У Х В А Л А

06 червня 2019 року м. Чернігівсправа № 927/530/18

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Книш Н.Ю., розглянувши матеріали скарги № 83 від 27.05.2019 на дії приватного виконавця

Скаржника: Приватного акціонерного товариства «КСК «Чексіл»

вул. Івана Мазепи, 66, м. Чернігів, 14014

Особа, рішення якої оскаржуються:Приватний виконавець Корольов Михайло Андрійович

вул. Костельна, 7, оф. 4, м. Київ, 01001

Стягувач:Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «ТЕХНОВА»

вул. Оболонська, 38, кв. 36, м. Київ, 04071

в особі: Комунального енергогенеруючого підрозділу «Чернігівська теплоелектроцентраль ТОВ фірми «ТЕХНОВА»

вул. Ушинського, 23, м. Чернігів, 14014

у справі №927/530/18

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «ТЕХНОВА»

вул. Оболонська, 38, кв. 36, м. Київ, 04071

в особі: Комунального енергогенеруючого підрозділу «Чернігівська теплоелектроцентраль ТОВ фірми «ТЕХНОВА»

вул. Ушинського, 23, м. Чернігів, 14014

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Камвольно-суконна компанія «Чексіл»

вул. Івана Мазепи, 66, м. Чернігів, 14014

про стягнення 7641876 грн 53 коп.

За участю:

Від стягувача: Лукашева З.В. адвокат, довіреність №14 від 03.01.2019

Від боржника (скаржника):Тарабанько Д.М. адвокат, ордер серія ЧН №076303 від 27.05.2019

Від приватного виконавця: Корольов М.А. приватний виконавець, посвідчення №0174 від 13.03.2018

У судовому засіданні, відповідно до ч. 6 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Приватним акціонерним товариством «Камвольно-суконна компанія «Чексіл» подано скаргу на дії приватного виконавця. В поданій скарзі боржник просить визнати дії приватного виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича щодо винесення постанови про опис та арешт майна боржника від 16.05.2019 в рамках виконання ухвали Господарського суду Чернігівської області №927/530/18 від 25.07.2018 неправомірними та скасувати постанову про опис та арешт майна боржника від 16.05.2019 в рамках виконання ухвали Господарського суду Чернігівської області №927/530/18 від 26.07.2018.

В обґрунтування скарги боржник зазначає, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника -юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Посилаючись на дані з Єдиного реєстру приватних виконавців скаржник вказує, що виконавчий округ приватного виконавця Корольова Михайла Андрійовича визначено: м. Київ. За таких обставин, скаржник вважає, що приватним виконавцем Корольовим Михайлом Андрійовичем можуть вчинятися виконавчі дії виключно в межах виконавчого округу: м. Київ, спеціальні норми законодавства не надають йому право проводити виконавчі дії у місті Чернігові, так, як боржник перебуває у місті Чернігові і його майно знаходиться там же.

Крім того, скаржник стверджує, що звернення стягнення на заставне майно боржника, приватним виконавцем Корольовим М.А. є незаконним та порушує Закон України «Про виконавче провадження». Так, право застави виникло у 2015 році (до ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів), вартість предмета застави складає 5225246,10 грн, що вказано у п. 1.4. договору застави (із змінами згідно договору про внесення змін №1 до договору застави від 14.01.2016) безпосередньо, і у стягувача відсутня письмова згода заставодержателя.

05.06.2019 від приватного виконавця надійшов відзив №1475/01-18 від 03.06.2019 на скаргу Приватного акціонерного товариства «Камвольно-суконна компанія «Чексіл» на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича. В поданому відзиві приватний виконавець проти скарги заперечує та зазначає, що накладення арешту на майно у виконавчих провадженнях не є актом звернення стягнення на майно, а є дією спрямованою на забезпечення можливості звернення стягнення на майно у майбутньому. Навіть якщо вартість предмета застави є меншою, аніж розмір заборгованості заставодержателю задоволення вимог інших кредиторів можливе лише після задоволення вимог заставодержателя, а тому накладення таких арештів жодним чином не порушує право заставодержателя на звернення стягнення на майно, що перебуває в заставі та чинність постанов про арешт майна не позбавляє права заставодержателя на задоволення його вимог за рахунок заставленого майна згідно із встановленим пріоритетом, як те передбачено положеннями статтею 14 та частиною 1 статті 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

06.06.2019 від стягувача надійшли письмові пояснення №32 від 05.06.2019. В поданих поясненнях стягувач просить відмовити в задоволенні скарги з аналогічних з приватним виконавцем підстав.

