ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
====================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року Справа № 915/796/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Ржепецької К. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Київгума» (07403, Київська обл. м. Бровари, вул. Кутузова, 127)

до відповідача: Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» (54017, м. Миколаїв, вул. 1 Слобідська, 120)

про: стягнення 85631,12 грн,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Іонова О.Б., за довіреністю,

від відповідача: не з`явився,

Суть спору:

03.04.2019 товариство з обмеженою відповідальністю «Київгума» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 01/04 від 02.04.2019 про стягнення з Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» грошової заборгованості за договором № 309 від 18.09.2018 в загальній сумі 87552,12 грн, з яких: 75384,36 грн основний борг, 5055,92 грн пеня, 4156,11 грн інфляційні втрати, 1034,73 3% річних.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі договору поставки № 309 від 18.09.2018 з додатком до нього; рахунку-фактури № 4877 від 28.09.2018, товарно-транспортної накладної № 4877 від 28.09.2018; накладної № 4877 від 28.09.2018; довіреності № 304 від 28.09.2018 на отримання матеріальних цінностей; податкової накладної № 547 від 28.09.2018; листа претензії № 010/3682 від 09.01.2019; листа № 220 від 28.01.2019; застосування норм статей 525, 526, 530, 610, 611, 625, 629, 692 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України та мотивовані неналежним виконанням Державним підприємством «Миколаївський бронетанковий завод» грошових зобов`язань за укладеним договором поставки № 309 від 18.09.2018, а саме зобов`язань щодо своєчасної та у повному обсязі оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою суду від 08.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/796/19, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження; визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; розгляд справи по суті призначено на 07.05.2019 о 09 год. 30 хв.; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

19.04.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 1012 від 12.04.2019, у якому заявник просить суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі. Відповідач вважає, що товар поставлений за накладною № 4877 від 28.09.2018 є непоставленим у зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують належну якість такого товару. За твердженням відповідача, станом на сьогодні, у останнього строк для оплати за поставлений товар не настав, а також відсутні правові підстави для стягнення пені за порушення строків оплати та 3% річних за порушення грошового зобов`язання та інфляційних втрат.

02.05.2019 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив № 31-юр/19 від 26.04.2019, за текстом якої заявник заперечує на аргументи відповідача, викладені в позовній заяві, та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Крім того, 02.05.2019 до суду від позивача надійшло клопотання № 32-юр/19 від 26.04.2019 про відкладення розгляду справи, у якому товариство з обмеженою відповідальністю «Київгума» просить суд відкласти розгляд справи № 915/796/19 по суті, призначений на 07.05.2019 о 09 год. 30 хв., у зв`язку з неможливістю забезпечити участь у судовому засіданні повноваженого представника.

Ухвалою суду від 07.05.2019 розгляд справи відкладено на 06 червня 2019 року о 09:30.

29.05.2019 до суду від позивача надійшло доповнення до позовної заяви щодо подання попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат пов`язаних з розглядом справи № 37-юр/19 від 24.05.2019.

Суд вважає за необхідне зауважити на такому.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

За правилами п. 9 ч. 3 ст. 162 ГПК України, позовна заява повинна містити, зокрема, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

З урахуванням наведеного, слід вважати, що закон надає позивачу процесуальне право на подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат саме з позовною заявою.

Доповнення до позовної заяви, яке було надано позивачем після подання позову та відповіді на відзив, фактично є документом.

Відповідно до приписів ст. 118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням наведеного суд залишає без розгляду доповнення до позовної заяви щодо подання попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат пов`язаних з розглядом справи № 37-юр/19 від 24.05.2019, надане позивачем до суду 29.05.2019, як таке, що подане після закінчення процесуального строку та без зазначення причин відсутності відповідного попереднього розрахунку суми судових витрат в позовній заяві.

Як наслідок, 06.06.2019 до суду від позивача надійшла заява № 39-юр/19 від 05.06.2019, за текстом якої заявник зазначає, що зобов`язується протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду подати докази щодо розміру судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язану зі справою (договорів, рахунків, актів, тощо).

Станом на момент проведення судового засідання будь-яких інших заяв як по суті справи, так і з процесуальних питань від учасників справи до суду не надходило.

06.06.2019 в судове засідання з`явилися повноважені представники позивача ( ОСОБА_1 ) та відповідача ( ОСОБА_2 ), які підтвердили актуальність правових позицій сторін, викладених ними в письмових заявах по суті справи.

За результатами проведення судового засідання судом було оголошено перерву до 14 год. 30 хв. цього ж дня.

