ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2019м. ДніпроСправа № 904/668/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бєлік В.Г. за участю секретаря судового засідання Єпік А.М.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрно-інтеграційне підприємство "АГРОІНТЕР", м. Київ

до Ерастівської дослідної станції державної установи інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України, смт. Вишневе, П`ятихатський район, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у розмірі 354 088,04 грн. за Угодою № 30/04-01 купівлі-продажу від 30.04.2018 року.

Представники:

від позивача: Матвійчук Н.О., витяг з ЄДРЮОФОГР № від 03.05.2019 року, керівник;

від відповідача: Жерьобкін О.М., довіреність № б/н від 08.04.2019 року, адвокат;

вільний слухач: ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий 21.12.1998 року Верхньодніпровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, громадянин України.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аграрно-інтеграційне підприємство "АГРОІНТЕР" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Ерастівської дослідної станції державної установи інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України заборгованість у розмірі 354 088,04 грн., з яких: 255 894,15 - основний борг, пеня - 18 682,60 грн., штраф - 63 973,54 грн., проценти річні - 13 490,60 грн. та інфляційні втрати - 2 047,15 грн. за Угодою № 30/04-01 купівлі-продажу від 30.04.2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Угодою № 30/04-01 купівлі-продажу від 30.04.2018 року, а саме відповідач не сплатив позивачу вартість дизельного палива ДП-Л-Євро5-ВО в кількості 5217,00 та 2510 літрів.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання на 26.03.2019 року о 12:00 год.

26.03.2019 року у підготовче судове засідання представники сторін не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2019 року підготовче судове засідання відкладено на 18.04.2019 року о 11:20 год.

26.03.2019 року від позивача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява вих. № 17 від 26.03.2019 року про проведення підготовчого судового засідання без участі позивача.

18.04.2019 року від відповідача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшов відзив на позовну заяву вих. № б/н від 17.04.2019 року.

У підготовчому судовому засіданні 18.04.2019 року сторонами обговорені питання, що виникають під час розгляду справи у підготовчому провадженні.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2019 року продовжено строк розгляду підготовчого провадження до 24.05.2019 року та підготовче судове засідання відкладено на 06.05.2019 року о 10:20 год.

06.05.2019 року від позивача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшла відповідь на відзив на позовну заяву вих. № 18 від 02.05.2019 року.

У підготовчому судовому засіданні 06.05.2019 року сторонами обговорені питання, які виникли з приводу спору по даній справі, та зазначено, що ними були надані всі можливі та допустимі докази по справі.

Судом були визначені всі необхідні обставини у справі та зібрані відповідні докази, що є підставою для закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 06.05.2019 закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 06.06.2019 о 15:00год.

30.05.2019 представник відповідача подав до суду заяву, в якій просить суд зменшити розмір позовних вимог.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (ст. 194 Господарського процесуального кодексу України).

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку, вищевизначеному чинними правовими нормами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрно-інтеграційне підприємство "АГРОІНТЕР" (далі - позивач, постачальник) та Ерастівською дослідною станцією державної установи інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України (далі - відповідач, покупець) укладено угоду купівлі-продажу № 30/04-01 від 30.04.2018.

Відповідно до п. 1.1. угоди постачальник зобов`язується передати належний йому товар у власність (повне господарське володіння) покупцеві, а покупець належним чином прийняти і своєчасно оплатити цей товар.

Назва товару: нафтопродукти, інші товари (п. 1.2. угоди).

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов угоди позивач продав та поставив відповідачу товар на загальну суму 255 894,15 грн., а саме, дизельне паливо ДП-Л-Євро5-ВО в кількості 5217,00 літрів на суму 179 725,65 грн., дизельне паливо ДП-Л-Євро5-ВО в кількості 2510 літрів на суму 76 168,50 грн., що підтверджується видатковою накладною № А-00000661 від 02.11.2018, товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 661 від 02.11.2018, видатковою накладною № А-00000704 від 23.11.2018, товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 704 від 23.11.2018., які двосторонньо підписані та скріплені печатками підприємств.

Відповідно до п. 3.1. угоди розрахунки за цією угодою здійснюються передоплатою, шляхом перерахування грошових сум покупцем на розрахунковий рахунок постачальника згідно рахунку-фактури (накладної), вписаного постачальником. Факт отримання товару покупцем є підпис відповідальної особи покупця на накладної (акт прийому, товарно-транспортної накладної тощо). У разі сплати рахунку покупцем у термін перевищуючий, зазначений у рахунку-фактурі, постачальник має право змінювати ціну за одиницю товару, якщо інше не передбачене у п.п. 8.1., 8.2. угоди.

