ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2019 р. Справа№ 910/8913/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Козин»

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2018

у справі №910/8913/18 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Валява»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Козин»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

Державне публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг»

про визнання недійсними рішень загальних зборів, визнання недійсними змін до установчих документів, скасування запису про реєстрацію змін до установчих документів

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Валява» (далі - ТОВ «СП «Валява», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Козин» (далі - ТОВ «СП «Козин», відповідач, товариство) про:

- визнання недійсними рішень загальних зборів учасників товариства від 02.11.2013, оформлених протоколом № 1/02/11-13, про збільшення розміру статутного капіталу та перерозподіл часток в статутному капіталі товариства;

- визнання недійсними змін до установчих документів товариства, проведених на підставі протоколу загальних зборів учасників товариства №1/02/11-13 від 02.11.2013;

- скасування запису про реєстрацію змін до установчих документів товариства, що внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДРПОУ) на підставі протоколу загальних зборів учасників товариства.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рухоме майно: сільськогосподарська техніка (комплекти обладнання для дорощування свиней, відгодівля свиней, утримання маточного поголів`я в групових станках, в індивідуальних станках, утримання підсосних свиноматок з поросятами), на вартість якого було збільшено рішенням загальних зборів учасників товариства від 02.11.2013 статутний капітал відповідача, на момент його внесення не було власністю позивача, у зв`язку з чим останньому не належало право розпорядження цим майном. У зв`язку з тим, що вказане майно знаходилось у позивача на праві користування за договором фінансового лізингу №10-11-8стбст-пл/118 від 08.02.2011, лізингодавцем та власником якого є Державне публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (далі - НАК «Украгролізинг»), позивач вважає, що оскаржувані рішення та статут є незаконними, підлягають визнанню недійсними, а державна реєстрація змін до установчих документів - скасуванню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 залучено до участі у справі №910/8913/18 третю особу на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - НАК «Украгролізинг» (далі також - третя особа).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2018 у справі №910/8913/18 позов задоволено частково, визнано недійсними рішення загальних зборів учасників ТОВ «СП «Козин» від 02.11.2013, оформлені протоколом № 1/02/11-13, в частині збільшення розміру статутного капіталу товариства за рахунок внеску ТОВ «СП «Валява» рухомого майна (лінії утримання свиней) вартістю 41 633 539,70 грн, перерозподілу часток в статутному капіталі ТОВ «СП «Козин», затвердження та підписання нової редакції статуту ТОВ «СП «Козин», в іншій частині в задоволенні позову про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «СП «Козин» від 02.11.2013 відмовлено; визнано недійсним статут ТОВ «СП «Козин» в редакції, затвердженій рішенням загальних зборів учасників товариства від 02.11.2013; скасовано записи про реєстрацію змін до установчих документів ТОВ «СП «Козин», внесені до ЄДРПОУ на підставі рішення загальних зборів від 02.11.2013.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що майно, яке є предметом лізингу за договором фінансового лізингу № 10-11-8стбст-пл/118 від 08.02.2011, є тим же майном (лініями утримання свиней), що внесено 02.11.2013 до статутного фонду TOB «СП «Козин» згідно з оспорюваним рішенням загальних зборів учасників товариства; рішення TOB «СП «Козин» щодо збільшення розміру статутного капіталу товариства за рахунок майна, що не є власністю позивача, про перерозподіл часток, про затвердження статуту ТОВ «СП «Козин», який містить положення про включення до статутного капіталу майна, на яке відсутнє право власності у засновника, не відповідає закону і позов в цій частині є обґрунтованим; водночас, недійсність рішення TOB «СП «Козин» щодо збільшення розміру статутного капіталу товариства за рахунок майна, яке є предметом лізингу, не має наслідком незаконність інших рішень, прийнятих 02.11.2013, у зв`язку з чим, в іншій частині вимоги про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників товариства від 02.11.2013 є необґрунтованими; оскільки під час затвердження статуту ТОВ «СП «Козин» було прямо порушено вимоги законодавства, вимога про визнання недійсним статуту є обґрунтованою; за умов визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «СП «Козин» щодо часткового збільшення статутного капіталу товариства та про внесення змін до статуту товариства, підлягають скасуванню записи про реєстрацію змін до установчих документів товариства, внесені до ЄДРПОУ на підставі рішення загальних зборів від 02.11.2013; враховуючи, що ліквідатору ТОВ «СП «Валява» стало відомо про наявність оспорюваного рішення у листопаді 2017 року, суд дійшов висновку про відсутність обставин, які б давали підстави стверджувати про сплив строку позовної давності.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ТОВ «СП «Козин» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, які суд визнав встановленими, з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування скарги відповідач зазначав, що витребувані ухвалою суду від 17.07.2018 докази на усунення недоліків позовної заяви позивач не направив відповідачеві; судом безпідставно поновлено позивачеві строк на подання клопотання про витребування доказів, за відсутності відповідного клопотання про поновлення строку із зазначенням поважності причин його пропуску; у позивача та його представника були відсутні повноваження щодо здійснення представництва під час розгляду справи по суті; суд неправомірно відмовив у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності; суд безпідставно дійшов висновку про тотожність майна, переданого до статутного фонду TOB «СП «Козин» та майна, яке є предметом лізингу за договором фінансового лізингу № 10-11-8стбст-пл/118 від 08.02.2011; судом не було залучено до участі у справі осіб, права, обов`язки та інтереси яких порушуються оскаржуваним рішенням.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою TOB «СП «Козин» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2018 у справі №910/8913/18, призначено до розгляду на 11.03.2019, встановлено TOB «СП «Валява» та НАК «Украгролізинг» строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.

