ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2019 р. Справа №926/1512/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Скрипчук О.С

суддів Зварич О.В.

Орищин Г.В.

Секретар судового засідання Лагутін В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Укртрансгаз за № 1001вих-19-308 від 06.02.2019

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 10.01.2019 (повний текст рішення складено та підписано 17.01.2019, м. Чернівці, суддя Миронюк С.О.)

у справі № 926/1512/18

за позовом Акціонерного товариства Укртрансгаз, м. Київ

до відповідача Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Чернівцігаз, м. Чернівці

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, м. Київ

про визнання договору укладеним

за участю представників:

від позивача - Хуснутдінова Н.В. - довіреність № 1-336 від 29.12.2018;

від відповідача - Шуневич Т.П. - довіреність № 007.1ДР-9-0419 від 15.04.2019;

від третьої особи на стороні позивача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулась до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернівцігаз» з вимогою про визнання договору про транспортування природного газу № від 01.08.2018 укладеним в редакції АТ «Укртрансгаз», що відповідає типовій формі договору транспортування природного газу, затвердженій постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2497.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 10.01.2019 у справі № 926/1512/18 в позові відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що оскільки у спірному п. 9.3. типового договору міститься посилання на порядок, встановлений нечинним нормативно-правовим актом, суд не вбачає за можливе задоволення вимог позивача та визнання укладеним договору на умовах, запропонованих останнім, оскільки такі умови відсилають до норм, які втратили чинність.

Не погоджуючись із зазначеним вище судовим рішенням, позивач звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Чернівецької області від 10.01.2019 у справі № 926/1512/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не врахував, що втрата чинності Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 (далі по тексту - Постанова КМУ № 20 від 11.01.2005) не є підставою для застосування до правовідносин, які становлять предмет договору Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 (далі по тексту - Постанова КМУ № 256 від 04.03.2002). Відтак, на думку позивача, суд, встановивши, що Постанова КМУ № 20 від 11.01.2005 втратила чинність, повинен прийняти рішення про задоволення позову шляхом визнання договору укладеним без положень договору, які передбачали застосування Постанова КМУ № 20 від 11.01.2005.

Крім того, апелянт зазначає, що редакція п. 9.3. договору, яка викладена відповідачем в протоколі розбіжностей до договору є неприйнятною, оскільки змінює істотні умови договору та суперечить змісту абз. 2 п. 9.3 Типового договору, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2497 від 30.09.2015.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу-без задоволення.

Відповідач зазначає, що внесення відповідачем змін до договору транспортування природного газу в частині зміни нечинного нормативно-правового акту Кабінету Міністрів України (постанови № 20 від 11.01.2005) на чинну постанову Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 не суперечить постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2497 від 30.09.2015 «Про затвердження Типового договору транспортування природного газу».

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу-без задоволення, так як у спірному п. 9.3. Типового договору міститься посилання на порядок, встановлений нормативно-правовим актом, який втратив свою дію (Постанова КМУ № 20 від 11.01.2005 втратила чинність з 01.01.2018).

Третя особа участі свого уповноваженого представника в судові засідання не забезпечувала, про причини неявки суд не повідомляла.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з вищенаведеним, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника третьої особи.

У судовому засіданні 11.06.2019 представники сторін навели свої доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, заслухавши в судовому засіданні представника відповідача, суд встановив наступне.

Як встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, Акціонерним товариством «Укртрансгаз» направлено Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Чернівцігаз» для погодження та підписання проект договору на транспортування природного газу № від 01.08.2018 у двох примірниках в редакції, яка відповідає типовому договору, що затверджений постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2497 від 30.09.2015.

20 серпня 2018 року на адресу філії «Оператор газотранспортної системи України» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» відповідач листом № Chr06.2-ЛВ-2570-0818 від 08.08.2018 надіслав примірник договору транспортування природного газу разом та два примірники договору № від 01.08.2018, підписані уповноваженою особою відповідача з протоколом розбіжностей до договору на транспортування природного газу від 16.08.2018 в двох примірниках. Протокол розбіжностей від 08.08.2018 до договору транспортування природного газу № від 01.08.2018 складено у зв`язку з незгодою відповідача з запропонованою редакцією п. 9.3. договору транспортування природного газу.