Після перерви, в зазначений час, з`явився лише представник позивача, заслухавши якого, та за відсутності інших заяв та клопотань по суті справи, суд вийшов до нарадчої кімнати для прийняття судового рішення по даній справі.

Дану справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, суд 06.06.2019 за результатами розгляду даної справи оголосив вступну та резолютивну частину рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, заслухавши представників сторін у судовому засіданні, суд

В С Т А Н О В И В:

18 вересня 2018 року між державним підприємством «Миколаївський бронетанковий завод» та товариством з обмеженою відповідальністю «Київгума» був укладений договір поставки № 309, відповідно до предмету якого позивач, як постачальник, зобов`язався в порядку та на умовах передбачених даним Договором, поставити покупцю товар асортимент, комплектність, кількість та вартість якого зазначається в Специфікаціях, що є Додатками до цього Договору, відповідач, як покупець, зобов`язався прийняти та оплатити поставлений товар в порядку та у строки, передбачені даним Договором.

За умовами наведеного договору:

- товар поставляється у наступні строки: 3 календарні дні з моменту підписання сторонами специфікації, якщо інший строк не визначний сторонами в Специфікації (п. 3.2 Договору);

- при передачі товару покупцю, постачальник зобов`язаний надати покупцю оригінали наступних документів: Рахунок-фактуру; Видаткову накладну; Товарно-транспортну накладну; Сертифікат та/або паспорт якості на Товар, або інший документ, що підтверджує якість Товару; податкову накладну в електронному вигляді, зареєстровану в ЄДРПН, а також інші документи, визначені сторонами на партію товару (п. 3.3 Договору);

- у разі ненадання/надання не в повному обсязі покупцю вищезазначених супровідних документів або ненадання належно оформлених супровідних документів, Товар вважається непоставленим (п. 3.4 Договору);

- оплата покупцем товару здійснюється за відповідним рахунком постачальника в національній валюті України, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у даному договорі (якщо постачальник не повідомить покупцеві реквізитів іншого рахунку) (п. 5.1 Договору);

- оплата по даному договору, якщо інше не визначено в Специфікації, здійснюється в розмірі 100% від суми специфікації протягом 14 банківських днів від дати отримання товару на склад покупця (п. 5.2 Договору);

- за невиконання або неналежне виконання умов даного Договору сторони несуть відповідальність відповідно до умов цього договору та згідно чинного законодавства України (п. 7.1 Договору);

- у випадку порушення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати товару, покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості (п. 7.2 Договору);

- сплата неустойки (штрафу, пені), відсотків за користування коштами, а також відшкодування збитків не звільняє сторону від необхідності виконання зобов`язань за договором (п. 7.6 Договору);

- даний договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2019 року. Якщо за місяць до закінчення строку дії цього Договору жодна зі сторін не подать іншій стороні заяви про розірвання цього Договору, він вважається продовженим на 1 рік на тих самих умовах. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення зобов`язань (у тому числі гарантійних) за даним договором (п. 9.3 Договору).

Договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача, як постачальника, про стягнення з відповідача, як покупця, заборгованості за договором поставки внаслідок порушення останнім строків оплати за поставлений товар.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 ГПК України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про поставку.

Так, згідно з приписами ч. ч. 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За умовами ч. 1 ст. 662 та ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов вищенаведеного Договору позивач поставив відповідачу, а останній прийняв у власність товар на загальну суму 75384,36 грн, що підтверджується такими доказами:

1. Копія накладної № 4877 від 28.09.2018 на суму 75384,36 грн.

2. Копія товарно-транспортної накладної № 4877 від 28.09.2018 на суму 75384,36 грн.

3. Копія довіреності на отримання цінностей № 304 від 28.09.2018.

4. Копія податкової накладної № 547 від 28.09.2018 на суму 75384,36 грн.

Крім того, на виконання умов п. 5.1 Договору позивачем надано відповідачу рахунок-фактуру № 4877 від 28.09.2018 на суму 75384,36 грн.

За твердженнями позивача, відповідач оплату за поставлений товар не здійснив.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З метою досудового врегулювання спору, позивач надіслав відповідачу лист претензію № 010/3682 від 09.01.2019. У вказаній претензії позивач просив відповідача в найкоротший термін сплатити суму боргу за отриману продукцію.

