ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2019 р. Справа №914/1979/18

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Андреюк Х.В.,

явка учасників справи:

від позивача Шнир Я.Б.;

від відповідача не з`явився;

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Львів» б/н від 05.03.2019

на рішення Господарського суду Львівської області від 07.02.2019, суддя: Пазичев В.М.,

м. Львів, повний текст рішення складено 18.02.2019,

за позовом Приватної агрофірми «Острів», м.Львів

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Львів», м.Львів

про стягнення заборгованості в сумі 3 972 829,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

23.10.2018 приватна агрофірма «Острів» звернулась до господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Львів» суми заборгованості за надані послуги (за період серпень - вересень 2018) з перевезення твердих побутових відходів на підставі укладеного між сторонами договору №1/10/24-2017 від 24.10.2017.

З врахування заяви про зменшення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача 3 972 829,00 грн. основного боргу.

Позов обґрунтовано посиланням на положення ст.ст. 11, 509, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 626, 629 ЦК України та ст. 193 ГК України, порушенням відповідачем умов договору №1/10/24-2017 від 24.10.2017 укладеного між позивачем і відповідачем щодо оплати за надання послуг з перевезення твердих побутових відходів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням господарського суду Львівської області від 07.02.2019 позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 3 972 829,00 грн. основного боргу та 59 592,00 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Аргументуючи судове рішення, місцевий господарський суд виходив із того, що надання послуг позивачем з перевезення твердих побутових відходів підтверджується доказами, строк оплати за отримані відповідачем послуги настав, доказів оплати ним не надано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушенням норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт зазначає, що наявність підписаних актів приймання-передачі наданих послуг не свідчить про фактичне їх надання, а тому суд безпідставно визнав ці обставини встановленими.

Суд першої інстанції встановив факт надання позивачем послуг щодо доставки твердих побутових відходів до місць захоронення (полігонів) на підставі актів виконаних робіт та не врахував листи органів державної влади та місцевого самоврядування про перевантаження накопичених відходів.

Також, апелянт посилається на те, що суд належним чином не дослідив акт обстеження від 10.04.18, складений органами місцевого самоврядування території перевантажувальної станції, за змістом якого об`єми відходів в спірний період з січня по травень 2018 збільшились на 75-80%.

Відсутність у платіжних дорученнях про оплату боргу за надані послуги призначення платежу не свідчить, що такі не стосуються предмету спору, а тому суд першої інстанції безпідставно не врахував їх.

Суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про витребування витягів з системи GPS-моніторингу руху транспорту та клопотання про призначення технічної експертизи цих документів, оскільки такі заявлені з метою спростування факту доставки позивачем твердих побутових відходів до місць захоронення, внаслідок чого фактично позбавив відповідача можливості довести свої заперечення.

Від приватної Агрофірми «Острів» надійшов відзив на апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Львів», в якому позивач посилається на безпідставність і необґрунтованість доводів, наведених у апеляційній скарзі відповідача, просить залишити без змін рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване.

В судовому засіданні 29.05.2019 сторони підтримали свої позиції, пояснення апеляційному суду надали аналогічні викладеним письмово, відповідно відповідач в апеляційній скарзі та позивач у відзиві на апеляційну скаргу. Представник позивача додатково пояснив, що в суді першої інстанції ним зменшувалась сума позовних вимог у зв`язку з даними звіту аудитора про фактичні результати стосовно заборгованості ТОВ «АВЕ Львів» перед приватною агрофірмою «Острів» від 08.01.2019, позивач зменшив розмір заявлених позовних вимог на 10 452,00 грн., оскільки на цю суму наявні докази надання послуг. А тому загальна сума заборгованості становить 3 972 829,00 грн.

В судове засідання 30.05.2019 після оголошеної перерви представник апелянта не з`явився, просив розгляд справи відкласти із-за неможливості взяти участь у справі за станом здоров`я, доказів поважності причин відсутності не подав.

У зв`язку з цим в силу вимог ст. 202 ГПК України суд розглядає справу за відсутності представника відповідача, який належним чином повідомлений про продовження розгляду справи та розцінює його неявку як без поважних причин. Окрім того його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті .

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи і заперечення, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що приватна Агрофірма «Острів» та товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕ ЛЬВІВ» уклали договір № 1/10/24-2017 від 24.10.2017 про надання послуг з перевезення, організації перевезення та відходів (а.с.16-21, т.1).