Позивач та третя особа скористалися правом, наданим статтею 263 ГПК України, надали відзиви на апеляційну скаргу, в яких просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач вказував на те, що судом правильно встановлено обставини справи, зокрема, що майно, яке є предметом договору лізингу, є тим же майном, що було внесене позивачем до статутного капіталу відповідача; обставини щодо місцезнаходження переданого в лізинг майна встановлені рішенням Господарського суду Черкаської області від 23.11.2017 у справі №925/989/17, яке набрало законної сили; шляхом прийняття оспорюваних рішень, статуту товариства та внесення відповідних змін до відомостей в ЄДРПОУ, незаконно та безпідставно відчужено майно, яке належить третій особі - НАК «Украгролізинг» та перебувало у користуванні TOB «СП «Валява».

НАК «Украгролізинг», заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, також наголошувала на правильності встановлених судом обставин, а саме, на тому, що предмет лізингу знаходиться за адресою: Черкаська область, Городищенський район, с. Валява, вул. Жовтнева, буд 5, та в подальшому дане майно разом з лініями утримання свиней внесено до статутного фонду ТОВ «СП «Козин»; судом правомірно відмовлено у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності, оскільки в даному випадку перебіг строку позовної давності обчислюється з моменту, коли арбітражний керуючий дізнався про відчуження майна, а саме, з листопада 2017 року; рішення відповідача щодо збільшення розміру статутного капіталу товариства за рахунок внеску TOB «СП «Валява» у вигляді рухомого майна (лінії утримання свиней), вартістю 41 633 539,70 грн, не відповідає законодавству, яке визначає повноваження лізингоодержувача та порядок розпорядження майном.

05.03.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від TOB «СП «Козин» надійшла відповідь на відзив TOB «СП «Валява», в якому відповідач зауважив, що повноваження ліквідатора відповідача Кандаурової А.П. закінчились 08.11.2018, однак, суд першої інстанції не звернув на це уваги; судом не вірно встановлено початок перебігу строку позовної давності, оскільки про наявність спірного майна ліквідатору Кандаруровій А.П. було відомо ще у 2015 році; не зважаючи на відсутність спірного майна у відповідача, суд безпідставно встановив тотожність рухомого майна за адресою його ймовірного розташування, що належить ТОВ «Трансджейнт 8», яке не залучено до участі у справі; суд не дав оцінки наявному в матеріалах справи Звіту про вартість майна та обладнання станом на 18.05.2018, яка складає 56 359 309,93 грн з урахуванням того, що за договором фінансового лізингу № 10-11-8стбст-пл/118 від 08.02.2011 вартість майна та обладнання станом на 08.02.2011 становить 42 202 392,00 грн; скасування реєстраційних дій (внесення змін у статутні документи) не відновлює права позивача, оскільки після даної реєстраційної дії було вчинено ряд інших реєстраційних дій, у тому числі щодо відчуження спірного майна.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 та від 01.04.2019 у розгляді справи №910/8913/18, в порядку статті 216 ГПК України, оголошувались перерви на 01.04.2019 та 13.05.2019 відповідно.

13.05.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника TOB «СП «Козин» Лесечка О.М. надійшло клопотання про відвід головуючого судді Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2019 клопотання представника TOB «СП «Козин» Лесечка О.М. про відвід головуючого судді Мальченко А.О. визнано необґрунтованим, апеляційне провадження у справі №910/8913/18 зупинено до розгляду вказаного клопотання, матеріали справи передано для визначення складу суду для розгляду вказаного клопотання про відвід.

Згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2019 клопотання представника TOB «СП «Козин» Лесечка О.М. про відвід головуючого судді Мальченко А.О. передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Сотнікова С.В., суддів Отрюха Б.В., Остапенка О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2019 заяву представника TOB «СП «Козин» Лесечка О.М. про відвід судді Мальченко А.О. у справі № 910/8913/18 залишено без задоволення.

