ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року Справа № 918/820/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Петухов М.Г. , суддя Саврій В.А.

секретар судового засідання Мазур О.Г.

за участю представників сторін:
прокурор - Барілов Д.В.

позивача Міністерства оборони України - не з`явився

позивача Квартирно - експлуатаційного відділу м.Рівне - не з`явився

відповідача Костопільської міської ради - не з`явився

третьої особи Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки - Матвієнко Л.О.

третьої особи ОСОБА_1 - не з`явився

третьої особи ОСОБА_2 - не з`явився

третьої особи Радзівіл Валентина Вікторовича - не з`явився

третьої особи Максимчук Людмили Вікторівни - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Заступника військового прокурора Рівненського гарнізону

на рішення Господарського суду Рівненської області від 04.03.2019 р. ухваленого суддею Андрійчук О.В. о 17:13 год. у м.Рівному, повний текст складено 04.03.2019 р.

у справі № 918/820/18

за позовом Заступника військового прокурора Рівненського гарнізону в інтересах держави - Міністерства оборони України в особі Квартирно - експлуатаційного відділу м. Рівне

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:
1. Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки

до Костопільської міської ради

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:
1. ОСОБА_1

2. ОСОБА_2

3. ОСОБА_3

4. ОСОБА_4

про визнання недійсними та скасування п. 1 рішення Костопільської міської ради від 18.12.2008 року № 599 «Про припинення права користування земельними ділянками» в частині, що стосується припинення права користування ІНФОРМАЦІЯ_1 земельною ділянкою загальною площею 0,1600 га за адресою: АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Господарського суду Рівненської області від 04.03.2019 р. у справі № 918/820/18 відмовлено у задоволенні позову Заступника військового прокурора Рівненського гарнізону в інтересах держави - Міністерства оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне до Костопільської міської ради про визнання недійсними та скасування п. 1 рішення Костопільської міської ради від 18.12.2008 № 599 Про припинення права користування земельними ділянками в частині, що стосується припинення права користування ІНФОРМАЦІЯ_2 земельною ділянкою загальною площею 0,1600 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із рішенням суду, заступник військового прокурора Рівненського гарнізону подав скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 04.03.2019 р. у справі та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вважає, що рішення Господарського суду Рівненської області від 04.03.2019 р. у справі № 918/820/18 прийняте з порушенням норм матеріального процесуального права.

Не погоджується з висновком суду про невірно визначений суб`єктний склад сторін та про те, що не порушені права Міністерства оборони України та КЕВ м. Рівне.

Пояснює, що під час виділення земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 і під час прийняття оскаржуваного рішення діяв наказ Міністра оборони СРСР від 22.02.1977 № 75, яким було затверджено «Положение о квартирно-эксплуатационной службе и квартирном довольствии Советской Армии и Военно-Морского флота», відповідно до п. 1 якого на квартирно-експлуатаційну службу Радянської армії та Військово-Морського флоту покладено обов`язок зокрема і по оформленню вибору і наданню в користування земельних ділянок для потреб Міністерства оборони СРСР (з 06.12.1991 Міністерства оборони України).

Доводить, що постійним землекористувачем вказаної земельної ділянки є саме Міністерство оборони України як орган уповноважений державою здійснює відповідні функції з управління землями оборони та нерухомим майном від імені держави, при цьому КЕВ м. Рівне відповідно до покладених на нього Міністерством оборони України обов`язків здійснює облік та закріплення земельних ділянок з числа оборони за військовими частинами та установами.

Визначаючи позивачами у даній справі Міністерство оборони України та КЕВ м.Рівне прокурор керувався тим, що військовий комісар Рівненського ОВК та військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_3 не уповноважені Міністерством оборони України на прийняття будь-яких юридично значимих дій, в тому числі і щодо погодження рішень органів місцевого самоврядування про надання у власність, користування, чи розпорядження на інших правових підставах спірною земельною ділянкою з числа земель оборони, а тому всі надані їм та командирами інших військових частин та установ погодження є нікчемними та взагалі не можуть прийматися судом до уваги, як такі що надані особою без достатніх повноважень.

Звертає увагу, що згідно зі ст.1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України №888/97 від 21 серпня 1997 року, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади та військового управління і головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у сфері оборони. Таким чином, належними позивачами у справі № 918/820/18 є саме Міністерство оборони України як центральний орган виконавчої влади.

Не погоджується з тим, що про прийняття Костопільського міського радого рішення від 18.12.2008 № 599 Костопільський РВК був обізнаний з листопада 2014 року. Вважає,що суд першої інстанції в даному випадку підмінює поняття обізнаності про оскаржуване рішення Костопільського РВК, який залучений до розгляду справи саме як третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залишаючи поза увагою позицію прокурора, Міністерства оборони України та КЕВ м. Рівне, які неодноразово наголошували про те, що Костопільського міського радого про прийняття оскаржуваного рішення вказані сторони даної справи не повідомлялись. Крім того, в даному випадку суд застосовує положення ч. 4 ст. 165 ГПК України, яка стосується лише відповідача, і в жодному випадку не може застосовуватися, щодо третьої особи на стороні позивача Костопільського РВК.

