10.2008 у зв`язку із введенням в дію Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190 (далі Правила № 190).

Згідно з п.п. 2.1, 2.2 Договору позивач забезпечує постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82 та приймає каналізаційні стоки, які не перевищують гранично допустимих концентрацій шкідливих речовин, а відповідач, зокрема, зобов`язаний сплачувати вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством України; у разі зміни тарифів сплата послуг відповідачем здійснюється за новим тарифом з часу його введення в дію без внесення змін до цього договору.

Додатковою угодою від 01.09.2011 до договору на послуги водопостачання та водовідведення №02430/1-1-02 від 20.05.2003 (а.с. 18) сторони домовились доповнити Договір додатковими умовами щодо водовідведення додаткового об`єму стічних вод від відповідача, які потрапляють в комунальну каналізацію м. Києва через зливоприймачі та люки каналізаційних колодязів, а саме:

- позивач надає відповідачу послуги з водовідведення додаткового об`єму стічних вод від Абонента за адресою: м. Київ, вул. Колекторна, 24/26, які потрапляють до комунальної каналізаційної мережі міста через зливоприймачі та люки каналізаційних колодязів в період дощів та сніготанення в порядку, передбаченому Правилами № 190, Правилами приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва, затвердженими розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 04.08.2009 № 876, ДСТУ 3013-95 Гідпросфера «Правила контролю за відведенням дощових і снігових вод на території міст та промислових підприємств», затвердженими наказом Держстандарту України від 23.02.1995 № 58, та даними гідрометеослужби і паспорту водного господарства відповідача;

- вартість послуг розраховується позивачем щомісячно (в інших випадках на квартал або рік) в залежності від об`ємів відведених стічних вод та на підставі тарифів на послуги з водовідведення, встановлених уповноваженими органами згідно з чинним законодавством України, і величини рівня атмосферних опадів за даними Гідрометцентру України. В разі зміни тарифів у період дії Договору позивач доводить до відповідача нові тарифи у розрахункових документах без винесення додаткових змін до Договору стосовно строків їх введення та розмірів;

- оплата послуг здійснюється відповідачем на підставі розрахункового документа, який позивач направляє відповідачу в електронному вигляді (дебетові повідомлення) або у паперовому вигляді (вимоги-доручення, рахунки тощо), шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача щомісячно (в інших випадках один раз на квартал або рік) у п`ятиденний строк з дня направлення позивачем розрахункового документа відповідачу або до банківської установи відповідача. В разі неотримання від позивача поточного розрахункового документа відповідач самостійно отримує його у позивача та здійснює оплату вартості наданих йому послуг не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним періодом;

- відповідач має право отримати безпосередньо в Розрахунковому департаменті позивача розрахунок вартості додаткового об`єму стічних вод, за який він здійснює плату.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просить стягнути з відповідача основний борг в сумі 69 921,24 грн., який, як слідує з наданих позивачем розрахунків, складається з заборгованості за надані в період з 01.11.2016 по 30.09.2018 послуги з приймання додаткового об`єму стічних вод.

При цьому між сторонами існує спір щодо загальної площі стоку снігових/дощових вод, виходячи з якої слід обраховувати вартість наданої послуги, оскільки позивач обраховує обсяги вказаних послуг виходячи з площі 9,533 га, в той час як відповідач вважає, що вказаний обсяг слід розраховувати виходячи з площі 3,5 га.

Щодо вказаних суперечностей колегія суддів зазначає таке.

В наданій позивачем заяві № 599.01.09.20110 (а.с. 21), в якій відповідач просить укласти угоду на приймання додаткового об`єму стічних вод, які потрапляють в комунальну каналізацію, слідує, що відповідач зазначив загальну площу стоку снігових/дощових вод 9,533 га, з яких 4,416 - площа водонепроникних (покрівлі забудов, асфальтобетонні покриття), а 5,1170 - площа газонів.

Водночас відповідач надає як заяву, аналогічну за змістом наданій позивачем (а.с. 136), так і заяву (а.с. 137), в якій вказано іншу загальну площу стоку снігових/дощових вод 8,6 га ,з яких 3,5 - площа водонепроникних (покрівлі забудов, асфальтобетонні покриття), а 5,1 - площа газонів.

Відповідач вказує на те, що уточнену заяву ним було направлено позивачу з листом від 28.01.2015 (а.с. 135), на підтвердження факту направлення якого до матеріалі справи залучено копію фіскального чеку № 3487 від 28.01.2015 (а.с. 167).

Колегія суддів зазначає про те, що, з огляду на заперечення позивача проти отримання уточненої заяви відповідача, фіскальний чек № 3487 від 28.01.2015 не може вважатися належним доказом направлення її позивачу, оскільки вказаний чек не містить жодних відомостей щодо того, яку саме кореспонденцію було направлено позивачу.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним нарахування плати за надані послуги з приймання додаткового об`єму стічних вод, які потрапляють в комунальну каналізацію, виходячи з обсягів стоку, визначених у наданій позивачем заяві № 599.01.09.20110 (а.с. 21).

