СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2019 р. Справа № 922/178/19

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Хачатрян В.С.

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Харківобленерго" (вх.№1201 Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 20.03.2019 (суддя Жигалкін І.П., повне рішення складено 25.03.2019) у справі

за позовом Акціонерного товариства "Харківобленерго", м. Харків,

до Військової частини НОМЕР_1 , м. Харків,

про стягнення 5 899,77 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство "Харківобленерго" (далі АТ "Харківобленерго") звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просило стягнути з відповідача на свою користь 5 899,77 грн., з яких: пеня у розмірі 4280,45 грн., 3% річних у розмірі 371,58 грн., інфляційні втрати у розмірі 1247,74 грн. Судові витрати просило покласти на відповідача.

В обґрунтування позову посилалось на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати обсягу поставленої електричної енергії за договором про постачання електричної енергії №741/031805 від 26.02.2008. В якості правових підстав позову посилається на умови договору, положення ст. ст. 526, 714, 610, 625 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.03.2019 у справі №922/178/19 в позові відмовлено частково. Стягнуто з ВЧ НОМЕР_1 на користь АТ "Харківобленерго" суму заборгованості у розмірі 4652,03 грн., з яких: пеня у розмірі 4280,45 грн., 3% річних в розмірі 371,58 грн. В частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 1247,74 грн. в позові відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 20.03.2019 в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 1247,74 грн. задовольнити повністю. Судові витрати просить покласти на відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про неправомірність висновку суду щодо безпідставного нарахування відповідачу заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції; наявність протиріччя в мотивувальній частині оскаржуваного рішення; невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам ст. 129 Конституції України; неправильне застосування норм матеріального права, а саме ст. 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.04.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача. Розгляд апеляційної скарги здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу не пізніше 10 днів з моменту вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач своїм процесуальним правом не скористався, відзив на апеляційну скаргу протягом встановленого ухвалою суду апеляційної інстанції строку не надав. Ухвала Східного апеляційного господарського суду від 17.04.2019 про відкриття апеляційного провадження отримана уповноваженим представником відповідача 22.04.2019, про що свідчить наявне в матеріалах справи зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 26.02.2018 між Акціонерною компанією "Харківобленерго", яка у відповідності до Закону України "Про акціонерні товариства" 07.06.2018 перейменована у Акціонерне товариство "Харківобленерго" та відповідно до п. 1.3 Статуту товариства, є правонаступником усіх прав та обов`язків АК "Харківобленерго", (постачальник) та Військовою частиною НОМЕР_1 (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії №741/031805, згідно розділу 1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю, зазначеною у додатку №3.1 "Перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку та тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію" до цього договору, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами (а.с. 83-113).

Постачальник електричної енергії зобов`язується постачати споживачу електроенергію, як різновид товару в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 договору, з урахуванням умов розділу 6 договору, відповідно до додатку №1 до договору (п.п. 2.2.2 договору).

Згідно із п. 2.3. договору споживач зобов`язується щомісяця у встановлений договором строк подавати постачальнику звіт про обсяги спожитої електричної енергії за розрахунковий період за встановленою формою (додаток №9 до договору) (п.п. 2.3.2); своєчасно оплачувати постачальнику вартість електричної енергії та інші нарахування згідно з умовами додатку №2 до договору (п.п. 2.3.3).

За внесення платежів, передбачених п.п. 2.3.3 2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком №2, споживач сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індексу інфляції. Сума пені нараховується споживачу з першого дня прострочення платежу, який повинен бути здійснений споживачем в термін, встановлений в додатку №2, по день сплати заборгованості включно та зазначається в рахунку окремим рядком (п.п. 4.2.1 договору).

Строк дії договору, встановлений п.п. 9.5, - до 26.08.2018 включно, а в частині розрахунків до повного їх завершення.

Постачальник належним чином виконує покладені на нього зобов`язання відповідно до умов договору. З лютого по грудень 2018 року поставив споживачу електричну енергію та за результатами розрахункового періоду направив ВЧ 3005 рахунки за використану електричну енергію за лютий-листопад 2018 року.

Споживач свої зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати за договором №741/031805 від 26.02.2018 не виконав, за отриману протягом лютого-листопада 2018 року електричну енергію у встановленому договором порядку з постачальником не розрахувався.

Вказані обставини стали підставою для звернення АТ "Харківобленерго" до господарського суду Харківської області з позовом до ВЧ 3005 про стягнення 5 899,77 грн., з яких: пеня у розмірі 4280,45 грн., 3% річних у розмірі 371,58 грн., інфляційні втрати у розмірі 1247,74 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення суми пені та 3% річних суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 4280,45 грн. та 3% річних у розмірі 371,58 грн. Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд зазначив, що позивачем не надано доказів обчислення індексу інфляції центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики та публікації в офіційних періодичних виданнях останнього, тому суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 1247,74 грн., як таких, що спричинили позивачеві матеріальні втрати (збитки) саме від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом використано у повному обсязі свої повноваження, передбачені процесуальним законом щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи, пов`язаних з предметом доказування у даній справі, а висновки, викладені в рішенні узгоджуються з приписами норм чинного законодавства, які в даному випадку регулюють спірні правовідносини, що призвело до прийняття правомірного рішення.

Надаючи кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача штрафних санкцій за порушення зобов`язання за договором, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 689 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Підставою виникнення спірних правовідносин є укладений 26.02.2018 між сторонами договір про постачання електричної енергії №741/031805, згідно умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами.