Зазначає, що в даному випадку необхідний баланс був порушений саме відповідачем, який порушив право Міністерства оборони України на мирне володіння спірною земельною ділянкою, тому саме на відповідача в подальшому може бути покладено відповідну компенсацію третім особам в разі позбавлення їх права власності на частину спірної земельної ділянки.

Просить врахувати наведене та скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 04.03.2019 р. у справі і постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_1 подала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти доводів скаржника. Вважає, що згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії І-РВ № 001825 від 27.12.1996 р. земельна ділянка була передана у постійне користування та перебувала на утриманні саме Костопільського РВК а не КЕВ м.Рівне. Дані обставини прокурором в апеляційній скарзі не спростовані.

Зазначає, що починаючи з 13.04.2017 р. та з 29.07.2010 р. являється власницею земельної ділянки площею 0,0487 га та однокімнатної квартири по АДРЕСА_3 відповідно, що підтверджено відповідними доказами.

Вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, а прокурором в апеляційні скарзі не спростовано, що з моменту передачі приміщення призовної дільниці до комунальної власності 30.11.2006 р. до моменту обстеження земельної ділянки 01.11.2018 р. жодних практичних дій зі сторони позивачів чи землекористувача щодо земельної ділянки не здійснювалося. При цьому суд вірно не прийняв до уваги посилання прокурора та позивачів, що їм не було відомо про прийняття оскаржуваного рішення.

Вказане спростовується листом Костопільського райвійськкомату № 1879 від 25.11.2014 р., який був адресований військовому прокурору Рівненського гарнізону, голові Костопільської міської ради, голові Костопільської районної ради та прокурору Костопільського району та листом № 1820/06-08 від 19.12.2014 р. з повідомленням Костопільському райвійськкомату про рішення, яким рада змінила поштову адресу приміщення призовної дільниці та про рішення, яким припинила право постійного користування земельною ділянкою площею 0,16 га за землекористувачем, а також про передачу вказаної земельної ділянки до земель запасу житлової та громадської забудови міста.

Також Костопільська районна рада листом № 60/01-11 від 01.12.2014 р. проінформувала Костопільський райвійськкомат про те, що нею на підставі рішення Костопільської міської ради № 649 від 05.02.2009 р. виготовлений Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою 0,16 га.

Костопільський райвійськкомат, ІНФОРМАЦІЯ_4 та органи прокуратури не заперечили факт отримання вказаних листів, що свідчить про визнання ним цієї обставини та настання наслідків, передбачених ч. 4 ст. 165 ГПК України.

Доводить, що в позовній заяві, апеляційній скарзі прокурором та позивачами не обґрунтовано, в чому саме полягає суспільний інтерес, в який спосіб планується використовуватися земельна ділянка на якій на даний час знаходиться житловий будинок, квартири у якому належать на праві власності третім особам.

Зазначає, що апеляційна скарга прокурора не спростовує висновків суду першої інстанції про те, що військовий прокурор у числі позивачів не визначив особу, на захист прав якої подано позов - безпосереднього землекористувача - Костопільського райвійськкомату (Рівненський обласний військкомат в особі Костопільського районного військкомату, а у разі відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду, прокурор мав зазначити про це в позовній заяві і в такому разі набути статусу позивача), а також обрав спосіб захисту, який за встановлених фактичних обставин справи є неефективним, оскільки не призводить до відновлення права постійного користування за Костопільським райвійськкоматом.

З урахуванням викладеного третя особа просить апеляційну скаргу військового прокурора залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції від 04.03.2019 р. без змін.

Позивач Міністерство оборони України подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу прокурора задоволити та скасувати рішення суду першої інстанції.

Доводить, що право постійного користування земельною ділянкою площею 0,31 га (в тому числі спірних 0,1600 га) у Костопільського РВК виникло на підставі Державного Акту на право постійного користування землею (серія І-РВ 27) виданого 27 грудня 1996 року. Костопільський РВК являється суб`єктом господарювання Збройних Сил України, тому з 1996 року спірна земельна ділянка відноситься до земель оборони, і порядок використання земель оборони встановлюється окремим законом.

Вважає, що листи посадових осіб райвійськомату не можна оцінювати як згоду Міністра оборони України, навіть якщо у відповідності до Державного акту військкомат являється постійним землекористувачем.

Зазначає, що прокурор пред`явив позов в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати функції у спірних правовідносинах - Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне, тому для правильного застосування до правовідносин норм матеріального права необхідно з`ясувати, коли саме Міністерство оборони України та Квартирно-експлуатаційний відділ м. Рівне довідалися або могли довідатися про порушення свого права і коли почався перебіг позовної давності.

