ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. ОдесаСправа № 923/15/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Торговий дім «Центральний» Відкритого акціонерного товариства «Славутич»

на рішення Господарського суду Херсонської області від 18.03.2019, проголошене суддею Нікітенко С.В. о.12.10 у м.Херсоні, повний текст якого складено та підписано 22.03.2019,

у справі № 923/15/19

за позовом скаржника

до Комунального підприємства «Міський водоканал»

про стягнення 78 591,25 грн. збитків,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року Дочірне підприємство «Торговий дім «Центральний» Відкритого акціонерного товариства «Славутич» (далі ДП «Торговий дім «Центральний» ВАТ «Славутич») звернулось до Господарського суду Херсонської області із позовом до Комунального підприємства (далі - КП) «Міський водоканал» про стягнення матеріальних збитків в сумі 78 591,25 грн упущеної вигоди, яка втрачена позивачем внаслідок припинення водопостачання.

Позов обґрунтований тим, що з 16.01.2018 КП «Міський водоканал» повністю припинив надання послуг позивачу за укладеним між сторонами 01.12.2012 договором про надання послуг з центрального постачання холодної води і водовідведення, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання зобов`язань, чим завдав ДП «Торговий дім «Центральний» ВАТ «Славутич» збитків на суму 78 591, 25 грн., адже, одним з основних видів доходу позивача є здача орендних площ ДП «Центральний», однак після повного відключення водопостачання та водовідведення до ДП «Центральний» орендарі, які винаймали орендні площі, розірвали договірні відносили з позивачем та покинули приміщення, що призвело до не отримання позивачем доходу, на який він розраховував.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 18.03.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не обґрунтовано та не доведено належними та допустимими доказами наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для застосування до відповідача такої міри відповідальності, як відшкодування майнової шкоди.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ДП «Торговий дім «Центральний» ВАТ «Славутич» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

ДП «Торговий дім «Центральний» ВАТ «Славутич» вважає, що рішення суду є безпідставним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що акт розподілу меж обслуговування водопровідних та каналізаційних мереж, яким нібито було передано відповідачем на баланс позивача колодязь ВК 5, складений на підставі «Правил користування системами комунального водопостачання і водовідведення в містах і селищах України», затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу від 01.07.1994 № 65, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.07.1994 за № 165/374, який на час укладення між сторонами договору № 2072 від 01.12.2012 втратив чинність, оскільки був відмінений Наказом Мінжитлокомунгоспу від 27.06.2008 № 190, котрим були введені в дію нові «Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», відповідно до яких повинен був бути складений акт, та в ньому, за погодженням сторін, повинна була б бути визначена точка розподілу. Таким чином, на думку скаржника, вищевказаний акт юридичної сили не має, оскільки неможливо передати на баланс майно, на підставі нікчемного правочину.

Крім цього, скаржник вважає, що в колодязі ВК-5 є пожежний гідрант, а тому такий колодязь не може бути переданий на баланс споживачу. Також, сам відповідач своїми листами підтверджує, що колодязь ВК-5 є колодязем - КП «Міський водоканал».

Також, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що акт надання послуг між відповідачем та ТОВ «Генрі Груп» не є доказом надання послуг позивачу, адже останній та ТОВ «Генрі Груп» мають різні точки розподілу та не стосуються один одного.

03.06.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду від КП «Міський водоканал» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, рішення Господарського суду Херсонської області від 18.03.2019 прийнятим на підставі вірно встановлених фактичних обставин із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

На думку відповідача, суд першої інстанції вірно зазначив, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду врегульовано ст. 1166 ЦК України.

Крім цього, відповідач вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що колодязь ВК-5 перебуває на балансі ДП ТД «Центральний», що додатково підтверджується і актом розподілу меж обслуговування зовнішніх водопровідних і каналізаційних мереж між ТОВ «Генрі Груп» та КП «Міський водоканал» від 17.02.2017, а тому у відповідності до Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України саме ДП ТД «Центральний» повинен слідкувати за станом зазначеного колодязя. Будь-яких втручань зі сторони КП «Міський водоканал» у водопровідні мережі абонентів ДП ТД «Центральний» ВАТ «Славутич» та ТЦ «Універмаг» (зараз - ТОВ «Генрі- Груп»), поєднаних однією водопровідною мережею у період, що зазначено в позові, ані в ВК-3, ані в ВК-5 працівниками КП «Міський водоканал» не проводилось. Доказів будь-якого втручання у водопровідні мережі ДП ТД «Центральний» ВАТ «Славутич» та ТЦ «Універмаг» зі сторони КП «Міський водоканал» позивач (Апелянт) не надав.