20.05.2019 матеріали справи №910/8913/18 повернуто колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Жук Г.А., Дикунської С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2019 поновлено апеляційне провадження у справі №910/8913/18, розгляд даної справи призначено на 05.06.2019.

29.05.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника TOB «СП «Козин» Лесечка О.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване неможливістю відповідача забезпечити явку свого представника у судове засідання 05.06.2019, посилаючись на зайнятість останнього у розгляді іншої справи, призначеної на вказану дату, у зв`язку з чим просив визнати причини неявки поважними та відкласти розгляд справи.

У судове засідання відповідач явку свого уповноваженого представника не забезпечив, про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

За приписами ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

При цьому, згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (постанова Верховного Суду від 24.01.2018 у справі №907/425/16).

Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 -IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Колегія суддів враховує, що розгляд справи по суті в суді апеляційної інстанції розпочався в судовому засіданні 11.03.2019 та неодноразово відкладався, при цьому, у попередніх судових засіданнях представником апелянта були надані пояснення щодо вимог апеляційної скарги та викладено свою правову позицію щодо доводів інших учасників справи.

Крім того, у разі необхідності подати додаткові пояснення та доповнення до апеляційної скарги відповідач не був позбавлений можливості вчинити відповідні процесуальні дії шляхом направлення до суду відповідних письмових пояснень та клопотань.

Поставивши на обговорення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, заслухавши думку представників позивача та третьої особи, з огляду на встановлені статтею 273 ГПК України строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду, колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила відмовити у задоволенні даного клопотання та здійснити розгляд скарги за відсутності відповідача.

Представники позивача та третьої особи вимоги апеляційної скарги не визнали, доводи, на яких вона ґрунтується вважають безпідставними, а судове рішення законним, у зв`язку з чим просили залишити оскаржуване рішення без змін, а скаргу відповідача - без задоволення.

05.06.2019 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 08.02.2011 між Відкритим акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг», яке в подальшому змінило найменування на Державне публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (у тексті договору - лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Фастівецьке імені Зеленька» (у тексті договору - лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу №10-11-8 стбст-пл/118 (далі - договір лізингу, а.с. 84-97, т. 1), відповідно до умов якого лізингодавець передає лізингоодержувачу у користування на визначений договором строк предмет лізингу, який набувається ним у власність у постачальника, самостійно обраного лізингоодержувачем, та визначений у додатку до договору «Найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу», що є специфікацією предмета лізингу, а останній сплачує за це лізингові платежі на умовах договору.

Постачальник, перелік, кількість, ціна, вартість, строк лізингу, строк передачі і адреси місця передачі предмета лізингу встановлюються додатками до договору «Найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу». Передача предмета лізингу здійснюється на умовах EXW (місце передачі визначається в додатку) згідно з Міжнародними правилами Інкотермс в редакції 2000 року.

Відповідно до п. 5.1 договору лізингу, предмет лізингу передається лізингоодержувачу за актом за умови перерахування платежів в розмірі та порядку, визначеному п. 4.2 договору.

Лізингоодержувач не має права передавати предмет лізингу в суборенду, сублізинг, обтяжувати чи відчужувати або в будь-який інший спосіб розпоряджатися предметом лізингу без письмового дозволу лізингодавця (п. 5.4 договору лізингу).

Згідно з актом приймання-передачі сільськогосподарської техніки №1 від 06.07.2011 (а.с. 98, т. 1) лізингодавець передав лізингоодержувачу предмет лізингу (нову, яка не була у користуванні сільськогосподарську техніку) на загальну суму 41 202 392,00 грн, а саме:

комплект обладнання для дорощування свиней ОДВС-1 (8541*585) кількість од.1, вартістю 4 996 485,00 грн. (додаток № 1 до договору лізингу);

комплект обладнання для відгодівлі свиней ОДВС-2 (17438*1050) кількість од.1, вартістю 18 309 900,00 грн (додаток № 9 до договору лізингу);

комплект обладнання для утримання маточного поголів`я свиней в групових станках ОМС-Г (1276*3954) кількість од.1, вартістю 5 045 304,00 грн (додаток № 7 до договору лізингу);

комплект обладнання для утримання маточного поголів`я свиней в індивідуальних станках ОМС-1 (763*6125) кількість од. 1, вартістю 4 673 375,00 грн (додаток № 5 до договору лізингу);

комплект обладнання для утримання підсосних свиноматок з поросятами ОПСП (552*14814) кількість од.1, вартістю 8 177 328,00 (додаток № 3 до договору лізингу).