Як слідує з матеріалів справи, на виконання умов Договору у період з 01.11.2016 по 30.09.2018 позивач надавав відповідачу послуги з приймання додаткового об`єму стічних вод через приєднані мережі, що підтверджується розшифровками рахунків Абонента за спірний період (а.с.52-60), на оплату яких виставляв платіжні документи до банківської установи відповідача у період з 01.11.2016 по 30.09.2018, що підтверджується довідкою Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» №51/12-1013 від 29.10.2018 р., платіжними вимогами - дорученнями. (а.с.23-28,61-83).

Щодо посилань відповідача на те, що позивач відповідачу не направляв ніяких розрахункових документів як в електронному, так і в паперовому вигляді, а виставлення позивачем платіжних документів до банківської установи не може вважатися підставою для проведення розрахунків, колегія суддів зазначає, що за умовами укладеної між сторонами додаткової угоди відповідач зобов`язаний оплати послуги у п`ятиденний строк з дня направлення позивачем розрахункового документа відповідачу або до банківської установи відповідача, а відтак, направлення таких документів до банківської установи не є порушенням умов Договору.

Щодо обсягів наданих послуг додатково слід зазначити про те, що виходячи зі змісту додаткової угоди, в разі неотримання від позивача поточного розрахункового документа, відповідач самостійно отримує його у позивача та здійснює оплату вартості наданих йому послуг не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним періодом, в той час як в п. 3.6 Договору встановлено, що у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг Абонент зобов`язаний у п`ятиденний термін з дня представлення позивачем платіжних документів до банківської установи направити повноважного представника з обгрунтовуючими документами для проведення звірки даних та підписання акта звірки у цей же термін, а при невиконанні цієї умови дані Постачальника вважаються прийнятими Абонентом. Матеріали справи не містять доказів заперечень відповідача як проти факту надання послуг протягом спірного періоду, так і проти їх обсягів, а відтак, такі послуги, за умовами Договору, вважаються прийнятими відповідачем.

За таких обставин, колегія суддів вважає доведеними належними та допустимими доказами факт надання позивачем відповідачу послуг на заявлену до стягнення суму.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 901, 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частина 1 ст. 175 ГК України встановлює, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України, в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;

- виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору;

- споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач;

балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 69 921,24 грн. за надані у період з 01.11.2016 по 30.09.2018 послуги з приймання додаткового об`єму стічних вод через приєднані мережі. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем обов`язку з оплати наданих за Договором послуг, є підстави для застосування встановленої Договором та законодавством відповідальності.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 5 779,87 грн. слід зазначити таке.

Пунктом 4.2. Договору передбачено, що за несвоєчасну оплату послуг відповідач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем при розрахунку пені допущено помилки, а саме, невірно визначено початок перебігу прострочки відповідача за кожний період, у зв`язку з чим невірно визначено закінчення нарахування пені відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно частково задовольнив позовні вимоги позивача про стягнення пені за уточненим розрахунком суду в сумі 5 669,53 грн. Рішення суду першої інстанції в частині задоволення цих вимог залишається без змін.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 6 992,12 грн.

У пункті 4.1. Договору сторонами визначено, що за безпідставну відмову від оплати наданих послуг з водопостачання та водовідведення відповідач сплачує штраф у розмірі 10 відсотків від несплаченої суми.

Позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 6 992,12 грн. є законними та обґрунтованими. Рішення суду першої інстанції в частині задоволення цих вимог залишається без змін.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість у спірному випадку одночасного стягнення пені та штрафу.

Так, за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій, згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання, як пеня, та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 27.04.2012 у справі № 3-24гс12, яка прийнята за наслідками розгляду спору, який виник при виконанні саме господарських зобов`язань, правовідносини щодо яких регулюються ГК України, в той час як предметом розгляду у справі, за наслідками розгляду якої Верховним судом України 21.10.2015 винесено постанову № 6-2003цс15, де викладено протилежну думку, були правовідносини, які регулюються нормами ЦК України.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 6 288,46 грн., 3% річних в розмірі 1 891,47 грн. слід зазначити таке.

Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на помилки в розрахунках позивача, а саме те, що позивачем невірно визначено початок перебігу прострочки відповідача за зобов`язаннями грудня 2016 року, оскільки в матеріалах справи відсутні докази виставлення позивачем розрахункового документа до банківської установи відповідача, суд першої інстанції правомірно перерахував вказані суми та частково задовольнив вказані позовні вимоги в сумі 1 885,59 грн. 3% річних та 5 898,26 грн. інфляційних втрат. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Державного підприємства «Радіовимірювач» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 у справі № 910/16830/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати за подачу апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Радіовимірювач» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 у справі № 910/16830/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 у справі № 910/16830/18 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/16830/18.

Повний текст постанови складено: 07.06.2019

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді С.І. Буравльов

А.І. Мартюк