06.06.2019 від боржника (скаржника) надійшла заява №06 від 05.06.2019 про долучення документів до матеріалів справи.

Представник стягувача заперечував проти їх долучення до матеріалів справи, посилаючись на неподання боржником копій стягувачу, виконавцю, а також зазначаючи, що подані копії документів належним чином не засвідчені боржником.

Боржник пояснив не подання копій документів учасникам розгляду скарги їх надмірним обсягом.

З огляду на обсяг поданих боржником копій документів (266 арк) та відсутність підстав, визначених у ст.170 Господарського процесуального кодексу України, для повернення заяви боржника, остання з доданим копіями документів долучена до матеріалів справи.

Розглянувши подану скаргу, вислухавши пояснення учасників справи та приватного виконавця, оцінивши подані докази, суд, на підставі приписів чинного законодавства, дійшов висновку, що подана скарга боржника не підлягає задоволенню з наступних підстав:

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 25.07.2018 у справі №927/530/18 затверджено мирову угоду укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОВА» в особі Комунального енергогенеруючого підрозділу «Чернігівська теплоелектроцентраль» ТОВ Фірми «ТЕХНОВА» (стягувач) та Приватним акціонерним товариством «Камвольно-суконна компанія «Чексіл» (боржник), відповідно до якої боржник (відповідач у справі) зобов`язався сплатити стягувачу (позивачу у справі) кошти шляхом розстрочення платежів за наведеним у мировій угоді графіком. У мировій угоді позивачем та відповідачем були зазначені реквізити сторін, зокрема, банківські реквізити боржника - р/р7668 м. Київ, АКБ «Укрсоцбанк», МФО 300023.

У п.4 ухвали від 25.07.2018 вказано, що вона є виконавчим документом, в разі несвоєчасного та неповного виконання зобов`язаною стороною встановлених зобов`язань по тексту ухвали і може бути пред`явлена до виконання у порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження». Окрім того, в ухвалі від 25.07.2018 вказано, що набирає законної сили з моменту її підписання, повний текст ухвали складено та підписано 26.07.2018.

Умови і порядок виконання рішень судів регламентовані Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 3 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що в заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Пунктом 2 ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Відповідно до частини 3 ст.22, частини 1 та пункту 4 частини 2 ст.23 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець має право розпочати здійснення діяльності з дня внесення інформації про нього до Єдиного реєстру приватних виконавців України. Міністерство юстиції України забезпечує ведення Єдиного реєстру приватних виконавців України. У Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Доступ до інформації Єдиного реєстру приватних виконавців України є безоплатним, здійснюється цілодобово і без обмежень на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України із забезпеченням можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування інформації без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів (ч.5 ст.23 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

За приписами ч.2 ст. ст.25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

У ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Відповідно до пункту 10 частини 4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

26.04.2019 ТОВ «Технова» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова Михайла Андрійовича з заявою вих №19, відповідно до якої, зокрема, просило винести постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Господарського суду Чернігівської області від 25.07.2018 у справі №927/530/18, про арешт майна боржника, про арешт коштів з наведенням переліку рахунків боржника відкритих у АТ «Укрсоцбанк», АТ «Альфа-Банк» у м. Києві, а також під час відкриття виконавчого провадження винести постанову про арешт майна боржника.

