РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.06.2019Справа № 910/21449/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку ПАТ "УПБ" Пантіної Любові Олександрівни (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Горизонт-СМ" (м. Київ)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_1 (м. Київ )

про стягнення 9.116,97 євро

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Дідук О.В.

від відповідача: Кушнір Р.Ю.

від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку ПАТ "УПБ" Пантіної Любові Олександрівни звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Горизонт-СМ" про стягнення (з урахуванням прийнятих судом заяв про збільшення розміру позовних вимог): 4.414,00 євро заборгованості за кредитом, 54,42 євро заборгованості за строковими процентами, заборгованості за простроченими процентами у сумі 2.267,09 євро та пені у сумі 2.381,46 євро.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов Договору про надання кредиту № 665 від 14.11.12.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.07.18. позов задоволено частково та стягнуто з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 4.414 євро, заборгованість по строковим процентам в сумі 54,42 євро та судовий збір.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.08.18. вказане рішення залишено без змін.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.02.19. вказані постанову та рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу справу № 910/21449/17 передано для розгляду судді Ващенко Т.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.19. підготовче засідання по справі № 910/21449/17 призначено на 09.04.19.

08.04.19. позивачем подано письмові пояснення по справі.

09.04.19. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про продовження сторонам строку на подання додаткових пояснень та доказів до 25.04.19. включно, оголошено перерву в підготовчому засіданні до 14.05.19.

25.04.19. відповідачем подано письмові пояснення по справі.

14.05.19. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на тридцять днів та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 28.05.19.

28.05.19. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 06.06.19.

При розгляді справи по суті судом було заслухано вступне слово, з`ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

В судовому засіданні 06.06.19. позивачем підтримано свої позовні вимоги, відповідач проти позову заперечував.

Третя особа в судове засідання 06.06.19. явку свого повноважного представника не забезпечила.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 06.06.19. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача проти них, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

14.11.12. між ПАТ "УПБ" (банк) і ТОВ "Горизонт-СМ" (позичальник) укладено кредитний договір № 665, за умовами пункту 1.1 якого банк надає позичальнику кредит на суму 58.000,00 євро терміном до 13.11.13. на купівлю сідельного тягача Volvo FH згідно з договором купівлі-продажу від 19.10.12. № UKR26/1012S, укладеним із Volvo Truck Corporation (Швеція), з можливістю продовження дії цього договору строком до 2 (двох) років на умовах, визначених та узгоджених сторонами;

Згідно з пунктом 1.3 договору плату за користування одержаним кредитом встановлено сторонами у розмірі 9 % річних.

За змістом пункту 4.1 договору позичальник зобов`язується повернути одержаний кредит у строк, визначений у пункті 1.1 цього договору, та сплатити нараховані проценти шляхом перерахування грошових коштів на відповідний позичковий рахунок і рахунок нарахованих процентів відповідно до встановлених у пункті 7.1 цього договору строків.

Пунктом 7.1 договору визначено, що нарахування та сплата процентів за користування кредитними ресурсами здійснюються щомісячно та одночасно з остаточним погашенням кредиту, але не пізніше 13.11.13. Проценти нараховуються на фактичну суму заборгованості за кредитом. Сплата процентів за користування кредитними ресурсами здійснюється позичальником щомісячно у період з 26 числа по останній робочий день місяця та одночасно з остаточним погашенням кредитної заборгованості за кредитом, але не пізніше 13.11.13, на рахунок нарахованих процентів у банку. При цьому сплаті підлягають проценти, нараховані на 25 число місяця включно; сплата процентів, які нараховані за період з 26 числа по останній календарний день місяця, здійснюється у наступний період сплати процентів.

Нарахування та сплата процентів за користування кредитом здійснюються у валюті кредиту (пункт 7.3 договору).

Згідно з пунктом 7.5 договору за несвоєчасне погашення кредиту позичальник сплачує банку подвійну процентну ставку від встановленої у пункті 1.3 цього договору.

Відповідно до пункту 8.1 договору за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом позичальник сплачує на вимогу банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,2 % від суми простроченої заборгованості за процентами на рахунок банку за курсом Національного банку України на день сплати. Пеня нараховується на суму несплачених своєчасно процентів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи із дати виникнення простроченої заборгованості, і до дати повного її погашення. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за фактичний час користування кредитом згідно з умовами цього договору.