Пунктом 3.4. Договору, у випадку, коли товар був відвантажений покупцю без попередньої оплати або оплата проведена не повністю, покупець повинен сплатити отриманий товар протягом 14-х календарних днів.

Проте, відповідач в порушення умов договору не оплатив отриманий товар.

Відповідач не оплатив вартість поставленого товару, у зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем розмірі 255 894,15 грн.

Доводи відповідача про те, що йому не були надані сертифікати якості товару, що є порушенням умов поставки та причиною затримки платежу є безпідставними, оскільки строк оплати отриманого товару, визначений у п. 3.4. Договору, не залежить від моменту надання постачальником всіх товаро-супровідних документів.

До того ж відповідачем не надано доказів звернення до позивача з вимогами надання сертифікатів якості на поставлений товар. Або наявності претензій щодо якості отриманого товару.

За наведеного, є правомірними та підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлений товар у сумі 255 894,15 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з приписами ст. 193 Господарського кодексу України та ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України цивільні та господарські зобов`язання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантiєю, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 4.2. договору у разі затримки оплати за отриманий товар у термін, що перевищує строк, вказаний у п. 3.4. цієї угоди, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної ставки НБУ від суми неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Позивачем нарахована пеня за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань за загальний період з 17.11.2018 по 06.02.2019 у розмірі 18 682,60 грн. (а.с.6).

Пунктом 4.3. договору встановлено, що у випадку, якщо термін прострочення покупцем проведення взаєморозрахунків перевищує 15 календарних днів, покупець зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 25% від суми заборгованості, протягом 5 банківських днів із дня одержання письмової вимоги постачальника.

Заперечення відповідача, що штраф нарахован неправомірно, оскільки вимога про його сплату йому не направлялась є необґрунтованими, оскільки Договір встановлює право постачальника нарахувати штраф за факт порушення строків оплати більш ніж на 15 днів та визначає строк на сплату такого штрафу в позасудовому порядку.

Позивачем нараховано штраф за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань у розмірі 63 973,54 грн. (а.с.7).

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Договором передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу.

Що стосується пені та штрафу, то як вбачається з матеріалів справи, позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню в розмірі 63 973,54 грн. Однак, 30.05.2019 відповідач подав до суду заяву, в якій просить зменшити розмір пені та штрафу. Вказану заяву відповідач обґрунтовує тим, що штрафні санкції є надмірно великими в порівнянні із збитками позивача. Крім того, Ерастівська дослідна станція державної установи інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України має тяжкий фінансовий стан, що підтверджується Звітами про фінансові результати за 2018 рік та за І квартал 2019 року.

Частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи наведені обставини справи та з метою збереження балансу інтересів обох сторін спору, суд вважає за можливе частково задовольнити заяву відповідача, зменшивши розмір пені та штрафу на 50 %. При цьому суд враховує те, що відповідач є бюджетною організацією та фінансується за рахунок Державного бюджету України. Суд бере до уваги важкий фінансовий стан відповідача, значну дебіторську та кредиторську заборгованості.

Враховуючи положення закону, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача щодо одночасного стягнення у розмірі 9 341,30 грн. - пені та 31 986,77 грн. - штрафу.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем надано розрахунок 3% річних за період з 17.11.2018 по 06.02.2019 у розмірі 13 490,60 грн. та інфляційних втрат за період з грудня 2018 по січень 2019 у розмірі 2 047,15 грн.

Перевіривши розрахунок за визначений позивачем період, судом встановлено, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат проведено у відповідності до умов договору та вимог чинного законодавства, що є підставою для стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних в сумах визначених позивачем.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з викладеного, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Ерастівської дослідної станції державної установи інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України (52150, Дніпропетровська область, П`ятихатський район, смт. Вишневе, вул. Тімірязєва, буд. 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрно-інтеграційне підприємство "АГРОІНТЕР" (04107, м. Київ, вул. Нагірна, буд. 25-27, кім. 14, ) 255 894,15 грн. основного боргу, 9 341,30 грн. - пені, 31 986,77 грн. штрафу, 13 490,60 грн. - 26% річних, 2 047,15 грн. - інфляційних втрат та 5 311,33 грн. витрат зі сплати судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.06.2019

Суддя В.Г. Бєлік