Як встановлено судом першої інстанції, постачальником цього обладнання було Товариство з обмеженою відповідальністю «Біг Дачмент Україна», яке відповідно до договору лізингу, обрано лізингоодержувачем у додатках до договору «Найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу» як постачальник майна.

10.08.2012 між НАК «Украгролізинг» (у тексті договору - лізингодавець), ТОВ «СП «Фастівецьке імені Зеленька» (у тексті договору - первісний лізингоодержувач) та ТОВ «СП «Валява» (у тексті договору - новий лізингоодержувач) було укладено додатковий договір №319 до договору фінансового лізингу №10-11-8стбст-пл/118 від 08.02.2011 (далі - Додатковий договір, а.с. 101, т. 1), відповідно до п. 4 якого сторони домовились, що всі права та обов`язки по договору фінансового лізингу від 08.02.2011 №10-11-8 стбст-пл/118, які ніс первісний лізингоодержувач беззаперечно і без інших умов з моменту підписання додаткового договору приймає на себе новий лізингоодержувач.

Відповідно до п. 5 Додаткового договору предмет лізингу передається первісним лізингоодержувачем новому лізингоодержувачу за актом приймання-передачі не пізніше 5-ти днів після підписання додаткового договору.

Згідно з п. 8 Додаткового договору новий лізингоодержувач/його майновий поручитель не пізніше 30-ти днів після підписання цього додаткового договору зобов`язується укласти з лізингодавцем договір іпотеки, передавши в іпотеку об`єкт(-и) нерухомості, в якому монтуватиметься/змонтовано предмет лізингу або передати в іпотеку (заставу) будь-яке інше майно на суму договору.

Згідно з актом приймання-передачі предмета лізингу від 13.08.2012, ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Фастівецьке імені Зеленька» передало ТОВ «СП «Валява» предмет лізингу (а.с. 100, т. 1).

03.10.2012 НАК «Украгролізинг» надіслало на адресу відповідача лист №14/2269, в якому зазначило, що договір іпотеки до цього часу не укладений, а також вимагав у строк до 15.10.2012 з`явитися до нього з необхідними документами для укладення визначеного договору.

Листом від 21.12.2012 за №21/12-12 ТОВ «СП «Валява» повідомило, що займається оформленням права власності на об`єкти нерухомого майна, які будуть в подальшому передані в іпотеку.

13.03.2013 НАК «Украгролізинг» повторно звернулася до ТОВ «СП «Валява» з листом №14/561, в якому зазначила, що в найкоротший строк очікує повноважних представників для укладення іпотечного договору. Вказаний лист залишився без відповіді та задоволення.

Вищенаведені обставини встановлені судовими рішеннями про стягнення з ТОВ «СП «Валява» заборгованості, зокрема, у справах № 925/1211/13, №925/484/14, №925/886/13, а відтак, в силу приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України, не підлягають повторному доказуванню.

З матеріалів справи вбачається, що 02.11.2013 відбулися загальні збори учасників ТОВ «СП «Валява» у складі: ТОВ «Аграрно інвестиційна група» (частка в статутному капіталі 65,22%), та ТОВ «СП «Фастівська імені Зеленька» (частка в статутному капіталі 34,78%), які прийняли рішення, оформлені протоколом № 1/02/11-13, про внесення рухомого та нерухомого майна на суму 74 711 391,09 грн до статутного капіталу TOB «СП «Козин» (а.с. 16-18, т. 1).

В той же день, 02.11.2013 відбулися загальні збори учасників TOB «СП «Козин» (далі також - Товариство) у складі ТОВ «Аграрно інвестиційна група» (частка в статутному капіталі 63,38%) та ТОВ «СП «Валява» (частка в статутному капіталі 36,62%), на вирішення яких були винесені наступні питання порядку денного:

1. Обрання голови та секретаря зборів.

2. Про збільшення розміру статутного капіталу Товариства.

3. Про перерозподіл часток в статутному капіталі Товариства.

4. Про затвердження та підписання нової редакції статуту Товариства.

Рішення вказаних зборів учасників TOB «СП «Козин» були оформлені протоколом № 1/02/11-13 від 02.11.2013 (далі - Протокол, а.с. 19-24, т. 1).

Як вбачається з вказаного Протоколу, по пункту 2 порядку денного прийнято рішення збільшити розмір статутного капіталу Товариства з 66 186 935,78 грн до 140 898 326,87 грн за рахунок внеску ТОВ «СП «Валява», у вигляді:

- нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: Черкаська область , Городищенський район, с. Валява , вул. Шевченка, буд . б /н вартістю 63 212,00 грн без ПДВ;

- нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: Черкаська область, Городищенський район, с. Валява, вул. Жовтнева, буд 5, вартістю 19 847 301,02 грн без ПДВ;

- рухомого майна (лінії утримання свиней), вартістю 41 633 539,70 грн без ПДВ;

- рухомого майна (автотранспортних засобів), вартістю 478 011,00 грн без ПДВ;

- рухомого майна (побутова техніка, оргтехніка, офісне майно), вартістю 237 428,86 грн без ПДВ.

