ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.06.2019 Справа № 920/229/19

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., при секретарі судового засідання Гордієнко Ж. М., розглянувши матеріали справи № 920/229/19

за позовом: Товариства з обмеженою Бахмач Нафтосервіс (вул. Петровського,

буд. 62-В, м. Бахмач, Чернігівська область, 16501, код 34721650);

до відповідача: Приватного підприємства Аграрні Інвестиції (вул. Рильський шлях,

буд. 1А, м. Глухів, Сумська область, 41400, код 34950459)

про стягнення 2421 749 грн. 37 коп.,

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув.

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача Приватного підприємства Аграрні Інвестиції про стягнення 2421749 грн. 37 коп. з яких: 1913919,06 грн. основна заборгованість, 179858,11 грн. пеня, 286498 грн. штраф, 14988,18 грн. 3% річних, 26486,02 грн. інфляційні втрати за неналежне виконання умов договору поставки товарів № 04.01-18 від 02.01.2018, а також стягнення судових витрат по справі.

Ухвалою суду від 11.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, проте 02.04.2019 надав суду повідомлення про неможливість виконання ухвали суду. В повідомленні відповідач зазначив, що не може виконати вимоги ухвали суду від 11.03.2019 та надати відзив на позовну заяву та докази, що підтверджують заперечення проти позову. В обґрунтування наведеного зазначив, що відповідно до ухвали слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 30.11.2018 по справі № 635/4979/18, провадження № 1-кс/635/3127/2018, зокрема, змінено спосіб накладення арешту, визначений ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 28.09.2018 у справі № 635/4979/18 (провадження № 1-кс/635/2266/2018), шляхом встановлення заборони власникам корпоративних прав ПП «Аграрні інвестиції» розпорядження, відчуження та користування вказаними корпоративними правами. У подальшому, 28.12.2018 на виконання ухвали слідчого судді від 30.11.2018 з метою забезпечення здійснення заходів з управління, Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - Національне агентство) прийнято рішення про відсторонення керівників та підписантів підприємств групи «Росток Холдинг» та призначення тимчасово виконуючих обов`язки керівників підприємств. Так, зокрема, т.в.о. керівника ПП «Аграрні інвестиції» було призначено Коров`якова Віталія Вікторовича. Зважаючи, що призначення т.в.о. керівника ПП «Аграрні інвестиції» було здійснено в примусовому порядку Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, незалежно від волі власників корпоративних прав, попереднім керівником, керівниками структурних підрозділів та працівниками здійснюється перешкоджання діяльності нового керівника, не передані первинні та бухгалтерські документи, відповідно на даний час ПП «Аграрні інвестиції» не може надати суду пояснень щодо предмету спору та не може надати жодних документів в зв`язку з їх відсутністю у розпорядженні Коров`якова В.В., а також не може об`єктивно оцінити законність та обґрунтованість позовних вимог.

04.04.2019 позивачем надано до суду розрахунки заборгованості за поставками від 30.11.2018 та 14.12.2018, здійсненими за Договором поставки товарів № 04.01-18 від 02.01.2018.

Подані сторонами документи оглянуті судом та долучені до матеріалів справи.

10.05.2019 Ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.06.2019 на 10:30.

Відповідно до п. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Згідно ст. 114 Господарського процесуального кодексу України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Враховуючи час, наданий сторонам для підготовки до судових засідань в даній справі та для подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, суд дійшов висновку, що є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступних висновків:

Як вбачається з матеріалів справи, 02 січня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бахмач Нафтосервіс» (Позивач, Постачальник) та Приватним підприємством «Аграрні інвестиції» (Відповідач, Покупець) укладено Договір поставки товарів № 04.01-18 (надалі - Договір поставки).

Відповідно до умов Договору поставки Постачальник зобов`язався передати Покупцеві нафтопродукти, а Покупець прийняти та оплатити нафтопродукти (надалі - Товар) в кількості, асортименті, по цінам, в термін, відповідно до умов договору.

Відповідно до пункту 2.1. Договору поставки товар постачається окремими партіями. Відповідно до пункту 3.1. договору під партією товару розуміється кількість товару, завантаженого до одного спеціалізованого транспортного засобу. Поставка товару здійснюється Постачальником на підставі заявок Покупця протягом 3-х календарних днів з моменту отримання заявки.

Відповідно до пункту 4.1. Договору поставки ціна товару, що поставляється, узгоджується Сторонами для кожної партії товару окремо. Ціна товару включає податки та обов`язкові платежі, передбачені чинним законодавством України.