Міністерство оборони України і Костопільський РВК є різними юридичними особами. Згідно зі ст. З Закону України «Про Збройні Сили України» Міністерство оборони України є центральним органом влади і військового управління у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Відповідно, обізнаність Костопільського РВК про наявність певного рішення міської ради не свідчить, що про таке рішення було відомо у Міноборони.

Пояснює також, що інвентаризація - це внутрішня перевірка майна, яка не передбачає участь у ній міської ради, прокуратури, Міноборони чи суміжних користувачів земельної ділянки. Проведення інвентаризації само пособі не свідчить про те, що Костопільським РВК повідомлено про спірне рішення, видане Костопільською міською радою позивачів по справі (зокрема Міноборони, КЕВ). За таких обставин проведення інвентаризації сам по собі не свідчить про те, що позивачі за результатами такої процедури повинні були дізнатися про дії, які були самостійно вчинені щодо спірної земельної ділянки іншими особами.

Не погоджується з висновком суду першої інстанції, що прокурором невірно обрано спосіб захисту і не обґрунтовано, у чому полягає суспільний інтерес, який позивач має намір досягти у результаті розгляду справи.

Інші учасники справи відзивів суду не подали.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від "21" травня 2019 року замінено найменування третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ІНФОРМАЦІЯ_4 на

ІНФОРМАЦІЯ_5 зі складу учасників справи, оскільки встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 не є юридичною особою та підпорядкований Рівненському обласному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки.

05.06.2019 р. ОСОБА_1 подала суду заперечення, вважає, що статус юридичної особи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 підтверджений відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, тому вважає помилковим виключення ІНФОРМАЦІЯ_2 зі складу учасників даної справи.

Колегія суддів розглянувши в судовому засіданні таку заяву, вирішила, що остання не підлягає задоволенню, оскільки підстави викладені у такій заяві вже досліджувались колегією суддів, що вбачається зі змісту ухвали суду від 21.05.2019 р.

В судовому засіданні прокурор, представник Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки підтримали доводи апеляційної скарги.

Костопільська міська рада, Квартирно - експлуатаційний відділ м. Рівне, треті особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не забезпечили явку представників у судове засідання. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом у встановленому порядку /а.с. 131-134,148-151 у т. 3/. Одночасно Квартирно - експлуатаційний відділ м. Рівне та Міністерство оборони України подали суду клопотання про розгляд справи без участі представника.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка учасників справи, повідомлених в установленому порядку про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для повідомлення учасників справи про час і місце розгляду справи, явка представників в судове засідання обов`язковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників інших учасників за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом на підставі матеріалів справи встановлено наступне.

Заступник військового прокурора Рівненського гарнізону звернувся до Господарського суду Рівненської області в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне з позовом до Костопільської міської ради про визнання недійсними та скасування п. 1 рішення Костопільської міської ради від 18.12.2008 № 599 «Про припинення права користування земельними ділянками», оскільки вважає, що Костопільська міська рада незаконно розпорядилась землями оборони, які перебували на обліку Квартирно-експлуатаційного відділу м.Рівне та закріплені за ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України та ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У позовній заяві заступник військового прокурора зазначає, що органи, уповноважені державою здійснювати функції управління майном, переданим до сфери управління Міністерства оборони України, а саме - Міністерство оборони України як центральний орган виконавчої влади та КЕВ м. Рівне, - належним чином захист інтересів держави не здійснюють, оскільки, по теперішній час до Костопільської міської ради з вимогою про визнання недійсними та скасування п. 1 рішення Костопільської міської ради від 18.12.2008 № 599 не звертались.

Так, прокуратурою гарнізону 05.11.2018 р. внесено подання № 4356 вих.-18 начальнику КЕВ м. Рівне, за результатами розгляду якого надано, зокрема, акт службового розслідування, зі змісту якого вбачається, що позивач провів формальні заходи, які не спрямовані на захист порушеного права у судовому порядку /а.с. 120-127 у т.1/. Таким чином прокурор доводить, що для захисту прав та інтересів держави є підстави згідно з нормами ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру", що виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноважених суб`єктів владних повноважень (усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається).

З урахуванням викладеного судои на підставі позовної заяви та доданих до неї документів встановлено, що прокурор підтвердив підстави представництва, зазначив про докази, що підтверджують обставини спору та підстави представництва згідно з нормами ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та нормами Господарського процесуального кодексу України.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову зазначив, що військовий прокурор у числі позивачів не визначив особу, на захист прав якої подано позов - безпосереднього землекористувача - Костопільського райвійськкомату (або Рівненський обласний військкомат в особі Костопільського районного військкомату), а у разі відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду, прокурор мав зазначити про це в позовній заяві і в такому разі набути статусу позивача, а також прокурор обрав спосіб захисту, який за встановлених фактичних обставин справи є неефективним, оскільки не призводить до відновлення постійного користування земельною ділянкою.