Так, на виконання умов договору постачальник з лютого по грудень 2018 року передав споживачу електричну енергію в обсязі, обумовленому сторонами. Факт постачання електричної енергії підтверджується відомостями про витрати електроенергії ВЧ 3005 (а.с. 53-59), споживачем не заперечується.

Згідно із абз. 2 п. 5 додатку №2 "Порядок розрахунків" за результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюється додаток №20 "Акт про використану енергію".

Відповідно до абз. 3 п. 5 додатку №2 "Порядок розрахунків", для проведення остаточного розрахунку споживач протягом 3 робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі відповідного РВЕ або у відділі розрахунків з юридичними особами "Харківенергозбуту" рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений споживачем протягом 5 операційних днів з дня отримання.

В разі неявки споживача для отримання рахунку постачальник направляє рахунки споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим споживачем з дня його відправлення (абз. 5 п. 5 додатку №2 "Порядок розрахунків").

Матеріали справи свідчать, що на підставі відомостей про витрати електричної енергії та актів про використану енергію (а.с. 60-66), постачальником виставлені споживачу рахунки на оплату електричної енергії за спірний період та направлені йому рекомендованими листами (а.с. 20-52).

Споживач свої зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати вартості поставленої електричної енергії у відповідності до положень п. 5 додатку №2 "Порядок розрахунків" не виконав.

Доказів на підтвердження оплати вартості поставленого та отриманого обсягу електричної енергії у строки, передбачені договором, матеріали справи не містять.

Відповідач у відзиві на позов факт прострочення платежу не заперечує.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач у встановлений строк остаточний розрахунок не здійснив, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка не спростована, та як вбачається зі змісту відзиву на позовну заяву визнана відповідачем.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, який задовольнив позовні вимоги в частині стягнення 4280,45 грн. пені та 3% річних в розмірі 371,58 грн., враховуючи наступне.

За ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3,ст. 4 Закону).

Пунктом 4.2.1 договору сторони узгодили, що за внесення платежів, передбачених п.п. 2.3.3 2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком №2, споживач сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індексу інфляції. Сума пені нараховується споживачу з першого дня прострочення платежу, який повинен бути здійснений споживачем в термін, встановлений в додатку №2, по день сплати заборгованості включно та зазначається в рахунку окремим рядком.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши наявні в матеріалах справи надані позивачем розрахунки пені та 3% річних, а також здійснивши їх перерахунок, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позову в частині стягнення пені в сумі 4280,45 грн. та 3% річних в розмірі 371,58 грн.

В апеляційній скарзі позивач стверджує, що суд дійшов неправомірного висновку щодо безпідставного нарахування відповідачу заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (інфляційних втрат) на загальну суму 1247,74 грн.

Такі твердження апелянта колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.

Як вже зазначалось вище, сума інфляційних втрат в розмірі 1247,74 грн. була заявлена позивачем до стягнення на підставі п.п. 4.2.1 договору та вимог ст. 625 Цивільного кодексу України.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як передбачено нормами Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 за № 1282-XII та Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 за №1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання; поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення (ст. 1). Індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (ст. 3 Закону). Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ст. 4 Закону). Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (п. 1 Постанови).

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Індекс інфляції застосовується для індексації грошових доходів населення, для розрахунку компенсації втрати частини грошових доходів, які виплачується у разі затримки їх виплати більше, ніж на один місяць, для переоцінки об`єктів основних засобів, для індексації збитків від крадіжок, недостачі, псування (втрати) матеріальних цінностей, індексації нормативної грошової оцінки землі, індексації величини орендної плати за землю і ще в деяких інших випадках.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

З матеріалів справи вбачається, що заявлена позивачем до стягнення сума інфляційних втрат нарахована за період з 01.05.2018 по 31.05.2018.

Дослідивши наявні в матеріалах справи надані позивачем розрахунки інфляційних втрат, та здійснивши їх перерахунок, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити про таке.

Інфляційні нарахування на суму боргу розраховуються за наступною формулою: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу]*[Індекс інфляції]/100% -[Сума боргу], де [Сума боргу] сума простроченого платежу, [Індекс інфляції] добуток щомісячних індексів за відповідний період.

Індекс інфляції розраховується Державним комітетом статистики України, починаючи з 03.08.1991 щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті "Урядовий кур`єр". Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистики України ці показники згідно із ст.ст. 19, 21, 22 Закону України "Про інформацію" є офіційними.

Так, відповідно офіційної публікації в газеті "Урядовий кур`єр" №109 від 12.06.2018 індекс інфляції в травні 2018 року становив 100,00%, а не 100,80 %,як зазначив позивач в своєму розрахунку (а.с. 19).

З огляду на наведене, інфляційні нарахування за вказаний позивачем спірний період становлять нульовий результат обчислень.

Отже, позовні вимоги АТ "Харківобленерго" до ВЧ НОМЕР_1 в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 1247,74 грн. є безпідставними та необґрунтованими, а висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову в цій частині законними та обґрунтованими.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Колегія суддів зазначає, що доводи АТ "Харківобленерго", викладені в апеляційній скарзі, спростовуються наявними в матеріалах справи документами. Апеляційні вимоги не підтверджені належними доказами, тому у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для їх задоволення.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення господарського суду Харківської області від 20.03.2019 у справі №922/178/19 без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Харківобленерго" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 20.03.2019 у справі №922/178/19 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду в порядку, передбаченому статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України, через Харківський апеляційний господарський суд або безпосередньо до Верховного суду.

Головуючий суддя Тихий П.В.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Хачатрян В.С.