Згідно пункту 5.2. Договору поставки розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються Покупцем в безготівковому порядку: 100% попередня оплата за Товар шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника або з відстрочкою платежу по факту отримання Товару на підставі видаткової акладної Постачальником за кожну поставлену партію протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання Товару.

Згідно пункту 8.1 Договору поставки Постачальник має право залучати третіх осіб - вантажовідправників.

Строк дії Договору поставки встановлено до 31 грудня 2018 року, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Як вбачається з матеріалів справи за заявкою Покупця на придбання нафтопродуктів відповідно до умов договору поставки Позивачем виставлено рахунок на оплату № 2599 від 29 листопада 2018 року на загальну суму 992 932,50 грн.

30 листопада 2018 року Позивачем поставлено Відповідачеві нафтопродуктів на загальну суму 992 932,50 грн., в т.ч. ПДВ, а саме палива дизельного ЄВРО СОРТ Е клас К5 у кількості 31770,199 кг (37560,00 л) на суму 782 500,00 грн., в т.ч ПДВ., та бензин А-92 у кількості 1594.881 кг (2115,00 л) на суму 44 943,75 грн., в т.ч. ПДВ.

Факт поставки підтверджується видатковою накладною № 2374 від 30 листопада 2018 року та товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 2613 від 30 листопада 2018 року, форма №1ТТН (нафтопродукт).

Оплата за вказаний товар здійснена частково. За товар з цієї поставки сплачено 951 060,94 грн., що підтверджується наступними платіжними дорученнями:

- платіжним дорученням № 26 від 15 січня 2019 року в сумі 51060,94 грн.;

- платіжним доручення № 31 від 15 січня 2019 року в сумі 300000 грн.;

- платіжним дорученням № 32 від 18 січня 2019 року в сумі 300000 грн.;

- платіжним дорученням № 9743 від 21 січня 2019 року в сумі 300000 грн.

Окрім цього, за заявкою Покупця на придбання нафтопродуктів відповідно до умов договору поставки Позивачем виставлено рахунок на оплату № 2600 від 29 листопада 2018 року на загальну суму 961 082.50 грн.

Також, 30 листопада 2018 року Позивачем поставлено Відповідачеві нафтопродуктів на загальну суму 961 082,50 грн., в т.ч. ПДВ, а саме палива дизельного ЄВРО СОРТ Е клас К5 у кількості 27 618,540 кг (32665,00 л) на суму 680520,83 грн., в т.ч ГІДВ., та бензин А-92 у кількості 4 271,868 кг (5665,00 л) на суму 120 381,25 грн., в т.ч. ПДВ.

Факт поставки підтверджується видатковою накладною № 2378 від 30 листопада 2018 року та товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 2617 від 30 листопада 2018 року, форма №1ТТН (нафтопродукт).

Також, за заявкою Покупця на придбання нафтопродуктів відповідно до умов договору поставки Позивачем виставлено рахунок на оплату № 2665 від 14 грудня 2018 року на загальну суму 910 965.00 грн.

14 грудня 2018 року Позивачем поставлено Відповідачеві нафтопродуктів на загальну суму 910 965,00 грн., в т.ч. ПДВ, а саме палива дизельного ЄВРО СОРТ Е клас К5 у кількості 31 222,779 кг (37000,00 л) на суму 716 875,00 грн., в т.ч ПДВ., та бензин АИ-92-К5-Євро у кількості 1569,346 кг (2070.00 л) на суму 42 262.50 грн., в т.ч. ПДВ.

Факт поставки підтверджується видатковою накладною № 2443 від 14 грудня 2018 року та товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 2680 від 14 грудня 2018 року, форма №1ТТН (нафтопродукт).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору не оплатив поставлений позивачем товар у повному обсязі, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем по поставці товару 30 листопада 2018 року та 14 грудня 2018 року в загальній сумі 1913919 грн. 06 коп.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з приписами ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Положення ст. ст. 655, 692 Цивільного кодексу України встановлюють презумпцію оплатності переданого покупцеві товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 538 Цивільного кодексу України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України також визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що факт передачі позивачем відповідачу товару на суму 1913919 грн. 06 коп. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Проте відповідач не розрахувався за отриманий товар у повному обсязі та у визначені договором строки, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

На підставі викладеного, виходячи з презумпції правомірності правочину, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань стосовно оплати отриманого товару, правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню є позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в сумі 1913919 грн. 06 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень ст. 625 Цивільного кодексу України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.

Встановлення законодавцем права кредитора на одержання коштів з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зумовлене специфічним видом такого як грошові кошти, якому незалежно від факторів природного середовища (форс-мажорним обставинам) притаманна властивість знецінюватись в більшій мірі ніж всім іншим видам майна (нерухомості, дорогоцінним металам, автомобілям тощо).

