РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2019 м. Київ Справа № 910/17154/18

За позовом: державного підприємства "ЖИТОМИРСЬКИЙ БРОНЕТАНКОВИЙ ЗАВОД";

до: міністерства оборони України;

про: визнання додаткової угоди укладеною.

Суддя Балац С.В.

Секретар судового засідання Радецька Ю.О.

Представники:

позивача: Алхімова Д.О.;

відповідача: Глазунов М.Ю.

С У Т Ь С П О Р У :

Державне підприємство "ЖИТОМИРСЬКИЙ БРОНЕТАНКОВИЙ ЗАВОД" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до міністерства оборони України (далі - відповідач) про визнання додаткової угоди укладеною та зобов`язання провести розрахунок.

Позовні вимоги мотивовані наявністю підстав для визнання укладеною додаткової угоди від 28.08.2018 № 6 до державного контракту на виконання робіт (надання послуг) за державним оборонним замовленням від 22.12.2017 № 342/3/5/17/78 про новий розмір орієнтовної ціни на послуги по ремонту виробів у зв`язку з зростанням вартості складових послуг, закупівельних комплектуючих, комунальних тарифів та ін.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.01.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/17154/18 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 27.02.2019.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив з урахуванням наступного: перенесення термінів виконання ремонту виробів повилаючись на листи від 11.01.2018 № 01-11/72 та від 27.03.2018 № 01-11/838 є безпідставними, оскільки вироби зазначені у вказаних листах вже були прийняті позивачем в період 2015-2017; в розрахунково-калькуляційних матеріалах позивач показує затрати на ремонт виробів з січня місяця 2018; листом державного концерну "УКРОБОРОНПРОМ" від 14.11.2018 № UOP 15-10603 вбачається, що проблемні питання при виконанні позивачем умов Договору пов`язані з неефективним управлінням керівництва останнього.

В підготовчих засіданнях 27.02.2019 та 27.03.2019 оголошено перерви до 27.03.2019 та 10.04.2019 відповідно.

Позивач скориставшись своїм правом, наданим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відповідь на відзив, в якій вказано про те, що жодна із 15 одиниць техніки по першому етапу виконання робіт за актами приймання-передачі позивачу своєчасно не передана; у листах відповідача індивідуально не визначено, які саме вироби повинні бути передані в ремонт; виконання умов Договору розпочинається не тільки з безпосереднього ремонту техніки, а із здійснення та проведення тендерних процедур для закупівлі необхідних запчастин та комплектуючих.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 167 Господарського процесуального кодексу України, надав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав про передачу виробів позивачу відповідно до нарядів від 02.01.2018 № 03/18, від 05.01.2018 № 12/18, від 10.01.2018 № 21/18, від 23.01.2018 № 49/18, від 21.02.2018 № 108/18, від 21.02.2018 № 106/18, від 15.03.2018 № 131/18, від 15.03.2018 № 132/18 та від 11.04.2018 № 186/18.

В підготовчому судовому засіданні 10.04.2019 суд на місці ухвалив: закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 15.05.2019.

Ухвалами-повідомленнями від 16.05.2019 сторони процесу повідомлені про призначення судового засідання на 05.06.2019.

В закритому судовому засіданні 05.06.2019 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників сторін по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як замовником, укладено державний контракт на виконання робіт (надання послуг) за державним оборонним замовленням від 22.12.2017 № 342/3/5/17/78 (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач зобов`язався у 2017-2018 роках за завданням відповідача виконати роботи (надати послуги) з ремонту та технічного обслуговування транспортних засобів військового призначення, за номенклатурою, етапами, в обсягах та у строки, які зазначені у календарному плані, а відповідач зобов`язується прийняти роботи (послуги) та оплатити їх (п. 1 Договору).

Пунктами 2.2 та 2.3 Договору визначено, що орієнтовна вартість послуг з ремонту виробів встановлена сторонами на підставі розрахунково-калькуляційних матеріалів (РКМ) визначення орієнтовної ціни ремонту одиниці виробів, складених позивачем відповідно до вимог нормативно-правових актів з питань планування, обліку і розрахунку собівартості робіт та з урахуванням висновків філії ПЗ № 637 від 07.02.2017 № 46 та від 10.02.2017 № 53 про рівень орієнтовної ціни разом з аналізом елементів витрат, складених на підставі проведеного розгляду РКМ з визначенням орієнтовної ціни ремонту одиниці виробу для закупівлі послуг за Договором.

В обґрунтованих випадках при зміні тарифів, цін на матеріали та покупні комплектуючі вироби, інших складових собівартості продукції, у разі, якщо вплив на такі зміни знаходиться поза межами компетенції сторін Договору та обумовлений прийняттям відповідних законодавчих та нормативно-правових актів, за мотивованим рішенням відповідача, ціна Договору може бути переглянута з метою недопущення зриву виконання Договору та належного забезпечення потреб ЗСУ.

Перегляд орієнтовної вартості послуг здійснюється не пізніше ніж за 1 місяць до закінчення терміну надання послуг на підставі письмового звернення однієї із сторін.