У пункті 9.1 договору сторони погодили, що цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до 13.11.13., а у частині невиконаних зобов`язань позичальника - до повного та належного їх виконання.

Між сторонами укладено додаткові угоди, а саме:

13.11.13. укладено додатковий договір до договору про надання кредиту від 14.11.12. № 665, за умовами якого сторони, зокрема, погодили внести зміни до пунктів 1.1, 7.1, 9.1 договору та визначити строк дії договору до 07.11.14. Змінено суму на 20.970,00 євро.

Згідно з додатковим договором від 07.11.14. сторони продовжили строк його дії до 06.11.15. Абзац 2 пункту 1.1 договору викладено у новій редакції, відповідно до якої станом на 07.11.14. кредитна заборгованість становить 15.640,00 євро. Зменшення кредитної заборгованості здійснюється щомісячно, починаючи з листопада 2014 року, в сумі 1.203,00 євро, не пізніше 06.11.15.

За змістом додаткового договору від 23.12.14. сторони продовжили строк його дії до 19.06.15. Абзац 2 пункту 1.1 договору викладено у новій редакції, відповідно до якої станом на 23.12.14. кредитна заборгованість становить 13.234,00 євро. Зменшення кредитної заборгованості здійснюється щомісячно, починаючи із січня 2015 року, в сумі 2.205,00 євро. Остаточне погашення кредиту у сумі 2.209,00 євро здійснюється не пізніше 19.06.15.

ПАТ "УПБ" зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, чого не заперечував і відповідач, надало ТОВ "Горизонт-СМ" кредитні кошти у сумі 58.000,00 євро, що підтверджується наявним у матеріалах справи меморіальним ордером № 15614605.

Натомість, ТОВ "Горизонт-СМ" належним чином не виконало взятих на себе зобов`язань за договором щодо своєчасного повернення кредитних коштів, сплати строкових процентів за користування кредитом, а також сплати прострочених процентів за користування кредитом та нарахованої пені на прострочені проценти, що стало підставою для звернення ПАТ "УПБ" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "УПБ".

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема із договорів та правочинів.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом частини 1 статті 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За представленими до матеріалів справи документами судом встановлено, що відповідач належним чином не виконав умови договору, внаслідок чого станом на 20.04.18. заборгованість за кредитом становить 4.414,00 євро, за строковими процентами 54,42 євро, а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Доводи ТОВ "Горизонт-СМ" та третьої особи про неправомірність нездійснення банком зарахування зустрічних вимог за рахунок депозиту третьої особи - Ткаченка С.А. є безпідставними виходячи з наступного.

Чинним законодавством не передбачено обмежень стосовно передачі фізичною особою (вкладником) своїх прав за договором банківського вкладу (депозиту) іншим особам (відступлення права вимоги), у тому числі й щодо розпорядження грошовими коштами (їх частиною), розміщеними на належному їй вкладному (депозитному) рахунку за відповідним договором.

За договором банківського вкладу "Мега-депозит" від 23.12.14. № 316347, укладеним ОСОБА_1 , предметом були грошові кошти у сумі 18.200,00 доларів США. За умовами спірного кредитного договору ТОВ "Горизонт-СМ" надано кредит у сумі 58.000,00 євро.

Згідно зі статтею 601 цього Кодексу зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї зі сторін.

Однак оскільки зобов`язання сторін за договорами кредитної лінії та договором банківського вкладу (депозиту) підлягають виконанню у різних валютах - євро та доларах США, такі вимоги не можна вважати однорідними, оскільки євро та долар США (хоча і є грошовими коштами) є різними валютами, які за умовами зазначених договорів не є рівнозначними. (Правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16).

28.05.15. правління Національного банку України прийняло постанову № 348 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до категорії неплатоспроможних", на підставі чого Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 28.05.15. № 107 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УПБ", запроваджено з 29.05.15. тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "УПБ".

Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом (пункт 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

За змістом частини 1 статті 36 цього Закону з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно з пунктами 1 та 4 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (у редакції, чинній на час подання ТОВ "Горизонт-СМ" і ОСОБА_1 заяв від 16.06.15. і від 22.06.15. відповідно) під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

ОСОБА_1 є кредитором банку, а зарахування зустрічних вимог на підставі поданих ним і ТОВ "Горизонт-СМ" заяв мало би наслідком порушення порядку погашення вимог кредиторів банку та задоволення вимог ОСОБА_1 позачергово, з огляду на положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими процентами у сумі 2.267,09 євро та пені у сумі 2.381,46 євро.