26.04.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим Михайлом Андрійовичем відкрито виконавче провадження №59001351 з примусового виконання документу: ухвали Господарського суду Чернігівської області №927/530/18, виданий 26.07.2018 про стягнення заборгованості у зв`язку з невиконанням мирової угоди, яка складає 7756504,68грн, з яких 7641876,53грн основного боргу за спожиту теплову енергію у вигляді пари та 114628,15грн судового збору.

Твердження скаржника про те, що приватним виконавцем Корольовим Михайлом Андрійовичем можуть вчинятися виконавчі дії виключно в межах виконавчого округу м. Київ, спеціальні норми законодавства не надають йому право проводити виконавчі дії у місті Чернігові, так як боржник перебуває у місті Чернігові і його майно знаходиться там же, спростовуються матеріалами справи та висновками Господарського суду Чернігівської області наведеним в ухвалі від 28.05.2019 у даній справі.

Як свідчать матеріали виконавчого провадження, 26.04.2019 приватним виконавцем винесено постанови про арешт коштів та майна боржника та про стягнення з боржника основної винагороди.

Так, відповідно до постанови про арешт майна боржника від 26.04.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим Михайлом Андрійовичем накладено арешт на все майно, що належить боржнику Приватному акціонерному товариству «Камвольно-суконна компанія «Чексіл» в межах суми 8534244,15грн.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №165158759 від 26.04.2019 приватним виконавцем Корольовим Михайлом Андрійовичем 26.04.2019 накладено обтяження 31374806 (спеціальний розділ), а саме: накладено арешт на все нерухоме майно в межах суми боргу з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження в розмірі 8534244,15 грн.

Крім того, суд вважає за доцільне зазначити, що у вказаній довідці наявна інформація про обтяження 30714567, а саме: арешт нерухомого майна ПрАТ «Чексіл», накладений 15.03.2019 державним реєстратором Ткач О.В.

За даними витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (№ витягу 59430092 від 26.04.2019), приватним виконавцем Корольовим Михайлом Андрійовичем накладено обтяження: невизначене майно, все рухоме майно, в межах суми боргу з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження в розмірі 8534244,15 грн.

Частиною 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

В силу вимог статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Суд зазначає, що відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Отже, у виконавчому провадженні арешт на майно боржника включає в себе комплекс процесуальних виконавчих дій щодо заборони вільного розпорядження та користування таким майном. Тобто, арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - в обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам.

Приписами частини другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Таким чином, законодавцем встановлено певний порядок накладення арешту на рухоме майно.

Відповідно до ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Тобто, під поняттям «майно» боржника слід розуміти як окремі речі та їх сукупність, так і всі майнові права боржника, що є у нього на момент вчинення виконавчого провадження.

Як свідчать матеріали справи та виконавчого провадження №59001351, боржником не запропоновані приватному виконавцю Корольову М.А. види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу.

У зв`язку з відсутністю на рахунках боржника коштів для задоволення вимог стягувача при примусовому виконанні ухвали суду від 25.07.2018 у с праві №927/530/18 та ненаданням боржником у встановлений приватним виконавцем строк витребуваних документів, 16.05.2019 приватним виконавцем Корольовим М.А. здійснено виїзд за адресою реєстрації боржника, а саме: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту комісії про фотозйомку устаткування від 16.05.2019 м. Чернігів, вул. І.Мазепи, 66 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим М.А., представниками стягувача ТОВ «ТЕХНОВА» ОСОБА_1 ., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 під час огляду устаткування 16.05.2019 року на підприємстві ПрАТ «ЧЕКСІЛ-АВТОСЕРВІС» проводилась фотозйомка устаткування належного підприємству ПрАТ «КСК «ЧЕКСІЛ». Фотозйомка здійснювалась приватним виконавцем Корольовим М.А. та представниками стягувача ТОВ «ТЕХНОВА» на особисті телефони. Зазначені обставини засвідчили своїми підписами та печатками: директор ПрАТ «КСК «ЧЕКСІЛ» Комок В.І., головний бухгалтер ПрАТ «КСК «ЧЕКСІЛ» Классен В.Ф., головний інженер ТОВ «УНІФОРМ ПЛЮС» Дейнеко А.В., голова правління ПрАТ «ЧЕКСІЛ-АВТОСЕРВІС» ОСОБА_4 , а також засвідчили своїми підписами: приватний виконавець Корольов М.А., представники стягувача ТОВ «ТЕХНОВА» Лукашева З.В., Ситченко Д.В., Ахмад Н.