А тому, норми ст. 625 Цивільного кодексу України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 09.11.2016 у справі №9/5014/969/2012(5/65/2011) за змістом ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з розрахунком позивача відповідачу нараховано 26486 грн. 02 коп. інфляційний нарахувань та 14988 грн. 18 коп.- 3% річних.

Відповідач контррозрахунку здійснених нарахувань суду не надав.

Суд, перевіривши правильність нарахування інфляційних нарахувань, 3% річних, приходить до висновку що позивачем під час здійсненого розрахунку, зокрема по поставці 30.11.2018 по накладній 2374 від 30.11.2018, день оплати включено до періоду нарахування інфляційних нарахувань та 3% річних.

Судом здійснено перерахунок здійснених позивачем нарахувань, при цьому не виходячи за межі визначеного позивачем періоду. Відповідно до здійсненого судом перерахунку сума 3% річних становить 14826 грн. 46 коп. та інфляційних нарахувань - 44131 грн. 51 коп.

Розрахунок здійснений судом за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3 Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА», ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2019.

Розрахунки суду долучені до матеріалів справи.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат та 3% річних за заявлений в позові період, з урахуванням того, що суд не може виходити за межі позовних вимог, суд прийшов до висновку, що обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню є сума інфляційних нарахувань в розмірі 26486 грн. 02 коп. та сума 3% річних в розмірі 14826 грн. 46 коп.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема пунктом 7.1 Договору поставки передбачена відповідальність за порушення Покупцем термінів здійснення розрахунків. Так Покупець сплачує штраф в розмірі 10% від загальної суми заборгованості та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується на весь період прострочення по день проведення розрахунків у відповідності з умовами договору без обмеження шестимісячним або іншим строком нарахування та стягнення пені, визначеного законодавством України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Згідно з поданим розрахунком позивачем відповідачу нарахована пеня в сумі 179858 грн. 11 коп. та штраф у розмірі 286 498грн. 00 коп.

Відповідач контррозрахунку штрафних санкцій суду не надав.

Суд, перевіривши правильність нарахування пені та штрафу, приходить до висновку, що позивачем не вірно здійснено розрахунок пені, зокрема по поставці 30.11.2018 по накладній № 2374 від 30.11.2018, день оплати включено до періоду нарахування пені.

Судом здійснено перерахунок здійснених позивачем штрафних санкцій, при цьому не виходячи за межі визначеного позивачем періоду. Відповідно до здійсненого судом перерахунку сума пені становить 177917 грн. 57 коп. та штрафу 286498 грн. 00 коп.

Розрахунок здійснений судом за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3 Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА», ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2019.

Розрахунки суду долучені до матеріалів справи.

З огляду на викладене, оскільки право позивача щодо стягнення пені та штрафу передбачене положеннями договору та чинним законодавством України, позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 177917 грн. 57 коп. та штрафу в сумі 286498 грн. 00 коп. є правомірними та обгрунтованими.

Однак, відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно до ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь у правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Судом в даному випадку при розгляді даної справи враховано факт часткової оплати за укладеним між сторонами договором, а також те, що порушення виконання зобов`язання за Договором не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Крім того, суд бере до уваги фінансове становище відповідача та позивача, загальну економічну ситуацію, яка склалась в країні, високий ступінь інфляційних процесів в економіці країни.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про зменшення розміру пені та штрафу на 10% та відповідно зменшити пеню до 160125 грн. 81 коп. та штраф до 257848 грн. 20 коп.

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача 1913919 грн. 06 коп. суми основного боргу, 26486 грн. 02 коп. інфляційних нарахувань, 14826 грн. 46 коп. 3% річних, 160125 грн. 81 коп. пені та 257848 грн. 20 коп. штрафу.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Згідно ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати покладаються на відповідача повністю і з нього на користь позивача слід стягнути 36326 грн. 24 коп. на відшкодування сплаченого судового збору

Керуючись ст. ст. 123, 129, ч. 1 ст. 130, ст. ст. 185, 232, 233, 236 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Аграрні Інвестиції» (вул. Рильський шлях, буд. 1А, м. Глухів, Сумська область, 41400, код 34950459) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмач Нафтосервіс» (вул. Петровського, буд. 62-В, м. Бахмач, Чернігівська область, 16501, код 34721 грн. 06 коп. суми основного боргу, 26486 грн. 02 коп. інфляційних нарахувань, 14826 грн. 46 коп. 3% річних, 160125 грн. 81 коп. пені та 257848 грн. 20 коп. штрафу та 36326 грн. 24 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3.В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Повний текст рішення складено 07.06.2019.

Суддя С.В. Заєць