Загальна вартість майна, яке передається до статутного капіталу Товариства складає 74 711 391,09 грн з урахуванням суми ПДВ.

Рухоме майно (лінії утримання свиней) ідентифіковане у Протоколі таким чином:

1. Лінія групового утримання супоросних свиноматок 1.1, кількість 1 шт., ціна без ПДВ 886 523,98 грн.

2. Лінія групового утримання супоросних свиноматок 1.2, кількість 1 шт., ціна без ПДВ 886 911,04 грн.

3. Лінія групового утримання супоросних свиноматок 1.3, кількість 1 шт., ціна без ПДВ 890 070,01 грн.

4. Лінія утримання запліднених ремонтних свиней 2.1, кількість 1 шт., ціна без ПДВ 932 003,39 грн.

5. Лінія індивідуального у тримання кнурів 2.2, кількість 1 шт., ціна без ПДВ 492 343,47 грн.

6. Лінія групового та індивідуального утримання ремонтного поголів`я 2.2, кількість 1 шт., ціна без ПДВ 32 221 539,29 грн.

7. Лінія групового утримання свиней вагою 30-7- кг 2.3, кількість 1 шт., ціна без ПДВ 1 220 793,11 грн.

8. Лінія групового утримання поголів`я вагою 70-120 кг 2.4, кількість 1 шт., ціна без ПДВ 1 176 275,99 грн.

9. Лінія утримання поголів`я цеху осіменіння основних свиноматок 2.5, кількість 1 шт., ціна без ПДВ 3 759 591,32 грн.

10. Лінія групового утримання поросят дорощування 2.6, кількість 1 шт., ціна без ПДВ 3 889 351,66 грн.

11. Лінія групового утримання поросят дорощування 2.7, кількість 1 шт., ціна без ПДВ 4 400 113,23 грн.

12. Лінія індивідуального утримання лактуючих свиноматок з підсисними поросятами 3.1, кількість 1 шт., ціна без ПДВ 4 516 406,34 грн.

13. Лінія групового утримання поросят дорощування 3.2, кількість 1 шт., ціна без ПДВ 7 873 835,8 грн.

14. Лінія групового утримання поросят дорощування 3.3, кількість 1 шт., ціна без ПДВ 6 485 128,32 грн.

15. Лінія групового утримання свиней та в умовах карантину 5.3, кількість 1 шт., ціна без ПДВ 1 002 598,75 грн.

По пункту 3 порядку денного прийнято рішення перерозподілити частки таким чином:

- ТОВ «СП «Валява» - 70,23%;

- ТОВ «Аграрно інвестиційна група» - 29,77%.

По пункту 4 порядку денного прийнято рішення затвердити та підписати нову редакцію статуту ТОВ «СП «Козин».

В той же день (02.11.2013) TOB «СП «Валява» та ТОВ «СП «Козин» підписали акт приймання-передачі переданого до статутного капіталу товариства майна (а.с. 25-27, т. 1).

06.11.2013 проведено державну реєстрацію нової редакції статуту ТОВ «СП «Козин», затвердженої рішенням загальних зборів учасників товариства від 02.11.2013 (а.с. 28-40, т. 1).

29.11.2013, TOB «СП «Козин», діючи як власник рухомого майна - ліній утримання свиней, яке набуте ним внаслідок внесення учасником ТОВ «СП «Валява» до статутного капіталу, відчужило майно, продавши за договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Трейдагропостач-61».

Посилаючись на те, що прийняттям вказаних рішень загальних зборів учасників ТОВ «СП «Козин» від 02.11.2013, оформлених протоколом №1/02/11-13, а також у зв`язку з затвердженням та подальшою реєстрацією Статуту ТОВ «СП «Козин» відбулося незаконне та безпідставне відчуження майна, яке належить третій особі, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з прийнятим судом рішенням про задоволення позовних вимог ТОВ «СП «Валява» до ТОВ «СП «Козин» у повному обсязі, а доводи скаржника, вважає такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Поняття, види господарських товариств, правила їх створення, діяльності, а також права та обов`язки їх учасників і засновників регулюються Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), Господарським кодексом України (надалі - ГК України), Законом України «Про господарські товариства» № 1576-XII від 19.09.1991 (до правовідносин, які виникли до втрати ним чинності в частині, що стосується товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю у зв`язку набранням чинності 17.06.2018 Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.2018).

Згідно з положеннями частини 1 статті 140 ЦК України та частини 1 статті 50 Закону України «Про господарські товариства» товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 115 ЦК України та ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» майно, передане йому учасником товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу, є власністю господарського товариства.