Порядок звернення стягнення на майно боржника визначено в Інструкції з організації примусового виконання судових рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 за № 512/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 № 489/20802.

Пунктом 10 розділу VIII Інструкції встановлено, що після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника повинні бути вказані:

- назва кожного внесеного в постанову предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо);

- прізвище, ім`я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач);

- відмітка про роз`яснення зберігачеві майна обов`язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт;

- якщо виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження;

- відмітка про роз`яснення сторонам виконавчого провадження або заставодержателю про можливість у 10-денний строк з дня винесення постанови досягти згоди щодо вартості майна та необхідність письмово повідомити про це виконавця;

- зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі.

Постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові.

У відповідності до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов`язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу.

16.05.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим Михайлом Андрійовичем, у відповідності до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про опис та арешт майна боржника, опис якого наведено в постанові - 663 позиції ( з 2 по 30 сторінку постанови). При цьому в постанові вказано, що на описане майно накладено арешт та встановлено обмеження права користування ним, а саме: відчужувати, підмінювати, використовувати, приховувати або вчиняти будь-які дії, що можуть призвести до зменшення його вартості, призначено відповідальним зберігачем ОСОБА_5 , який відмовився від підпису (про що зазначено у постанові).

Як вбачається зі змісту постанови від 16.05.2019 виконавчі дії проведені у присутності понятих, яким роз`яснені їх права та обов`язки, відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» Коцелап С.Г. та Мегера Д.П.

Під час розгляду скарги боржника приватний виконавець Корольов М.А. пояснив, що опис майна складався на підставі додатку №1 до договору 06.301-72/378 від 30.12.2015, який був наданий боржником.

У матеріалах виконавчого провадження №59001351 наявна вимога приватного виконавця Корольова М.А. №1418 від 23.05.2019 адресована ПАТ «Укрсоцбанк», відповідно до якої повідомлено банк, що 16.05.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва в ході примусового виконання складено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме: рухомого майна обладнання для виробництва тканин, що розташоване за адресою: Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 66, яке передано в заставу АТ «Укрсоцбанк», згідно договору застави №06.301-72/378 від 30.12.2015 (перелік обладнання згідно додатку 1 до договору застави №06.301-72/378 від 30.12.2015), а також зобов`язано надати інформацію щодо залишку заборгованості боржника ПрАТ «КСК «Чексіл» перед АТ «Укрсоцбанк» за договором застави №06.301-72/378 від 30.12.2015 та надати дозвіл чи заперечення щодо подальшої реалізації заставного майна боржника згідно додатку 1 до договору застави №06.301-72/378 від 30.12.2015.

Приватний виконавець Корольов М.А. повідомив, що від ПАТ «Укрсоцбанк» не надходило відповіді на вказану вимогу.

За даними витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №48736355 від 31.12.2015 зареєстровано обтяження заставу рухомого майна, договір застави, 06.301-72/378 від 30.12.2015, ПАТ «Укрсоцбанк», об`єкт обтяження: обладнання для виробництва тканин, що розташоване за адресою: Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Щорса, 66, заставною вартістю 5204816,00 грн. Перелік обладнання та детальний опис наведено в додатку №1 до договору застави №06.301-72/378 від 30.12.2015.

Відповідно до частини першої статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; наявна письмова згода заставодержателя.