Відповідач, в свою чергу просить суд застосувати позовну давність до вимог про стягнення пені та заборгованості по простроченим процентам.

Відповідно до п. 1.3 договору кредиту плата за користування одержаним кредитом встановлюється у розмірі 9 % річних.

Пунктом 7.5 договору передбачено, що за несвоєчасне погашення кредиту позичальник сплачує банку подвійну процентну ставку від встановленої у пункті 1.3 цього договору.

Крім того, за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом позичальник сплачує на вимогу банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,2 % від суми простроченої заборгованості за процентами на рахунок банку за курсом Національного банку України на день сплати. Пеня нараховується на суму несплачених своєчасно процентів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи із дати виникнення простроченої заборгованості і до дати повного її погашення (пункт 8.1 договору)

Уповноважена особа Фонду звернулася до суду з вимогою про стягнення заборгованості з прострочених процентів та пені посилаючись на положення статей 526, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України і пунктів 1.3, 7.1, 7.5, 8.1 договору кредиту внаслідок порушення відповідачем зобов`язань за цим договором.

Статтею 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, за змістом частини 2 статті 1050 цього Кодексу якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У пункті 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 зауважено, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання визначена законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12).

Отже, зміст правової позиції Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 5017/1987/2012). Аналогічну правову позицію викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на те, що позивачем подано до суду позов 30.11.17, що підтверджується відбитком календарного штемпелю вхідної кореспонденції суду, то за вимогами позивача про стягнення з відповідача заборгованості по простроченим процентам до 30.11.14. суд відмовляє у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності.

Далі, врахувавши приписи пунктів 7.5, 9.1 договору, оскільки наявна законодавчо встановлена можливість нарахування процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування, суд відзначає, що у позивача наявне право нарахування процентів за неправомірне користування грошовими коштами (прострочених процентів) в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України та пункту 7.5 договору , проте, в межах позовної давності з 01.12.14. по квітень 2018 року.

Здійснивши перерахунок таких процентів відповідно до наданого позивачем до заяви про збільшення розміру позовних вимог розрахунку, суд встановив, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2.226,30 євро прострочених процентів. В іншій частині суд відмовляє в позові.

Щодо права позивача на нарахування пені, суд відзначає наступне.

Відповідно до пункту 8.1 договору за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом позичальник сплачує на вимогу банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,2 % від суми простроченої заборгованості за процентами на рахунок банку за курсом Національного банку України на день сплати. Пеня нараховується на суму несплачених своєчасно процентів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи із дати виникнення простроченої заборгованості, і до дати повного її погашення. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за фактичний час користування кредитом згідно з умовами цього договору.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Отже, в межах строку позовної давності пеня мала бути нарахована після 30.11.16.

Разом з тим, з наданого позивачем розрахунку пені не вбачається за можливе встановити, на які саме проценти (строкові, прострочені, чи вказані разом) ним здійснювалось нарахування пені, з огляду на що неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму. В той же час судом враховано, що нарахування пені на пред`явлені до стягнення проценти за неправомірне користування грошовими коштами (прострочені проценти) є неправомірним, оскільки останні вже нараховані по ч. 2 ст. 625 ЦК України як відповідальність за неправомірне, незаконне користування відповідачем грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання.

За вказаних підстав в сукупності вимоги про стягнення пені у сумі 2.381,46 євро задоволенню не підлягають.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог покладаються на відповідача.

Враховуючи результати апеляційного та касаційного оскарження рішень по справі, враховуючи кінцеві висновки суду, судові витрати за оскарження судових актів залишаються за кожною зі сторін, яка їх понесла.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Горизонт-СМ" (04053, м. Київ, вул. Артема, 1-5; ідентифікаційний код 30524716) на користь Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" (02660, м. Київ, вул. М. Раскової, 15; ідентифікаційний код 19019775) 4.414 (чотири тисячі чотириста чотирнадцять) євро заборгованості за кредитом, 54 (п`ятдесят чотири) євро 42 євроценти заборгованості по строковим процентам, 2.266 (дві тисячі двісті шістдесят шість) євро 30 євроцентів заборгованості по процентам за неправомірне користування грошовими коштами (по простроченим процентам), 3.280 (три тисячі двісті вісімдесят) грн. 45 коп. судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 13.06.19.

Суддя Т.М. Ващенко