Запропонований позивачем п.9.3. договору є тотожним за змістом відповідному пункту Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2497, і яким визначено, що оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період.

Натомість відповідачем в протоколі розбіжностей від 08.08.2018 до договору транспортування природного газу № від 01.08.2018 запропоновано викласти п.9.3. договору в редакції, що передбачає оплату вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол розбіжностей від 08.08.2018, отриманий позивачем 20.08.2018.

Таким чином, приймаючи до уваги зміст проекту договору транспортування природного газу № від 01.08.2018, протоколу розбіжностей від 08.08.2018 неврегульованими між позивачем та відповідачем є лише питання щодо визначення процедури за якою буде проводитись оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, при зверненні до суду з позовом (відмітка на конверті в якому надійшла позовна заява 07.09.2018) АТ «Укртрансгаз» дотримано двадцятиденний строк, який встановлено ч. 7 ст. 181 ГК України.

Підставою для звернення з даним позовом до суду стало непогодження позивача з редакцією абзацу другого пункту 9.3 договору, викладеною відповідачем у протоколі розбіжностей.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а уповноважена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 3 статті 179 ГК України передбачає, що укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про ринок природного газу» транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором.

Відповідно до п. 32 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» регулятор це - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до п. 5 Кодексу газотранспортної системи договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги).

Замовник послуг транспортування - юридична особа або фізична особа - підприємець, яка на підставі договору транспортування, укладеного з оператором газотранспортної системи, замовляє одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування).

Згідно з п. 1 розділу VIII Кодексу газотранспортної системи, договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування. Одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добового небалансу, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2497 від 30.09.2015 затверджено типовий договір транспортування природного газу, пунктом 3 зазначеної постанови визначено, що суб`єкту господарювання, що здійснює діяльність на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, привести свої договірні відносини у відповідність до вимог Типового договору транспортування природного газу у тримісячний строк з дати набрання чинності цією постановою.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 179 ГК України, Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Згідно з ч. 1 ст. 630 ЦК України, договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 ГК України, укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

З огляду на наведене, судом встановлено, що спірний договір між сторонами повинен укладатись на основі типового договору, сторони не можуть відступати від його змісту, однак, вправі конкретизувати його умови.

При аналізі розбіжностей, що виникли при укладенні договору транспортування природного газу № від 01.08.2018 вбачається, що відповідач у власній редакції п. 9.3 договору не конкретизує його умови, як це дозволено та передбачено ч. 4 ст. 179 ГК України, а імперативно нав`язує відмінний та безальтернативний варіант порядку оплати вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам, який не уточнює передбачений типовим договором порядок, а фактично змінює його, змінюючи зміст відповідного положення типового договору.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» визнана такою, що втратила чинність, відповідно до Переліку постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2017 № 951, яка набрала чинності 01.01.2018.

Нормативно-правовий документ після втрати ним чинності перестає бути джерелом права, а його норми втрачають обов`язкову силу і не підлягають подальшому застосуванню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, запропонована позивачем редакція спірного абзацу другого пункту 9.3 договору від 01.08.2018 передбачала проведення оператором газорозподільної системи (відповідачем) оплати вартості щодобових небалансів за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20, тобто встановлювала обов`язок відповідача здійснювати оплату небалансів у строки та за процедурою, передбачені нормативним актом, який на момент виникнення спірних правовідносин втратив свою чинність та не підлягав застосуванню.

Таким чином, оскільки у спірному п. 9.3. типового договору міститься посилання на Порядок, встановлений нечинним нормативно-правовим актом, суд не вбачає за можливе задоволення вимог позивача та визнання укладеним договору на умовах, запропонованих останнім, оскільки такі умови відсилають до норм, які втратили чинність.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про внесення змін до Типового договору транспортування природного газу» від 04.12.2018 № 1598, яка набрала чинності 28.12.2018, внесено зміни до Типового договору транспортування природного газу та виключено з абзацу другого п. 9.3. розділу ХІ Типового договору посилання на Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.