Листом № 220 від 28.01.2019 відповідач, за результатами розгляду претензії, повідомив позивача, що скрутне становище підприємства не дозволило здійснити відповідний розрахунок. Крім того, наголосив, що у разі отримання найближчим часом додаткових джерел доходу заборгованість перед позивачем буде погашена в першочерговому порядку.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту належної оплати за поставлений товар закон покладає на покупця.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором не представив, доводи позивача не спростував.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, за висновками суду в спірних правовідносинах відповідачем дійсно порушені норми та приписи чинного законодавства в частині повноти та своєчасності оплати за товар, поставлений за договором поставки № 309 від 18.09.2018, в зв`язку з чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві, відхиляються судом, оскільки факт приймання Товару за договором поставки № 309 від 18.09.2018 підтверджується накладною № 4877 від 28.09.2018, яка містить підпис уповноваженої особи відповідача, та була підписана ним без будь-яких зауважень і заперечень.

Доказів зауважень, існування будь-яких спірних питань (претензії, вимоги, листи тощо) щодо виконання позивачем умов п.3.3 Договору, відповідач суду не надав.

Судом перевірено розрахунок основної заборгованості та встановлено, що позивачем суму заборгованості в розмірі 75384,36 грн зазначено вірно.

За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені та підлягають задоволенню.

Стосовно заявленої позивачем до стягнення суми пені в розмірі 5055,92 грн, суд зазначає таке.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

На підставі статті 549 ЦК України та статті 230 ГК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню.

Відповідно до п. 7.2 Договору, у випадку порушення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати товару, покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості.

Судом перевірено розрахунок пені за Договором за період з 12.11.2018 по 27.03.2019 та встановлено, що позивачем суму заборгованості в розмірі 5055,92 грн зазначено вірно.

За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені та підлягають задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення сум збитків від інфляційних втрат в розмірі 4156,11 грн та 3% річних у розмірі 1034,73 грн суд зазначає таке.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних.

Водночас, перевіривши розрахунки позивача в частині нарахування інфляційних втрат в розмірі 4156,11 грн, який заявляє позивач, суд встановив, що нарахування позивача здійснені з допущенням помилок.

Судом встановлено, що розрахунок індексу інфляції позивачем фактично здійснено за період з жовтня 2018 року по лютий 2019 року.

Разом з тим, відповідно до абз. 3 п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, позивачем помилково включено до періоду, за який здійснено розрахунок інфляції, жовтень 2018 року, оскільки лише 20.10.2018 відповідачем мав бути здійснений платіж за договором.

Судом здійснено перерахунок розміру інфляційних втрат за період з листопада 2018 року по лютий 2019 року за допомогою програми Законодавство та встановлено, що обґрунтованою сумою інфляційних втрат за вищевказаний період до стягнення з відповідача є 2826,52 грн.

З огляду на що, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача інфляційних втрат в сумі 1329,59 грн.

Позивачем, також, нараховано відповідачу 3% річних в сумі 1034,73 грн за період з 12.10.2018 по 27.03.2019.

Суд, перевірив розрахунок 3% річних, наданий позивачем та дійшов таких висновків.

З огляду на умови п. 5.2 Договору, днем прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за поставлений товар слід вважати 20.10.2018. Судом здійснено перерахунок розміру 3% річних за допомогою програми Законодавство та встановлено, що обґрунтованою сумою 3% річних за період з 20.10.2018 по 27.03.2019 є 985,16 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача.

З огляду на що, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача 3% річних в сумі 49,57 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача належить стягнути на користь позивача (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) 1890,07 грн ((84251,96 / 85631,12) * 100 %= 98,39 %; 98,39 % * 1921,00 = 1890,07) судового збору.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-78, 86, 118, 129, 162, 219, 220, 233, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» (54017, м. Миколаїв, вул. 1 Слобідська, 120; ідентифікаційний код 07856371) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Київгума» (07403, Київська обл. м. Бровари, вул. Кутузова, 127; ідентифікаційний код 35115248) грошову заборгованість за Договором № 309 від 18.09.2018 в розмірі 75384,36 грн, пеню в розмірі 5055,92 грн, інфляційні втрати в розмірі 2826,52 грн, 3% річних в розмірі 985,16 грн та 1890,07 грн судового збору.

В решті позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 1329,59 грн та 3 % річних в сумі 49,57 грн відмовити позивачу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Київгума» (07403, Київська обл. м. Бровари, вул. Кутузова, 127; ідентифікаційний код 35115248);

Відповідач: Державне підприємство «Миколаївський бронетанковий завод» (54017, м. Миколаїв, вул. 1 Слобідська, 120; ідентифікаційний код 07856371).

Повне рішення складено та підписано судом 11.06.2019.

Суддя О.Г. Смородінова