За умовами договору Виконавець(позивач) від свого імені та за рахунок Замовника(відповідача) зобов`язаний організувати та виконати перевезення твердих побутових відходів (надалі-вантаж) автомобільним транспортом у приміському й міжміському сполученні (далі по тексту - послуги).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2017, а в частині взаєморозрахунків до повного виконання їх сторонами (п.9.1).

Відповідно до п. 4.1 Договору, замовник оплачує фактично надані Виконавцем послуги протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня отримання належним чином оформлених оригіналів усіх необхідних документів (актів виконаних робіт, товарно-транспортних накладних, податкових накладних, рахунків).

Згідно п. 4.5 Договору, акт наданих послуг підписується сторонами після фактично наданих Виконавцем послуг.

Судами встановлено, що на виконання умов договору в період серпень - вересень 2018 року позивач надав відповідачу послуги щодо перевезення вантажу на загальну суму 3 972 829,00 грн., що підтверджується первинними документами: актами наданих послуг (а.с.22-158, т.1) із вказівкою, що роботи виконані згідно договору №1/10/24-2017 від 24.10.2017, а також, що замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має; товарно-транспортними накладними в період серпень - вересень 2018 року (а.с.68-250,т.4), (а.с.1-34,т.5), (а.с.117-154,т.5), які підтверджують факт перевезення приватною агрофірмою «Острів».

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів кореспондується з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вирішуючи питання щодо цих доказів, місцевим господарським судом правильно враховано, що вони відповідають вищенаведеним реквізитам, а отже є допустимими, мають значення для вирішення справи по суті (входять до предмета доказування) та підтверджують, що господарська операція між сторонами відбулася.

Для з`ясування дійсних правовідносин сторін, судом першої інстанції правильно взято до уваги й інші докази по справі, на підставі яких відповідачем за цією господарською операцією задекларовано та використано податковий кредит (податкові накладних за серпень - вересень 2018 року (а.с.135-250, т.3) (а.с.1-67, т.4).

Також суд першої інстанції правильно взяв до уваги, як доказ здійснення позивачем послуг, факт відшкодування Департаментом розвитку та експлуатації житлово-комунального господарства обласної державної адміністрації додаткових витрат на вивезення твердих побутових відходів на підставі договору №20 від 20.07.2017 укладеного між Департаментом та ТОВ «Аве Львів» (а.с.6-16, т.3), реєстрів поданих товарно-транспортних накладних по ТОВ «Аве Львів» (а.с.17-45, т.3), інформації про транзакції від Львівської ОДА на відшкодування витрат на вивіз твердих побутових відходів (а.с.46-73, т.3) та розшифровок податкових зобов`язань та податкового кредиту (а.с.113-134, т.3).

Отже, відповідач отримавши первинні документи за господарською операцією (акти приймання-передачі послуг, товарно-транспортні накладні) провівши їх по бухгалтерському обліку - у семиденний строк (п.4.6) не висловив заперечень щодо їх недостовірності, а в наступному задекларував та скористався податковим кредитом з цих господарських операцій. Окрім того на підставі цих ж документів отримав від Львівської ОДА відшкодування додаткових витрат на вивезення твердих побутових відходів на підставі договору №20 від 20.07.2017.

Акти взаємних розрахунків проведені між сторонами, підписані відповідачем про наявну заборгованість відповідача в розмірі 3 983 281 грн. станом на 30.09.2018 року (а.с.169, т.1) (а.с.74-97,т.3) в сукупності з іншими доказами, правильно враховані судом першої інстанції як встановлені факти наявності боргу відповідача перед позивачем.

За даними звіту аудитора від 08 січня 2019 (а.с.64-89,т.5) про фактичні результати стосовно заборгованості відповідача перед позивачем, проведеного на підставі аналізу первинних документів, зроблено висновок, що сума заборгованості складає 3 972 829,00 грн., що стало підставою для зменшення розміру позовних вимог з 3 983 281,00 грн. до суми 3 972 829,00 грн.

За п. 4.2. Договору оплата вартості перевезення здійснюється шляхом переказу грошових коштів Замовником(відповідачем) на поточний банківський рахунок виконавця(позивача). Доказів оплати цих послуг відповідачем не надано та судами не встановлено.