Колегія судів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Рішенням Костопільської міської ради народних депутатів № 514 від 25.12.1996 р. «Про затвердження проекту відведення земельних ділянок Костопільському райвійськкомату в постійне користування» затверджено проект відведення земельних ділянок загальною площею 0,31 га, розміщених у м. Костопіль по вул. Коперніка, 24 (0,15 га) та 35 (0,16 га), виділених для розміщення адмінприміщення, гаражів та призовного пункту в постійне користування Костопільського райвійськкомату із забудованих земель м. Костопіль /а.с. 42 у т.1/.

27.12.1996 р. Костопільському райвійськкомату видано Державний акт на право постійного користування землею серії I-РВ № 001825, відповідно до якого надано у постійне користування земельні ділянки площею 0,15 га та 0,16 га загальною площею 0,31 га - для обслуговування адмінприміщення, призовного пункту та гаражів в АДРЕСА_2 та 35 /а.с. 43-44 у т.1/. Державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 00175.

Згідно з ст. 77 ЗК України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про використання земель оборони» (у редакції, чинній станом на дату прийняття оскаржуваного рішення) землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі - військові частини).

Порядок користування землями оборони та їх передача до комунальної власності врегульовані Наказом Міноборони України від 22.12.1997 року № 483 "Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями".

Колегія суддів звертає увагу, що у рішенні ради та у Державному акті на право постійного користування землею не зазначено, що земельна ділянка площею 0,31 га відноситься до земель оборони, призначенням землі є для обслуговування приміщень.

Костопільський райвійськкомат станом на дату видачі Державного акту та на дату прийняття оскаржуваного рішення, мав статус юридичної особи відповідно до Указу Президента України від 15.02.1994 року № 48/94 "Про Положення про військові комісаріати" та Постанови КМ України від 26.09.2001 року № 1235 "Про затвердження Положення про військові комісаріати").

01.03.2005 р. військовий комісар Костопільського райвійськкомату звернувся з листом № 311 до Голови Костопільської районної ради, в якому просив прийняти у комунальну власність Костопільського району будівлю призовної дільниці (м. Костопіль, вул. Коперніка, 35) /а.с. 46 у т.1/.

01.03.2005 р. військовий комісар Костопільського райвійськкомату звернувся з листом № 311 до військового комісара Рівненського облвійськкомату щодо прийняття рішення з приводу передачі у комунальну власність Костопільського району будівлі районного військомату (м. Костопіль, вул. Коперніка, 24, та будівлі призовної дільниці (м.Костопіль, вул. Коперніка, 35), які не є майном Міністерства оборони України і не перебувають на забезпеченні Рівненської КЕЧ району, м. Рівне /а.с. 45 у т.1/.

Довідкою Рівненською КЕЧ району № 254 від березня 2005 року, підтверджено, що будівлі розміщення Костопільського військомату не належать до сфери управління Міністерства оборони України та на обліку Рівненською КЕЧ району не перебувають /а.с. 47 у т.1/.

Рішенням Костопільської районної ради № 242 від 23.12.2005 р. «Про прийняття у спільну власність територіальних громад району (районну комунальну власність) приміщення призовної дільниці райвійськкомату» прийнято у спільну власність територіальних громад району (районну комунальну власність) приміщення призовної дільниці райвійськкомату інвентаризаційною вартістю 17 650 грн за адресою: м. Костопіль, вул. Коперніка, 35 /а.с. 50 у т.1/.

На підставі такого рішення, 30.11.2006 р. спільною комісією складений Акт приймання-передачі вказаного об`єкта нерухомого майна, підписаний уповноваженими особами /а.с. 51 у т.1/.

Таким чином, об`єктом передачі у спільну власність територіальних громад району було приміщення призовної дільниці райвійськкомату у м. Костопіль по вул. Коперніка, 35. Земельна ділянка площею 0,16 га, надана Костопільському райвійськкомату у постійне користування для обслуговування зазначеного приміщення згідно з Державним актом на право постійного користування землею від 27.12.1996 р. не передавалася, право постійного користування щодо неї у встановленому чинним на час передачі приміщення законодавством не припинялося.

Зазначена земельна ділянка була поставлена на облік в КЕВ м. Рівне, що стверджується Індивідуальною карткою № 36 обліку земельної ділянки, яка закріплена за Костопільським райвійськкоматом /а.с. 36 у т.1/.

Перебування на обліку вказаної земельної ділянки за КЕВ м. Рівне відображено у формі 405 (відомість наявності та використання земельних ділянок, складеної станом на 01.01.2009 р.), за якою станом на 01.01.2009 р. на обліку в КЕВ м. Рівне перебувала земельна ділянка військового містечка № НОМЕР_1 (м. Костопіль, вул. Коперніка, 24) загальною площею 0,31 га /а.с. 37-39 у т.1/.