Перегляд орієнтовної вартості послуг здійснюється відповідно до спільного рішення, яке затверджується сторонами на підставі висновку філії ПЗ № 637, складеного за результатами перевірки та аналізу РКМ щодо фактичних та очікуваних витрат. Очікувані витрати не повинні перевищувати 20 % від загальної вартості за Договором.

Положеннями п. 2.7 Договору передбачено, що у разі коли фактичні витрати позивача на надання послуг перевищують її орієнтовну вартість, відповідач не зобов`язаний оплачувати таке перевищення.

Відповідно до п. 3.1, 3.2 Договору, поставка виробів в ремонт до позивача здійснюється представниками відповідача після укладення Договору (за письмовим погодженням відповідача з позивачем - не пізніше 30 діб до початку чергового етапу надання послуг, у кількості, що підлягає ремонту за зазначеним етапом).

У разі ненадходження виробів в ремонт у встановлені Договором строки, позивач письмово повідомляє відповідача. В такому випадку строк надання послуг змінюється та вносяться зміни в календарний план.

Умовами п. 4.1 Договору визначено, що строк проведення ремонту (надання послуг) в цілому та кожного їх етапу визначається календарним планом.

Пунктом 11.3 Договору визначено, що зміни до Договору можуть бути внесені за взаємною згодою сторін шляхом оформлення додаткової угоди до Договору. Питання внесення змін до Договору може вирішуватися сторонами не пізніше ніж за 7 календарних днів до закінчення його строку.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами спору Контракт за своєю правовою природою є договором підряду, а тому права та обов`язки сторін визначаються, в тому числі, положеннями глави 61 Цивільного кодексу України.

Положеннями ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Позивач вказує, що оскільки орієнтовна ціна, зазначена при укладення Договору визначалась на підставі висновку філії ПЗ № 637 (2017) зазнала суттєвих змін через зростання вартості складових послуг, закупівельних комплектуючих, комунальних тарифів, підвищення з 01.01.2018 розміру мінімальної заробітної плати, позивачем, враховуючи положення пункту 2.3 Договору, з метою необхідності визначення нової орієнтовної ціни Договору та ініціювання прийняття спільного рішення шляхом укладення додаткової угоди, на адресу відповідача направлялись листи від 09.02.2018 № 01-11/420, від 14.06.2018 № 01-11/1737, від 25.07.2018 № 01-11/2225, які залишені відповідачем без виконання.

Враховуючи ігнорування відповідачем вказаних вище листів, позивачем, з метою внесення змін до Договору в частині зміни орієнтовної ціни, направлено на адресу відповідача лист із проектом додаткової угоди від 28.08.2018 № 6 до Договору, який також залишений відповідачем без виконання.

Відповідно до календарного плану, початок чергового етапу надання послуг визначено 01.02.2018, відтак враховуючи положення пункту 3.1 Договору перша партія виробів повинна надійти до позивача за актами приймання-передачі, у строк не пізніше 30 діб до початку чергового етапу надання послуг, а саме - до 01.01.2018.

Проте, за твердженнями позивача, фактично кожна з одиниць техніки по першому етапу виконання робіт, за актами приймання-передачі позивачу своєчасно не передана (порушення строків передачі становить від 46 до 154 днів), про що відповідача повідомлено листами від 11.01.2018 № 01-11/72, від 27.03.2018 № 01-11/838, від 04.05.2018 № 01-11/1284 та від 04.06.2018 № 01-11/1604.

Таким чином позивач стверджує, що оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо зміни (розірвання) Договору, враховуючи неодержання позивачем відповідей на листи у встановлений строк, позивач звернувся до господарського суду із вимогами про визнання укладеною додаткової угоди від 28.08.2018 № 6 до Договору в частині зміни орієнтовної ціни Договору.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Приписами частини 5 статті 181 Господарського кодексу України встановлено, що сторона, яка одержала сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Положеннями частини 7 статті 181 Господарського кодексу України визначено, що якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов`язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Відповідно до частини 3 статті 2 Закону України "Про публічні закупівлі", дія цього Закону не поширюється на випадки, якщо предметом закупівлі є товари, роботи і послуги, закупівля яких становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю".

Пунктом 26-3 Порядку планування, формування, розміщення та коригування державного оборонного замовлення, а також здійснення контролю за його виконанням, який затверджений постановою КМУ від 27.04.2011 № 464, визначено, що під час розрахунку ціни прибуток визначається суб`єктом господарювання на основі розрахованої величини прибутку, що забезпечує умови ефективної діяльності суб`єкта господарювання з урахуванням витрат на сплату податків та зборів, а також відсотків за кредитами.

При цьому прибуток у складі ціни не може перевищувати 5 відсотків витрат суб`єкта господарювання на придбання комплектувальних виробів (напівфабрикатів), робіт (послуг) у інших суб`єктів господарювання, а також 30 відсотків решти витрат у складі виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), крім випадку, передбаченого абзацом третім цього пункту.

