ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року

м. Черкаси справа № 925/514/19

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Довганя К.І., з секретарем судового засідання Олексенко Т.В. за участю представників сторін: позивача не з`явився, відповідача не з`явився, розглянувши у судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" про стягнення 62340,29 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення 58734,70 грн. пені та 3605, 59 грн. 3% річних, а всього 62340, 29 грн. у зв`язку із простроченням виконання грошових зобов`язань за договором поставки природного газу.

Позивач обґрунтував заявлені вимоги тим, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений Договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 Договору.

Ухвалою суду від 07.05.2019 розгляд справи призначено на 30.05.2019 в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач у відзиві на позов заявлені вимоги не визнав вважаючи їх безпідставними. Відповідач посилався на те, що на підставі вказаного договору природній газ поставлявся виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями. Тобто, для тих категорій споживачів, розрахунки який напряму залежать від бюджетного фінансування. Дотації з бюджету, які мали покривати різницю в тарифах на теплову енергію, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися органами місцевого самоврядування, перераховувалися із великим запізненням. У січні 2016 року підприємство повністю розрахувалося із позивачем за поставлений природний газ.

Відповідач посилався на частину третю статті 7 Закону № 1730, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, і передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Представник позивача направив суду заяву про розгляд справи без його участі в судовому засіданні у зв`язку із значною кількістю судових проваджень у господарських судах у майже всіх областях України, заявлені вимоги підтримав повністю.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю представників сторін за наявними матеріалами в порядку ст. 202 ГПК України.

Суд, оцінивши наявні у справі докази, встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 29.12.2014 між сторонами був укладений договір купівлі-продажу природного газу за № 3150/15-ТЕ-36, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, а покупець зобов`язався оплатити його на умовах цього договору (далі Договір).

До Договору були укладені сторонами додаткові угоди, на підставі яких змінювалася ціна газу.

На виконання п.2.1 Договору Позивач поставив протягом січня-грудня 2015 року, а Відповідач прийняв природний газ на загальну суму 103892286,45 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу.

Факт виконання позивачем належним чином договірних зобов`язань по вищевказаному Договору підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи та не оспорюються відповідачем.

За умовами п.6.1 Договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Оскільки, відповідач здійснював несвоєчасно оплату за переданий газ та не виконав зобов`язання у строк, визначений Договором (п.6.1), нарахував відповідачу 58734,70 грн. пені та 3605,59 грн. 3% річних, а всього 62340,29 грн.

Ст.11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Судом встановлено, що 30.11.2016 набрав чинності Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії № 1730-VIII від 03.11.2016 року (далі - Закон).

Законом визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст.1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно ст.2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Ч.1 ст.3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організацій підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користуванню зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас ч.3 ст.7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що ч.3 ст.7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів ч.3 ст.7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.01.2019 у справі № 914/362/18. Від 14.01.2019 у справі №904/1615/18, від 22.12.2018 у справі №904/2961/18.

Судом встановлено, що відповідач остаточно розрахувався із позивачем за природний газ, поставлений в період з січня 2015 по грудень 2015 у січні 2016 року.

Відповідач - є теплопостачальне підприємство, яка має ліцензію на виробництво та постачання теплової енергії. На підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2014 № 3150/15-ТЕ-36 підприємство придбало природний газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням. Заборгованість за придбаний у позивача природний газ була погашена відповідачем до набрання чинності Закону.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, а позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст складено і підписано 06.06.2019.

СУДДЯ К.І. Довгань