Згідно з наказом начальника Рівненського гарнізону від 08.07.2013 р. № 25 «Про передачу будівель, комунальних об`єктів та інженерних мереж, які знаходяться на території військових містечок Рівненського гарнізону, на утримання та експлуатацію у військові частини» складено Акт приймання (передачі) для утримання і експлуатації будівель, споруд та території військового містечка від 22.11.2013 р., за яким будівлі, споруди та територія військового містечка № НОМЕР_1 (м. Костопіль, вул. Коперніка, 24) передано для утримання та експлуатації (без зняття з обліку КЕВ м. Рівне) від КЕВ м. Рівне до Костопільського райвійськкомату /а.с. 61- 62 у т.1/.

15.12.2008 р. рішенням виконавчого комітету Костопільської міської ради № 1126 «Про присвоєння поштового номеру» будівлі призовної дільниці, що розташована по вул. Коперніка і належить на праві комунальної власності Костопільській районній раді, присвоєно поштовий № 33 /а.с. 79 у т.1/.

18.12.2008 р. рішенням Костопільської міської ради № 599 «Про припинення права користування земельними ділянками» припинено право постійного користування Костопільським райвійськкоматом земельною ділянкою площею 0,16 га в м.Костопіль по вул. Коперніка, 33 у зв`язку з передачею приміщення призовної дільниці у районну комунальну власність та внесено зміни в Державний акт на право постійного користування землею серії I-РВ №001825 від 27.12.1996 р. /а.с. 80 у т.1/.

05.02.2009 р. рішенням Костопільської міської ради № 649 «Про надання земельних ділянок в постійне користування» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право постійного користування Костопільській районній раді земельною ділянкою площею 0,16 га по вул. Коперніка, 33 для обслуговування призовної дільниці за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови Костопільської міської ради, а також надано у постійне користування Костопільській районній раді земельну ділянку площею 0,16 га по Коперніка, 33 для обслуговування призовної дільниці за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови Костопільської міської ради /а.с. 82 у т.1/.

На виконання вказаного рішення Костопільськиій районній раді видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,16 га по вул. Коперніка, 33 для обслуговування призовної дільниці /а.с. 83 у т.1/.

З матеріалів справи вбачається, що в подальшому Костопільською міською радою видано ордери на квартири в будинку № 33 по вул. Коперніка, та безкоштовно передано у власність територіальної громади м. Котопіль трьохквартирний житловий будинок за вказаною адресою.

21.07.2016 р. рішенням Костопільської міської ради № 230 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок Костопільській міській раді в м. Костопіль по вул. Коперніка,33» затверджено «Технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок Костопільській міській раді для будівництва та обслуговування будівель органів державної влади та місцевого самоврядування в м. Костопіль, вул. Коперніка, 33 Костопільського району Рівненської області». Категорія земель - землі житлової та громадської забудови комунальної власності Костопільської міської ради. Вказаним рішенням також вирішено зареєструвати право комунальної власності за територіальною громадою м. Костопіль в особі Костопільської міської ради на земельні ділянки загальною площею 0,16 га відповідно до вимог чинного законодавства, з них: ділянка № 1 площею 0,0338 га, розміщена в м. Костопіль по вул. Коперніка, 33/1, кадастровий номер :02:002:0830; ділянка № 2 площею 0,0483 га, розміщена в м. Костопіль по вул. Коперніка, 33/2, кадастровий номер :02:002:0831; ділянка № 3 площею 0,0487 га, розміщена в м. Костопіль по вул. Коперніка, 33/3, кадастровий номер :02:002:0832; ділянка № 4 площею 0,0292 га, розміщена в м. Костопіль по вул. Коперніка, 33/4, кадастровий номер :02:002:0833 /а.с. 91-92 у т.1/.

Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на земельні ділянки: площею 0,0338 га, розміщеної в м. Костопіль по вул. Коперніка, 33/1, кадастровий -:мер :02:002:0830; площею 0,0483 га, розміщеної в м. Костопіль по вул. Коперніка, 33/2, кадастровий номер :02:002:0831; площею 0,0292 га, розміщеної в м. Костопіль по вул. Коперніка, 33/4, кадастровий номер :02:002:0833, зареєстроване за територіальною громадою м. Костопіль в особі Костопільської міської ради, а право власності на земельну ділянку площею 0,0487 га, розміщену в м. Костопіль по вул. Коперніка, 33/3, кадастровий номер :02:002:0832, - Марчук Н.О. /а.с. 99-100, 102,104-107 у т.1/.

Отже, між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із правом постійного користування земельною ділянкою, що на думку прокурора належить до земель оборони, та припиненням такого права з підстави, визначеної ст. 141 ЗК України, регулювання яких здійснюється Земельним Кодексом України, Законом України «Про правовий режим майна Збройних силах України», Законом України «Про використання земель оборони», Наказом Міноборони України від 22.12.1997 року № 483 "Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями".