Пунктом 26-8 вказаного Порядку передбачено, що зміна ціни, визначеної державним контрактом, договором (контрактом), не допускається у разі, коли:

продукцію, роботи та/або послуги оборонного призначення, які є предметом державного контракту, договору (контракту), виготовлено (виконано, надано) та прийнято представництвом державного замовника з оборонного замовлення на підприємствах, в установах і організаціях і службою замовника, що підтверджується посвідченням (актом), передбаченим підпунктом 6 пункту 9 Положення про представництва державних замовників з оборонного замовлення на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2009 р. N 1107 (Офіційний вісник України, 2009 р., N 81, ст. 2737), повністю оплачено;

сторонами повністю виконано свої зобов`язання за державним контрактом, договором (контрактом).

В свою чергу, згідно з частиною першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 даного Кодексу і статтею 193 Господарського Кодексу встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Положеннями статті 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, позивач при укладенні Договору був обізнаний про суму Договору та погодив її.

Понесення позивачем додаткових витрат при виконанні умов Договору є особистими витратами позивача та не можуть бути підставою для внесення змін до укладеного між сторонами спору Договору в частині його ціни.

Положеннями п. 2.7 Договору передбачено, що у разі коли фактичні витрати позивача на надання послуг перевищують її орієнтовну вартість, відповідач не зобов`язаний оплачувати таке перевищення.

Також відповідачем направлено на адресу відповідача, зокрема, лист від 29.10.2018 № 717/5/3527, в якому, зокрема, зазначено, що посилання позивача на листи від 11.01.2018 № 01-11/72, від 27.03.2018 № 01-11/838 є безпідставним, оскільки у вказаних листах йдеться мова про те, що отримати в ремонт вироби, які були прийняті позивачем в період 2015-2017, а листами центрального бронетанкового управління ЗСУ від 10.01.2018 № 342/3/5/104 та від 31.03.2018 № 342/3/3/1120 був наданий відповідний дозвіл, а вироби зазначені в листах від 04.05.2018 № 01-11/1284 та від 04.06.2018 № 01-11/1604 були передані на дослідження технічного стану та не відносяться до Договору. Також із вказаного листа вбачається, що на звернення центрального бронетанкового управління ЗСУ філією 637 військового представництва відповідача було надано інформацію (лист від 18.09.2018 № 350) щодо початку ремонту кожного виробу за Договором з якого вбачається, що розпочато ремонт виробів за першим етапом вже з 10.01.2018, а в розрахунково-калькуляційних матеріалах позивач показує затрати на ремонт виробів з січня 2018, а 80 % виробів знаходились у позивача ще до укладення Договору.

Крім того, із листа державного концерну "УКРОБОРОНПРОМ" від 14.11.2018 № UOP 15-10603 вбачається, що проблемні питання (виробничого, фінансового характеру та інші) в рамках укладеного між сторонами спору Договору виникли у позивача у зв`язку з неефективним управлінням керівництвом останнього у зв`язку з чим концерном прийнято рішення про зміну керівника та керівної ланки основних підрозділів позивача.

Частина 1 статті 15 Цивільного кодексу України закріплює за кожною особою право на захист свого цивільного права. Підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права.

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у недодержанні сторонами при вчиненні правочину вимог закону; поширенні про особу недостовірної інформації; протиправному позбавленні права власності чи його обмеженні; безпідставному заволодінні особою майном іншої особи-власника; вчиненні власнику перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїх майном; неправомірному використанні товару без згоди автора; невиконанні чи неналежному виконанні умов зобов`язання; безпідставній односторонній відмові від договору.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Враховуючи викладене, вірним способом захисту позивача в даному випадку буде звернення останнього до суду із вимогами про стягнення суми додатково понесених витрат при виконанні умов укладеного між сторонами спору Договору.

Заперечення позивача викладені в поданих до суду заявах судом відхилені з огляду на наступне: вироби, зазначені у листах позивача від 11.01.2018 № 01-11/72 та від 27.03.2018 № 01-11/838 вже були прийняті останнім в період 2015-2017, що підтверджується листом відповідача від 29.10.2018 № 717/5/3527 в якому чітко зазначений номер та дата Договору, що свідчить про те, що у зазначеному листі йде мова про вироби, які стосуються саме укладеного між сторонами спору Договору; в розрахунково-калькуляційних матеріалах позивач показує затрати на ремонт виробів з січня місяця 2018, що підтверджує виконання робіт за укладеним між сторонами спору Договором вже з січня 2018; проблемні питання при виконанні позивачем умов Договору пов`язані з неефективним управлінням керівництва останнього, що підтверджується листом державного концерну "УКРОБОРОНПРОМ" від 14.11.2018 № UOP 15-10603; понесення позивачем додаткових витрат при виконанні умов Договору є особистими витратами позивача та не можуть бути підставою для внесення змін до укладеного між сторонами спору Договору в частині його ціни.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 241, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 12 червня 2019 року

Суддя С.В. Балац