З Додаткового договору до договору лізингу вбачається, що предмет лізингу на момент його передачі позивачеві знаходився за адресою: Черкаська область, Городищенський район, с. Валява, вул. Жовтнева, 5.

Як зазначено вище, одним із внесків ТОВ «СП «Валява» до статутного фонду TOB «СП «Козин», було нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: Черкаська область, Городищенський район, с. Валява, вул. Жовтнева, буд 5.

Співставляюючи ці обставини, а саме, знаходження предмету лізингу за адресою: Черкаська область, Городищенський район, с. Валява, вул. Жовтнева, 5, та внесення цього нерухомого майна разом з лініями утримання свиней до статутного фонду TOB «СП «Козин», на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що майно, яке є предметом лізингу, є тим же майном (лініями утримання свиней), що внесено 02.11.2013 до статутного фонду TOB «СП «Козин».

Крім того, Господарським судом Черкаської області у рішенні від 05.09.2017 у справі № 925/989/17 17 за позовом ТОВ «СП «Валява» до ТОВ «Трансджейнт 8», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача НАК «Украгролізинг» про зобов`язання не чинити перешкод встановлено, що витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності №29862318 від 21.11.2014, який містить відомості про продаж комплексу за адресою: 19520, Черкаська область, Городищенський район, с. Валява, вул. Жовтнева, буд. 5, підтверджується наявність у відповідача переданого у лізинг обладнання у придбаному ним комплексі.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129-1 Конституції України визначають, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Враховуючи, що рішення Господарського суду Черкаської області від 05.09.2017 у справі № 925/989/17 залишено без змін за результатами апеляційного перегляду постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2017, набрало законної сили у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку, колегія суддів дійшла висновку про доведеність та обґрунтованість встановленої у зазначеному рішенні обставини щодо знаходження переданого у лізинг майна в приміщеннях за адресою: Черкаська область, Городищенський район, с. Валява, вул. Жовтнева, 5, яка повторного доведення не потребує.

Оскільки Звіт про незалежну оцінку майна та обладнання (а.с. 176-177, т. 1) відображає фактичну його вартість, яка залежить від багатьох чинників, в тому числі, попит на майно та його індивідуальність, доводи апелянта про ненадання судом першої інстанції оцінки вказаному Звіту, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

За приписами ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Отже, лізингоодержувач за договором лізингу набуває права власності на об`єкт лізингу, власником на це майно залишається лізингодавець.

Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Згідно частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 статті 321 ЦК України).

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішення TOB «СП «Козин» щодо збільшення розміру статутного капіталу товариства за рахунок внеску ТОВ «СП «Валява», у вигляді рухомого майна (лінії утримання свиней), вартістю 41 633 539,70 грн без ПДВ, не відповідає законодавству України, яке визначає повноваження лізингоодержувача та порядок розпорядження майном. Відсутність обтяження і страхування лізингового майна є тими обставинами, які не надають лізингоодержувачу право розпорядження майном.

Як правильно зазначив місцевий господарський суд, рішення загальних зборів учасників господарського товариства є актом, оскільки це рішення зумовлює настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Проведення загальних зборів, яке повинно здійснюватись з дотриманням закону, полягає у дотриманні як процедурних вимог, так і вимог, що визначають правомірність змісту рішення. Отже, невідповідність змісту рішення загальних зборів товариства вимогам закону свідчить про порушення вимог під час проведення загальних зборів товариства, що є підставою для визнання його недійсним.

Враховуючи наведені обставини та вимоги законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення TOB «СП «Козин» щодо збільшення розміру статутного капіталу товариства за рахунок майна, що не є власністю позивача, про перерозподіл часток, про затвердження статуту ТОВ «СП «Козин», який містить положення про включення до статутного капіталу майна, на яке відсутнє право власності у засновника, не відповідає закону, а тому позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Разом з тим, як правильно зазначив місцевий господарський суд, недійсність рішення TOB «СП «Козин» щодо збільшення розміру статутного капіталу товариства за рахунок майна, яке є предметом лізингу, не має наслідком незаконність інших рішень, прийнятих загальними зборами учасників товариства 02.11.2013, у зв`язку з цим, в іншій частині вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «СП «Козин» від 02.11.2013 задоволенню не підлягають.

Крім того, позивачем були заявлені вимоги про визнання недійсними змін до установчих документів товариства, проведених на підставі протоколу загальних зборів учасників товариства від 02.11.2013 № 1/02/11-13, посилаючись на те, що під час затвердження Статуту ТОВ «СП «Козин» було порушено вимоги законодавства, а саме, включено майно, на яке відсутнє право власності у засновника.