Доводи апеляційної скарги щодо оплати послуг з посиланням на платіжні доручення (а.с.47-118,т.2), не підтверджують цих обставин, що входять в предмет доказування, не узгоджуються з номерами і датами актів наданих послуг, а стосуються іншого періоду з березня по травень 2018, а також без деталізації призначення платежів, а тому не спростовують вищевстановлених обставин по справі та правильних висновків суду першої інстанції про їх неналежність.

Відносини перевезення врегульовані Главою 64 ЦК України. Згідно положень частини 1 статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Апеляційним судом надавалася можливість апелянту подати додаткові докази по справі, оскільки судом першої інстанції дане клопотання про витребування витягів з системи GPS-моніторингу руху транспорту не задоволено.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте витяги з системи GPS-моніторингу руху транспорту (а.с.115-132, т.5) ідентифікують переміщення відповідних GPS-трекерів, а не автомобілів, та не підтверджуються факт перевезення твердих побутових відходів на спірну суму. А тому судом апеляційної інстанції оцінюються як неналежні.

Укладеним договором між сторонами не передбачено подання витягів з системи GPS-моніторингу руху транспорту. Окрім того витяги з системи GPS-моніторингу руху транспорту подавалися відповідачем для декларування податкового кредиту та відшкодування від Львівської ОДА додаткових витрат на вивезення твердих побутових відходів на підставі договору №20 від 20.07.2017 в підтвердження тих обставин, що послуги надавалися і господарська операція здійснювалася.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, цей доказ апеляційний суд відхиляє, як такий, що не узгоджується у взаємній сукупності з іншими доказами, які суд визнав належними.

Судом першої інстанції правомірно відхилено клопотання відповідача про призначення технічної експертизи витягів з системи GPS-моніторингу руху транспорту з метою спростування факту доставки твердих побутових відходів до місць захоронення, з посиланням на ті обставини, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 98 ГПК України, предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Отже, суд першої інстанції, розглянувши це клопотання прийшов до висновку про безпідставність останнього, а тому ним не допущено порушення вимог норм процесуального права, а звідси доводи апеляційної скарги і в цій частині є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції даних викладених в листі Залізничної районної адміністрації №32-вих-1770 від 20.04.2018 (а.с.158, т.2), листі виконавчого комітету Львівської міської ради №30-вих-49 від 26.04.2018 (а.с.159, т.2), листі Залізничної районної адміністрації №32-вих-1987 від 02.05.2018 (а.с.160, т.2), листі Департаменту розвитку та експлуатації житлово-комунального господарства Львівської ОДА №1/9-05-1909 від 15.05.2018 (а.с.161, т.2), листі Департаменту з питань поводження з відходами Львівської міської ради №30-вих-91 від 25.05.2018 (а.с.162, т.2), листі Залізничної районної адміністрації №32-вих-2520 від 31.05.2018 (а.с.163, т.2), листі Департаменту з питань поводження з відходами Львівської міської ради №30-вих-107 від 21.06.2018 (а.с.164, т.2) про те, що на початок червня 2018 року знаходилось близько 8-10 тис. тон побутових відходів, а звідси, що позивачем послуги з вивезення ТПВ не надавалися, є припущенням, а тому не прийнято місцевим судом як належний та достовірний доказ по справі, та не охоплюється періодом надання послуг позивачем.

Аналогічно щодо доводів апеляційної скарги про зміст наявних листів органів державної влади та місцевого самоврядування, які підтверджують, що з перевантажувальної станції протягом зазначеного періоду ТПВ не вивозилися не свідчить про невиконання зобов`язань позивачем та є лише припущенням та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З цих підстав аргументи, викладені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу про заперечення доводів апеляційної скарги є такими, що відповідають встановленим обставинам по справі, які дають можливість зробити висновок, що право позивача порушено в частині невиконання обов`язку відповідачем щодо оплати виконаних робіт за укладеним між сторонами договором №1/10/24-2017 від 24.10.2017.

Звертаючись з апеляційною скаргою, відповідач не спростував висновків суду першої інстанцій щодо правових підстав для задоволення позову та не довів неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого ним судового рішення.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Понесені відповідачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції судові витрати в розмірі 89 388,65 грн., що підтверджено платіжним дорученням №4 від 14.03.2019 покладаються на відповідача, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

рішення Господарського суду Львівської області від 07.02.2019 у справі №914/1979/18 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Львів» залишити без задоволення.

Судовий збір в розмірі 89 388,65 грн. залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя: Бойко С.М.

Судді: Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.

Повний текст постанови складено 07.06.2019.