Водночас, як зазначалося вище, відповідно до ст. 181 ГК України сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов`язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, повинна передати такі розбіжності до суду. Тобто, предметом судового спору в такому випадку можуть бути саме розбіжності у договорі, а не сам договір.

При цьому, у суду відсутня можливість задовольнити частково позовні вимоги шляхом вказівки на умови договору, які не є спірними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, спір стосується саме п. 9.3 договору, а не всього договору в цілому.

Таким чином, на час виникнення обов`язку у сторін щодо укладення договору транспортування природного газу, умови типового договору можуть бути змінені саме в спірному пункті, з врахуванням позицій всіх учасників ринку споживання природного газу.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги покликання позивача на те, що умови пункту 9.3договору від 01.08.2018 відповідають Типовому договору, оскільки Типовий договір в частині абзацу другого пункту 9.3, в якому було посилання на затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, з 01.01.2018 не підлягає застосуванню у зв`язку з втратою чинності названою постановою.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з позовної заяви, на вирішення суду фактично був переданий спір щодо однієї умови договору транспортування природного газу від 01.08.2018 № , а саме: умов абзацу другого пункту 9.3 розділу ІХ договору. Щодо решти умов договору транспортування природного газу від 01.08.2018 № спір між сторонами відсутній, оскільки договір (крім абзацу другого пункту 9.3) підписаний двома сторонами без жодних зауважень, що було встановлено судом першої інстанції та про що також вказує сам скаржник в апеляційній скарзі.

Відтак апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи скаржника про те, що суд не мав підстав для повної відмови у задоволенні позову та повинен був задоволити позовні вимоги шляхом визнання договору укладеним без положень договору, які передбачали застосування постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, оскільки в силу закону договір від 01.08.2018 № укладений сторонами у добровільному порядку, крім абзацу другого пункту 9.3 договору, спір щодо визнання якого укладеним в редакції позивача фактично був переданий на вирішення суду відповідно до ч.7 ст. 181 ГК України і щодо якого відмовлено в задоволенні позову.

Колегія суддів також зазначає, що після втрати чинності з 01.01.2018 Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, чинним нормативним актом, який врегульовує механізм фінансування видатків місцевих бюджетів за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам на оплату,зокрема, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), встановлює відповідні строки та процедуру, є Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256. Саме на цей Порядок послався відповідач у запропонованій ним у протоколі розбіжностей редакції абзацу другого пункту 9.3 договору.

З урахуванням вищенаведеного, запропонована позивачем редакція п. 9.3. договору про транспортування природного газу № від 01.08.2018 міститься посилання на порядок, встановлений нормативно-правовим актом, який втратив чинність, тому відсутні правові підстави для задоволення вимоги позивача та визнання укладеним п. 9.3. договору на умова, запропонованих АТ «Укртрансгаз».

На підставі викладеного апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає рішення про відмову у задоволенні позову законним і обґрунтованим.

Разом з цим, судова колегія зазначає, що постановою НКРЕКП від 04.12.2018 № 1598 внесені зміни до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497, та виключено з абзацу другого п. 9.3. розділу ІХ Типового договору посилання на Порядок, затверджений постановою КМУ від 11.01.2005 № 20. Постанова НКРЕКП від 04.12.2018 № 1598 набрала чинності 28.12.2018. За таких обставин, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, а позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про визнання договору укладеним (за наявності протоколу розбіжностей щодо п. 9.3. договору), який повинен відповідати Типовому договору транспортування природного газу, в редакції викладеній відповідно до постанови НКРЕКП від 04.12.2018 № 1598.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Чернівецької області від 10.01.2019 у справі № 926/1512/18 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. У задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства Укртрансгаз за № 1001вих-19-308 від 06.02.2019 відмовити.

2. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 10.01.2019 у справі № 926/1512/18 залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за апеляційну скаргу, покласти на скаржника.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12.06.2019.

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддя Зварич О.В.

суддя Орищин Г.В.