Прокурором заявлено позов в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі КЕВ м. Рівне.
За визначенням організації квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, а також за повноваженнями, покладеними на квартирно-експлуатаційні відділи відповідно до Наказу Міноборони України від 03.07.2013 р. № 448, вбачається, що основним їхнім призначенням є експлуатація, утримання та забезпечення військових частин та військових містечок.

Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідно до ст. 22, ч. 1 ст. 23 Земельного кодексу України (у редакції, чинній станом на дату видачі Державного акту на право постійного користування землею Костопільському райвійськкомату) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Згідно з статтею 125, ч. 1 ст. 126 ЗК України (у редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Беручи до уваги зміст спірних правовідносин, захисту підлягає право постійного користування, порушення якого відбулося у зв`язку із прийняттям оскаржуваного рішення.

З матеріалів справи вбачається, що землекористувачем у спірних правовідносинах на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії I-РВ №001825 від 27.12.1996 р. став Костопільський райвійськкомат, який станом на дату видачі Державного акту та станом на дату прийняття оскаржуваного рішення мав статус юридичної особи відповідно до Указу Президента України від 15.02.1994 р. № 48/94 "Про Положення про військові комісаріати" та постанови Кабінетк Міністрів України від 26.09.2001 р. № 1235 "Про затвердження Положення про військові комісаріати".
Відповідно до п.п. 1, 3, 7 постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 р. № 389 "Про затвердження Положення про військові комісаріати" станом на день звернення до суду Костопільський райвійськкомат є місцевим органом військового управління, що забезпечує виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації в особливий період людських і транспортних ресурсів на відповідній території. Районні, об`єднані районні, міські, об`єднані міські, військові комісаріати підпорядковуються відповідному обласному військовому комісаріату, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Безпосереднє керівництво військовими комісаріатами і контроль за їх діяльністю здійснюють відповідні оперативні командування, а загальне - командування Сухопутних військ Збройних Сил, яке узгоджує основні питання діяльності військових комісаріатів з відповідними структурними підрозділами Генерального штабу та Міноборони. Обласні військові комісаріати є юридичними особами, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Інші військові комісаріати є відокремленими підрозділами відповідних обласних військових комісаріатів.

Такі ж положення викладені у п.п. 1, 3, 7 Положення про Костопільський районний військовий комісаріат Рівненської області оперативного командування «Захід», затвердженого Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_7 № 144 від 15.12.2017 р. /а.с. 218-221 у т.1/.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у ст. 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

У разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема правового акта індивідуальної дії, виданого органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, що звернулась за їх захистом.

При цьому, у разі порушення права на земельну ділянку його захист, у тому числі у визначений ст.ст. 21, 393 ЦК України та пунктом "г" ч. 3 ст. 152 ЗК України спосіб, здійснюється власником земельної ділянки або її землекористувачем, а відповідно право на звернення із таким позовом належить власнику, землекористувачу цієї ділянки або особі, яка відповідно до законодавства уповноважена та має право в інтересах власника земельної ділянки або землекористувача звертатись за захистом його порушеного права із одночасним обґрунтуванням в позовній заяві підстав для звернення уповноваженої особи.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним позивачем у цій справі є Костопільський районний військкомат (Рівненський обласний військкомат в особі Костопільського районного військкомату) як землекористувач спірної земельної ділянки, оскільки саме його права порушені та підлягають поновленню, а у разі відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду, прокурор мав зазначити про це в позовній заяві і в такому разі набути статусу позивача.

Таким чином, права Міністерства оборони України та КЕВ м. Рівне порушені опосередковано, оскільки останні наділені певними повноваження у процедурі передачі земель оборони органам місцевого самоврядування.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що КЕВ м. Рівне є землекористувачем, оскільки у 2008 році Костопільський райвійськкомат передав спірну земельну ділянку КЕВ м. Рівне на підставі акту приймання-передачі, а за нормами земельного законодавства право постійного користування виникає на підставі, зокрема правовстановлюючого документа, яким у цій справі є державний акт на право постійного користування землею виданий Костопільському райвійськкомату. Водночас акт приймання-передачі не породжує виникнення, зміну чи припинення права постійного користування. Внутрішні облікові документи не є право встановлювальними документами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що військовий прокурор у числі позивачів не визначив особу, на захист прав якої подано позов - безпосереднього землекористувача - Костопільського райвійськкомату або Рівненський обласний військкомат в особі Костопільського районного військкомату. Одночасно у разі відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду, прокурор мав зазначити про це в позовній заяві і в такому разі набути статусу позивача.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених ст. 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним.

Припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 0,16 га, належною Костопільському райвійськкомату згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії І-РВ № 001825 від 27.12.1996 р., відбулося на підставі рішення Костопільської міської ради № 599 «Про припинення права користування земельними ділянками» від 18.12.2008 р.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, фактичною підставою для його прийняття були клопотання юридичних та фізичних осіб про припинення права користування земельними ділянками, а правовою ст. 141 ЗК України.

Згідно з п. «а» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Порядок припинення права постійного користування врегульований ч.ч. 3, 4 ст. 142 ЗК України, відповідно до якого припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Отже, для застосування ст. 141 ЗК України як правової підстави для припинення права постійного користування земельною ділянкою необхідна була добровільна відмова Костопільського райвійськкомату, адресована власнику земельної ділянки - Костопількій міській раді.

Такої відмови судом не встановлено.

Зважаючи на викладене, судом установлено порушення відповідачем земельного законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення.

Постійним землекористувачем земельної ділянки є Костопільський райвійськкомат. У той же час, беручи до уваги наведені норми законодавства та волевиявлення військ комісаріату щодо передачі у комунальну власність адмінпримішення, одночасно з передачею приміщення призовної дільниці підлягало вирішенню питання про передачу земельної ділянки, для обслуговування якого остання і була надана Костопільському райвійськкомату згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії I-HD № 001825 від 27.12.1996 р.

При цьому за інформацією, наданою Костопільським райвійськкоматом (лист від 01.03.2005 р. № 311) та Костопільскою КЕЧ району (довідка № 254 за березень 2005 року), будівля районної призовної дільниці не належала до сфери управління Міністерства оборони України і на обліку КЕЧ району не перебувала, а отже земельна ділянка, надана виключно для обслуговування вказаної будівлі (після її передачі у комунальну власність), підлягала передачі місцевим органам влади за відсутністю потреби у ній.

Як визначено у Наказі Міноборони України від 22.12.1997 р. № 483, своєчасне виявлення земель, що не використовуються, та надання відомостей про них, покладається, зокрема на командирів військових частин - землекористувачів, у цьому випадку на Костопільський райвійськкомат, який не вчинив жодних дій, визначених Наказом, як і інші органи Збройних сил України, яким було відомо про передачу будівлі районної призовної дільниці та до повноважень яких відносилося вирішення цього питання.

Колегія суддів критично оцінює доводи, викладені у позовній заяві, що про оскаржуване рішення міської ради позивачам у справі стало відомо лише під час проведення обстеження земельної ділянки військового містечка № 64, що мало місце 01.11.2018 р., оскільки листом Костопільського райвійськкомату № 1879 від 25.11.2014 р., який був адресований військовому прокурору Рівненського гарнізону, голові Костопільської міської ради, голові Костопільської районної ради та прокурору Костопільського району, землекористувачу - Костопільському райвійськкомату станом на листопад 2014 року було достеменно відомо про те, що приміщення призовної дільниці розподілене на три квартири та надане у користування громадянам, які проводять активну забудову земельної ділянки гаражами, не маючи на це відповідних дозволів, так як право постійного користування земельною ділянкою для обслуговування вказаного об`єкту нерухомого майна залишається за Костопільським райвійськкоматом, який не використовує її вже більше 10 років (станом на 25.11.2014 р.).

У свою чергу, Костопільська міська рада своїм листом № 1820/06-08 від 19.12.2014 р. повідомила Костопільський райвійськкомат як про рішення, яким змінила поштову адресу приміщення призовної дільниці, так і про рішення, яким припинила право постійного користування земельною ділянкою площею 0,16 га за землекористувачем, а також про передачу вказаної земельної ділянки до земель запасу житлової та громадської забудови міста. Також Костопільська районна рада своїм листом № 60/01-11 від 01.12.2014 р. проінформувала Костопільський райвійськкомат про те, що нею на підставі рішення Костопільської міської ради № 649 від 05.02.2009 року виготовлений Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою 0,16 га.

Костопільський райвійськкомат не заперечив факт отримання вказаних листів, що свідчить про визнання ним цієї обставини та настання наслідків, передбачених ч. 4 ст. 165 ГПК України.

Судом також установлено, що лист Костопільського райвійськкомату № 1879 від 25.11.2014 р. був отриманий прокуратурою Костопільського району 25.11.2014 р., що стверджується записом № 4034 у книзі реєстрації вхідної кореспонденції (лист Здолбунівської місцевої прокуратури № 35/4-231 вих-19 від 08.02.2019 р.).

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що позивачі об`єктивно мали знати про те, що земельна ділянка, право постійного користування на яку припинено оскаржуваним рішенням, використовується іншими особами, а отже - про порушення права з 2014 року.