Отже, на думку відповідача, твердження наведені в апеляційній скарзі, не доводять неправомірну поведінку відповідача, відсутній безпосередній причинний зв`язок між діями та заподіянням шкоди, у зв`язку з чим, рішення господарського суду необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Станом на час прийняття даної постанови до суду не надійшло клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку без проведення судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.12.2012 між КП «Міський водоканал» (виробник) і ДП «Торговий дім «Центральний» ВАТ «Славутич» (споживач) укладений договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення № 2072 (надалі - договір), за умовами якого виробник керуючись «Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190 (надалі - Правила), «Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальну систему каналізації м. Нова Каховка», затвердженими рішенням виконавчого комітету Новокаховської міської ради від 26.09.2006 №242, Законами України «Про питну воду та питне водопостачання», «Про житлово-комунальні послуги» та чинним законодавством України, зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором та сплачувати за стічні води, що утворюються внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготанення та здійснення поливально-мийних робіт під час прибирання територій (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 6.1 Договору точки розподілу, в яких здійснюється передача послуг від КП «Міський водоканал» до ДП «Торговий дім «Центральний» ВАТ «Славутич», визначено згідно акту розподілу меж:

- водопостачання холодної води: колодязь КК-3 - місце приєднання водопроводу ТЦ «Універмаг» до водопровідної мережі КП «Міський водоканал»

- водовідведення: колодязь КК 4 - місце приєднання каналізації ТЦ «Універмаг» до каналізації КП «Міський водоканал».

Крім цього, відповідно до підписаного обома сторонами додатку до договору №2072 від 01.12.2012 на балансі ДП «ТД «Центральний» знаходиться водопровідний колодязь ВК5 та колодязі КК1, КК2, КК3 (а.с. 69). Зазначене є підставою висновку колегії про те, що справність та працездатність перелічених колодязів відноситься до зони відповідальності позивача і протилежні твердження скаржника є безпідставними.

Звернувшись з позовом про стягнення збитків та упущеної вигоди ДП «Торговий дім «Центральний» ВАТ «Славутич» зазначило, що 16.01.2018 відповідач повністю припинив надання послуг з центрального водопостачання та водовідведення, на підтвердження чого надав лише акти №1/01 від 31.01.2018, №12/08 від 16.01.2018, № 2/02 від 28.02.2018 та №3/02 від 31.03.2018 (а.с. 40-43)., складені ним в односторонньому порядку, якими зафіксовано факт відсутності води в системі водопостачання та пожежогасіння в січні, лютому та березні 2018 року, але не визначено що є причиною її відсутності. Відповідач же, в свою чергу, заперечує факт припинення водопостачання з посиланням на часткову оплату споживачем його послуг, наданих в спірний період.

За таких обставин, господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність належних доказів порушення відповідачем умов договору або наявності з його боку іншої протиправної поведінки, яка спричинила відсутність води в системі водопостачання, за технічний стан якої відповідає саме позивач.

Позивач також стверджує, що після повного відключення водопостачання та водовідведення позивача орендарі, які винаймали орендні площі в ДП «Торговий дім «Центральний» ВАТ «Славутич», розірвали договірні відносили з позивачем та покинули приміщення, що призвело до завдання позивачу збитків та до не отримання вигоди, на підтвердження чого надано копії договорів оренди та додаткових угод до договорів оренди про припинення дії договору за згодою сторін у зв`язку з припиненням водопостачання та неможливістю експлуатації будівлі (а.с.18-43).

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією від 26.09.2018, в якій вимагав сплатити збитки та упущену вигоду у розмірі 78 591,25 грн. (а.с. 44-46). Дану претензію відповідач залишив без відповіді та реагування.