За приписами ст.572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно зі статтею 574 Цивільного кодексу України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду; до застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 589 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

З вищенаведених нормативних приписів вбачається, що застава за своєю правовою природою є способом забезпечення зобов`язань, в силу якого заставодержатель має переважне право перед іншими кредиторами на задоволення забезпеченого заставою зобов`язання за рахунок заставленого майна. Окрім цього застава зберігає силу і у випадку уступки заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Принцип юридичної визначеності вимагає, щоб у разі прийняття спеціального закону з певного питання цей закон не ставився під сумнів (зокрема шляхом його невиконання), а сторони, яких він стосується, мають обґрунтовано очікувати, що цей закон буде застосовуватися.

Статтею 339 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до статті 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

В обґрунтування поданої скарги боржник стверджує, що майно внесене приватним виконавцем Корольовим М.А. до постанови про опис та арешт майна боржника від 16.05.2019 по ВП 59001351 у кількості 663 штук фактично при описі ним не перевірялось чи є воно в наявності, перелік устаткування взято/переписано з договору застави від 30.12.2015 № 06.301-72/378, що укладений між ПАТ «УКРСОЦБАНК» та ПрАТ «КСК «ЧЕКСІЛ», та був наданий боржником на вимогу приватного виконавця Корольова М.А. Боржник вказує, що приватним виконавцем взято не актуальний перелік майна згідно чинного договору застави, оскільки до вказаного договору застави вносились зміни на підставі Договору про внесення змін від 14.01.2016 року та затверджено новий перелік майна, що передається в заставу у кількості 665 одиниць. Цей додаток приватний виконавець теж мав, але не звернув на нього увагу (лист №75 від 16.05.2019). Боржник вказує, що з 2015 року значна кількість майна (виробничого устаткування), що описане та арештоване відповідно до постанови про опис та арешт майна боржника від 16.05.2019 по ВП 59001351 на сьогодні відсутнє на підприємстві згідно даних інвентаризації у грудні 2018 та лютому 2019. В підтвердження своїх доводів боржником надано бухгалтерську довідку від 24.05.2019 та копії актів на списання основних засобів на 262 аркушах.

Відповідно до Наказу Міністерства статистики України «Про затвердження типових форм первинного обліку» №352 від 29.12.1995, акт на списання основних засобів (форма N ОЗ-3) складається у двох примірниках комісією, призначеною керівником підприємства, будови, організації, затверджується керівником підприємства (організації) або особою, на те уповноваженою. Перший примірник акта передають до бухгалтерії, другий залишається у особи, відповідальної за зберігання основних засобів та є підставою для здачі на склад запчастин, що залишилися в результаті їх списання, а також матеріалів, металобрухту і т.п. Витрати по списанню, а також вартість матеріальних цінностей, що надійшли від зносу та розборки будинків, споруд, демонтажу обладнання і т.п. відображають в акті в розділі «Розрахунок результатів списання об`єктів».

Суд критично оцінює в якості належних та допустимих доказів подані боржником копії актів на списання основних засобів з огляду на те, що подані копії засвідчено не у відповідності до п.5.27 Національного стандарту України «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003», затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.03 №55, оскільки відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціали, та прізвище, дати засвідчення копії, а відбитком печатки організації засвідчують на документі підпис відповідальної особи (п.5.26). На поданих боржником копіях відсутні: назва посади, ініціали, прізвище особи яка їх засвідчує, дата засвідчення копій. Окрім того, акти на списання основних засобів та бухгалтерська довідка про перелік майна, яке є у власності ПрАТ «КСК «ЧЕКСІЛ» у кількості 283 одиниці, на яку посилається боржник, як на підставу своїх доводів та аргументів, складені останнім в односторонньому порядку та без належного документального підтвердження.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому боржником (скаржником) не подано належних та допустимих доказів в підтвердження утилізації вказаного в актах на списання рухомого майна, погодження із заставодержателем списання майна, яке передано у заставу, та не вказано які саме об`єкти відсутні на підприємстві боржника, не доведено твердження боржника про вибірковість проведеного приватним виконавцем опису рухомого майна та його перевірки щодо фактичної наявності, відсутні предметні письмові зауваження щодо наведеного приватним виконавцем опису рухомого майна.