Крім того, як установлено судом, станом на дату розгляду справи на спірній земельній ділянці знаходиться об`єкт нерухомого майна - трьохквартирний житловий будинок (колишнє приміщення призовної дільниці), який перебуває у приватній власності третіх осіб залучених до справи, а земельна ділянка, надана для обслуговування приміщення призовної дільниці, перебудованого у трьохквартирний житловий будинок, належить на праві власності відповідачеві та ОСОБА_1 .

Отже, з моменту прийняття оскаржуваного рішення приміщення призовної дільниці змінило свій правовий статус на трьохквартирний житловий будинок та власників, так само змінювалися власники спірної земельної ділянки.

Тому визнання недійсним у судовому порядку рішення від 18.12.2008 р. № 599 «Про припинення права користування земельними ділянками», яким припинено право постійного користування Костопільським райвійськкоматом земельною ділянкою площею 0,16 га в м.Костопіль по вул. Коперніка, 33 та внесено зміни в Державний акт на право постійного користування землею серії I-РВ № 001825 від 27.12.1996 р., не призведе до автоматичного поновлення землекористувача Костопільського райвійськкомату в його правах та припинення права власності за новими власниками земельних ділянок, право власності за якими зареєстроване станом на дату розгляду цього спору, однак - створить невизначеність у такому праві та можливого наступного порушення прав нового власника на частину земельної ділянки, зокрема - ОСОБА_1 . У той же час громадянин України, який у межах, наданих законодавством України, набув право на земельну ділянку, не може нести негативних наслідків у зв`язку з порушенням процедури прийняття рішення органами влади чи місцевого самоврядування, які, презюмується, діють у межах правового поля.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу», при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Це поняття має широке значення, втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип «пропорційності», закріплений як загальний принцип у Договорі про заснування Європейського Суду, вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів).

Враховуючи фактичні обставини справи, ні прокурором, ні позивачами не обґрунтовано в чому саме полягає суспільний інтерес, який останні прагнуть досягти у результаті подання вказаного позову та в який спосіб планується використовуватися земельна ділянка, на якій станом на дату розгляду зазначеного спору знаходиться житловий будинок, квартири у якому належать на праві власності третім особам на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

З урахуванням аналізу та оцінки усіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що хоча оскаржуване рішення прийняте відповідачем усупереч вимогам чинного законодавства, однак визнання недійсними та скасування п. 1 рішення Костопільської міської ради від 18.12.2008 № 599 «Про припинення права користування земельними ділянками» в частині, що стосується припинення права користування Костопільського районного військового комісаріату земельною ділянкою загальною площею 0,1600 га за адресою: Рівненська область, вул. Коперніка, 33, суперечитиме принципам «належного урядування», справедливості, добросовісності та розумність, а також може призвести до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не відновить порушеного права землекористувача Костопільського райвійськкомату. Разом з тим, як зазначено вище, землі (змельні ділянки) надаються військовим частинам, установам, підприємствам та організаціям Збройних Сил України для іх розміщення та постійної діяльності, тоді як на час звернення з позовом у даній справі до суду Костопільський райвійськкомат, повідомивши про це Рівненський обласний військкомат і не одержавши заперечень, відмовився від приміщення по вул.Коперніка, 33, для обслуговування якого земельна ділянка була йому надана. У зв`язку з передачею приміщення призовної дільниці у районну комунальну власність були внесені зміни в Державний акт на право постійного користування землею серії I-РВ №001825 від 27.12.1996 р. Такі обставини на даний час не змінились, отже об`єктивно право землекористувача, обумовлене необхідністю обслуговувати приміщення, відсутнє.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову. Колегією суддів не встановлені обставини, які дозволили б апеляційному суду дійти висновку про необґрунтованість чи незаконність рішення суду першої інстанції.

Відповідач у відзиві на позовну заяву /а.с. 155-156 у т.1 / просив суд першої інстанції відмовити у задоволенні позову у зв`язку із спливом строку позовної давності. При цьому в обґрунтування обізнаності Костопільського райвійськкомату посилався на лист № 1879 від 25.11.2014 р. та лист № 1820/06-08 від 19.12.2014 р. яким було повідомлено про рішення ради, яким змінила поштову адресу приміщення призовної дільниці, так і про рішення, яким припинила право постійного користування земельною ділянкою площею 0,16 га за землекористувачем, а також про передачу вказаної земельної ділянки до земель запасу житлової та громадської забудови міста.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до норм ст.261 ЦК позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, тому колегія суддів вважає правомірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що оскільки підстави для задоволення позову по суті відсутні, тому відсутні підстави для застосування позовної давності про яку зазначено стороною у справі.

Отже, за результатом перегляду рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Господарського суду Рівненської області від 04.03.2019 р. у справі № 918/820/18 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і немає підстав для його скасування чи зміни. Доводи скаржника не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно з ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Заступника військового прокурора Рівненського гарнізону залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Рівненської області від 04.03.2019 р. у справі № 918/820/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справи № 918/820/18 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений 12 червня 2019 року.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Саврій В.А.