Відповідно до статті 143 ЦК України установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є Статут, який серед іншого повинен містити відомості про вид товариства, предмет, цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування, розмір та порядок утворення статутного капіталу, порядок розподілу прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства, порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна кваліфікована більшість голосів, порядок внесення змін до установчих документів, порядок ліквідації чи реорганізації товариства, а також права та обов`язки учасників товариства.

Аналогічні приписи містить стаття 4 Закону України «Про господарські товариства».

При вирішенні спорів про визнання установчих документів господарського товариства недійсними господарським судам необхідно розмежовувати правову природу статуту та установчого (засновницького) договору товариства.

Статут юридичної особи за змістом частини другої статті 20 ГК України є актом, який визначає правовий статус юридичної особи, оскільки він містить норми, обов`язкові для учасників товариства, його посадових осіб та інших працівників, а також визначає порядок затвердження та внесення змін до статуту. Підставами для визнання акта, в тому числі статуту, недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт, а також порушення у зв`язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Статут не є одностороннім правочином, оскільки затверджується (змінюється) загальними зборами учасників (засновників, акціонерів), які не є ні суб`єктом права, ні органом, який здійснює представництво товариства. Не є статут і договором, тому що затверджується (змінюється) не за домовленістю всіх учасників (засновників, акціонерів) товариства, а більшістю голосів акціонерів чи простою більшістю голосів учасників товариства (статті 42, 59 Закону про господарські товариства). У зв`язку з цим при вирішенні спорів щодо визнання статуту недійсним не застосовуються норми, які регламентують недійсність правочинів (п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів»).

З огляду на те, що під час затвердження статуту ТОВ «СП «Козин» було прямо порушено вимоги законодавства, а саме, до статутного капіталу включено майно, на яке відсутнє право власності у засновника, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, ще вимога позивача про визнання недійсним статуту є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

При цьому, вирішуючи питання про обґрунтованість вимоги про недійсність статуту в цілому, а не в частині, місцевий господарський суд правомірно виходив з неможливості існування цього документу без таких положень як розмір статутного капіталу та частки учасників.

Одночасно, з огляду на обставини визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «СП «Козин» щодо часткового збільшення статутного капіталу товариства та про внесення змін до статуту товариства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заявлених похідних позовних вимог про скасування реєстраційних дій (записів) щодо державної реєстрації змін до установчих документів ТОВ «СП «Козин», внесених до ЄДРПОУ на підставі рішення загальних зборів від 02.11.2013.

При цьому, оцінюючи ефективність обраного позивачем способу захисту права, суд першої інстанції правильно зазначив, що вони узгоджуються з визначеними способами захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ст. 16 ЦК України, і розгляд вимог про недійсність рішення та статуту має наслідком відновлення правового статусу позивача як користувача об`єкта лізингу, а відтак, обраний позивачем спосіб захисту є дієвим.

Доводи апелянта про те, що скасування реєстраційних дій (внесення змін у Статутні документи) не відновлює права позивача, так як після реєстрації таких змін відбулось багато реєстраційних дій, зокрема, щодо переходу майна, яке є дійсним предметом спору, колегією суддів відхиляються, виходячи з наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться, зокрема, на підставі: судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо, зокрема, визнання повністю або частково недійсними рішень засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу; скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі.

Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», суб`єкт державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дати отримання судового рішення, передбаченого пунктом 2 частини першої цієї статті: 1) звертається до суду за роз`ясненням судового рішення - у разі якщо судове рішення є незрозумілим для суб`єкта державної реєстрації; 2) повідомляє суд або державну виконавчу службу про неможливість виконання рішення із зазначенням підстав - у разі неможливості виконання судового рішення; 3) проводить відповідну реєстраційну дію шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру (крім випадків, передбачених пунктами 1 та 2 цієї частини); 4) формує виписку для її оприлюднення на порталі електронних сервісів - у разі зміни відомостей, що містяться у виписці.

З огляду на те, що відомості про розмір статутного капіталу та про дату закінчення його формування підлягають внесенню до ЄДРПОУ, враховуючи визнання недійсними рішень загальних зборів учасників ТОВ «СП «Козин» про збільшення розміру статутного капіталу та про внесення змін до статуту товариства, оформленого протоколом № 1/02/11-13 від 02.11.2013, колегія суддів находить правильним висновок місцевого господарського суду щодо обґрунтованості заявленої позивачем вимоги про скасування запису про реєстрацію змін до установчих документів товариства, внесених до ЄДРПОУ на підставі вказаного рішення загальних зборів, а доводи апелянта в цій частині - безпідставними.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції у відзиві на позовну заяву було заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

Як встановлено місцевим господарським судом, постановою Господарського суду Черкаської області від 28.09.2015 у справі № 925/137/15 позивача визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатора Кандаурову Анну Павлівну.