Суд критично ставиться до тверджень боржника щодо неврахування приватним виконавцем актуального переліку майна, яке знаходиться у заставі після підписання між ПрАТ «КСК «ЧЕКСІЛ» та ПАТ «Укрсоцбанк» договору про внесення змін №1 від 14.01.2016 до договору застави №06.301-72/378 від 30.12.2015, з огляду на позицію боржника щодо одностороннього списання основних засобів.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, доводи викладені в скарзі на дії приватного виконавця не спростовують правомірності вчинення приватним виконавцем Корольовим М.А. дій при винесенні постанови про опис та арешт майна боржника від 16.05.2019 .

Процесуально-правовий зміст захисту права, закріпленого у Господарському процесуальному кодексі України, полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. При цьому для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав, тобто вони мають бути відповідним чином доведені в суді.

Оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним, у разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання, можливе порушення прав заставодержателя на одержання задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави, а не боржника.

При цьому, накладення арешту на майно у виконавчих провадженнях не є актом звернення стягнення на майно, а є дією спрямованою на забезпечення можливості звернення стягнення на майно у майбутньому. Навіть якщо вартість предмета застави є меншою, аніж розмір заборгованості заставодержателю задоволення вимог інших кредиторів можливе лише після задоволення вимог заставодержателя, а тому накладення таких арештів жодним чином не порушує право заставодержателя на звернення стягнення на майно, що перебуває в заставі та чинність постанов про арешт майна не позбавляє права заставодержателя на задоволення його вимог за рахунок заставленого майна згідно із встановленим пріоритетом, як те передбачено положеннями статтею 14 та частиною 1 статті 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Посилання скаржника на порушення державним виконавцем при арешті майна правил черговості його дій, за висновками суду, є безпідставним, оскільки така послідовність викладена у розділі 7 Закону України «Про виконавче провадження», в якому врегульовано порядок та алгоритм саме звернення стягнення на майно боржника, що має наслідком його реалізацію, тоді як, накладення арешту на таке майно, його опис, є частиною обов`язкових та невідкладних заходів примусового виконання на стадії виконавчого провадження.

Суд вважає за доцільне зазначити, що згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №59735419 від 17.05.2019 за боржником ПрАТ «КСК «Чексіл», зареєстровані, зокрема, такі обтяження: №17374155 податкова застава, реєстрація обтяження, Г90Д9Б238Д, дата реєстрації 29.03.2019, зареєстрував Удовиченко І.В., Головне управління Державної фіскальної служби; №17114193 арешт рухомого майна, реєстрація обтяження, Б87Е1Г9327, дата реєстрації 11.10.2018, зареєстрував: Ткач О.В., Новозаводський відділ державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області; №15662729 - застава рухомого майна, реєстрація обтяження, 623395В275, дата реєстрації 18.01.2016, зареєстрував: Ткач О.С., Хмельницька філія державного підприємства «Національні інформаційні системи», обтяжувач: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»; №15652162 застава рухомого майна, реєстрація обтяження, 88ВДЕЕ9А99, дата реєстрації 31.12.2015, зареєстрував: Мала М.А., Хмельницька філія державного підприємства «Національні інформаційні системи», обтяжувач: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

Таким чином доводи скаржника викладені в скарзі № 83 від 27.05.2019 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича не знайшли свого правого та матеріального підтвердження, оскільки не ґрунтуються на нормі закону та не відповідають обставинам справи, а тому відповідні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 234, 235, 343, 345 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Приватному акціонерному товариству «Камвольно-суконна компанія «Чексіл» у задоволенні скарги № 83 від 27.05.2019 щодо визнання неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича щодо винесення постанови про опис та арешт майна боржника від 16.05.2019 року.

2. Відмовити у скасуванні постанови про опис та арешт майна боржника від 16.05.2019 року.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її підписання в порядку ст.256 Господарського процесуального кодексу України та підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://www.court.gov.ua. або в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст ухвали складено 11.06.2019.

Суддя Н.Ю.Книш