У зв`язку з тим, що відповідач в добровільному порядку суму збитків у розмірі 78 591,25 грн. не відшкодував, позивач підставі ст.ст. 1166, 1167 Цивільного кодексу України звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Згідно з положеннями статей 224, 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому, важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Разом із тим відповідно до частини 1 статті 142 Господарського кодексу України прибуток (доход) суб`єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб`єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення (постанови Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі № 923/2075/15, від 09.12.2014 у справі № 5023/4983/12).

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статей 76, 77 цього Кодексу належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 зазначеного Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За матеріалами справи судова колегія встановила, що з 01.12.2012 на балансі ДП «ТД «Центральний» знаходиться водопровідний колодязь ВК5. Згідно з Правилами благоустрою території міста Нова Каховка, затвердженими рішенням сесії Новокаховської міської ради №471 від 09.12.2011 водопровідний колодязь ВК-5 розташований на прилеглій земельній ділянці, яка утримується та входить в зону обслуговування, як об`єкт благоустрою за підприємством ДП «Торговий дім «Центральний» ВАТ «Славутич», що було встановлено господарськими судами при розгляді справи 923/882/16 за позовом КП «Міський водоканал» до ДП «Торговий дім «Центральний» ВАТ «Славутич» про стягнення 28 175, 54 грн., рішення по якій набрали законної сили у визначеному законом порядку (а.с. 92-106).

Відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії» №28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Із врахуванням зазначеного, а також положень ст. 75 ГПК України факт, що водопровідний колодязь ВК5 знаходиться на балансі ДП «ТД «Центральний», не підлягає доказуванню.

Листом від 16.02.2018 вих. № 01/45 позивач звернувся до відповідача з повідомленням, що представники відповідача перекрили засувку в колодязі ВК-5, у зв`язку з чим ТД «Центральний» вода не поступає повністю (а.с. 85).

На зазначений лист, відповідач надав відповідь від 28.02.2018, за вих. №234/02, що 02.02.2018 року працівниками КП «Міський водоканал» виконання робіт по обмеженню питного водопостачання на об`єкті надання послуг за адресою: 74900, Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Французька, буд. 13, проведено не було через технічну несправність запірної арматури у ВК-5, що повинен обслуговуватися разом із відповідними водопровідними мережами Вашим підприємством (а.с. 86).

Так, наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 27.06.2008 № 190 затверджено Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (далі - Правила № 190).

Виробник обслуговує вуличні, квартальні та дворові мережі водопостачання та водовідведення, споруди і обладнання, а також технологічні прилади й пристрої на них, які перебувають у нього на балансі або на які є відповідний договір на обслуговування із споживачем. За стан водопровідних мереж, які проходять у технічних підвалах і до яких приєднані внутрішньобудинкові мережі, є відповідальними підприємства та організації, у яких вони перебувають на балансі (п. п. 1.3., 1.6. Правил).

Отже, вищевказане спростовує, що відповідач припинив надання послуг з центрального водопостачання та водовідведення.

Тобто, позивачем не обґрунтовано та не доведено наявності у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, як необхідної умови для стягнення збитків.

Крім цього, щодо розміру заявленої до стягнення суми збитків (ймовірно неодержаних позивачем доходів), то судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що надані позивачем розрахунки завданої шкоди у вигляді упущеної вигоди є суто теоретичними, побудованими на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними первісними бухгалтерськими документами, які (документи) б свідчили про нанесення шкоди позивачу у вигляді упущеної вигоди у розмірі 78 591,23 грн.

Судова колегія не приймає доводи апеляційної скарги до уваги, оскільки вони не підтверджені жодними належними та достовірними доказами.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого господарського суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин, апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Торговий дім «Центральний» Відкритого акціонерного товариства «Славутич» слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Херсонської області від 18.03.2019 року у справі №923/15/19 - без змін.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Херсонської області від 18.03.2019 року у справі №923/15/19 залишити без змін, апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Торговий дім «Центральний» Відкритого акціонерного товариства «Славутич» без задоволення.

Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і згідно з ч.5 ст.12, ч.2 ст.282 та п.2 ч.3 ст.287 касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Постанову складено 12.06.2019 17.00.

Головуючий суддя Разюк Г.П.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Савицький Я.Ф.