Відповідно до ч. 2 ст. 38, ч. 1 ст. 40, ч. 2 ст. 41, ч. 4 ст. 42, ч. 7 ст. 46 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено скоріше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника, власників майна банкрута. Одними із повноважень ліквідатора, які на нього покладені законом, є вжиття заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

З урахування викладеного, на переконання суду апеляційної інстанції, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що за правилами ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли ліквідатору, як посадовій особі, що зобов`язана вживати заходи по збереженню майна банкрута, стало відомо про порушення прав останнього.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.06.2018 у справі №21/89б/2011.

Враховуючи, що за твердженням позивача, яке не спростоване відповідачем, ліквідатору стало відомо про наявність спірного рішення у листопаді 2017 року під час ознайомлення з матеріалами справи №925/1534/14 в ході здійснення ліквідаційної процедури ТОВ «СП «Валява» в частині розшуку майна боржника, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність обставин, які б давали підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності.

При цьому твердження апелянта про те, що судом не вірно встановлено початок перебігу строку позовної давності, оскільки про спірне майно ліквідатору Кандаруровій А.П. стало відомо у 2015 році не підтверджено жодними доказами.

Також колегією суддів відхиляються доводи апелянта про те, що у позивача та його представника були відсутні повноваження щодо здійснення представництва під час розгляду справи по суті, оскільки строк повноважень ліквідатора ТОВ «СП «Валява» Кандарурової А.П. закінчився 08.11.2018.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Черкаської області від 19.03.2019 у справі №922/137/15 продовжено строк подання звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу на шість місяців та ухвалено арбітражному керуючому Кандауровій А.П. виконувати повноваження ліквідатора банкрута до прийняття судом рішення про затвердження звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу та закриття провадження у справі (а.с. 126, т. 2). При цьому, у вказаній ухвалі судом встановлено, що питання про продовження строку подання звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу на шість місяців було погоджено на засіданні комітету кредиторів ТОВ «СП «Валява» протоколом зборів комітету кредиторів №16 від 07.11.2018.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на встановлені обставини справи та вимоги законодавства, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про часткове задоволення позову ТОВ «СП «Валява» до ТОВ «СП «Козин».

При цьому, судова колегія відхиляє як безпідставні твердження скаржника про порушення судом першої інстанції під час розгляду справи норм процесуального права, що на думку позивача проявилось, зокрема, в діях суду щодо задоволення клопотання позивача про витребування доказів, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ч. 4 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Приписами ст. 80 ГПК України встановлено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

За приписами ч. 1 ст. 81 ГПК України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 ГПК України. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтовує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Даний строк, відповідно до ч. 2 ст. 80 ГПК України, для позивача визначений часом подання позовної заяви.

За загальним правилом, заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених ГПК України (ч. 2 ст. 118 ГПК України).

Частиною 1 статті 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З матеріалів справи вбачається, що 02.11.2018 позивачем було подано до Господарського суду міста Києва клопотання про витребування у ТОВ «СП «Козин» первинних документів, що підтверджують отримання у власність та митне оформлення майна, що було передано до статутного капіталу відповідача.

В обґрунтування вказаного клопотання позивач посилався на те, що відповідач не надав жодних доказів на підтвердження своїх доводів про те, що внесене майно є не тим самим майном, яке було передано на підставі договору фінансового лізингу. Одночасно позивач заявив про необхідність поновлення строку для подання цього клопотання, оскільки необхідність його заявлення виникла після ознайомлення з запереченнями відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що Господарським судом міста Києва ухвалою від 05.11.2018 правомірно поновлено ТОВ «СП «Валява» строк для витребування доказів у ТОВ «СП «Козин» та витребувано відповідні докази.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не було залучено до участі у справі осіб, права, обов`язки та інтереси яких порушуються оскаржуваним рішенням, зокрема, ТОВ «Трейдагропостач-61» та ТОВ «Трансджейнт 8», колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

За приписами ч. 1 ст. 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Частиною 2 вказаної норми визначено, що якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Колегія суддів зазначає, що у вирішенні відповідного питання суд має з`ясовувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

Згідно з ч. 3 ст. 50 ГПК України у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідних клопотань до суду першої інстанції не надходило, а відповідачем в апеляційній скарзі не обґрунтовано та колегією суддів не встановлено, що у зв`язку з прийняттям судового рішення у даній справі вказаних відповідачем осіб буде наділено новими правами чи покладено на них нові обов`язки, або змінено їх наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

Згідно з приписами ч. 1-3 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2018 у справі №910/8913/18 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ТОВ «СП «Козин» має бути залишена без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Козин» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2018 у справі №910/8913/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2018 у справі №910/8913/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/8913/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.06.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська