ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2019 р. м. Київ Справа№ 920/7/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Чорної Л.В.

Іоннікової І.А.

розглянувши в письмовому провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Сумської області від 11.03.2019 у справі № 920/7/19 (суддя Джепа Ю.А., м. Суми, повний текст рішення складено 15.03.2019)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Дамиріс", м. Харків

до Державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України", с. Іванівка, Великописарівський р-н, Сумської обл.

про стягнення 96 911,93 грн.

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дамиріс" звернулось до Господарського суду Сумської області із позовною заявою до Державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України" про стягнення 96 911,93 грн., з яких: 77 008,00 грн.- заборгованості за договором підряду від 18.07.2017 № 180717, 14 793,97 грн. - пеня, 3 850,40 грн. - штраф та 1 259, 56 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором підряду щодо своєчасної оплати виконаних позивачем робіт.

Відповідач у відзиві на позовну просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що дата акту приймання виконаних будівельних робіт, який повторно надсилався, є 26.04.2018 року, в попередньому акті приймання виконаних будівельних робіт зазначено - 2017 рік, що викликає сумніви у достовірності зазначених в актах відомостей. За твердження відповідача, на деяких видах робіт підвищена їх кількість та вартість, деякі роботи не виконувались. Вважає податкову накладу, внесену 07.05.2018, недостатнім доказом здійснення господарської операції.

Щодо стягнення штрафу за не підписання акту заперечує, оскільки на акті приймання-передачі виконаних будівельних робіт за 2017 рік міститься підпис та відбитки печаток сторін, вважає необґрунтованим та неправильним нарахування пені, 3 % річних та заявлені до стягнення суми витрат на правничу допомогу.

Також посилається на норму ст. 551 Цивільного кодексу України щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки.

Рішенням рішення Господарського суду Сумської області від 11.03.2019 у справі № 920/7/19 позов задоволено частково; стягнуто з державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці ім. В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Дамиріс" заборгованість за договором підряду від 18.07.2017 № 180717 в розмірі 77 008,00 грн. пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань в розмірі 14 793,97 грн. 3% річних в розмірі 1 259,56 грн., а також 1 691,99 грн. судового збору; у стягненні 3 850,40 грн. штрафу - відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, факт виконання позивачем робіт за договором підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт, відповідачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження пред`явлення позивачу претензій стосовно неналежного виконання робіт, в тому числі стосовно обсягів виконаних робіт та ціни, доказів оплати виконаних робіт. А тому стягнення з відповідача на користь позивача 77 008,00 грн. заборгованості за договором підряду від 18.07.2017 № 180717 в розмірі є правомірним.

Також суд першої інстанції, враховуючи факт невиконання відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати виконаних робіт, визнав правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1 259,56 грн., пені в сумі 14 793,97 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність вимог позивача в частині стягнення з відповідача штрафу в сумі 3 850,40 грн., оскільки (за висновками суду) відповідачем були прийняті виконані позивачем роботи, акт приймання виконаних будівельних робіт з боку відповідача підписаний. Саме невиконання таких дій передбачали накладення 5 % штрафу.

Не погодившись із вказаним рішенням, державне підприємство "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України (далі-скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Дамиріс" на користь державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України" судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Заявник апеляційної скарги вказує, що його керівником вчинено значне господарське зобов`язання без погодження з Національною академією аграрних наук, а тому при укладанні перелічених вище договорів підряду керівником відповідача було перевищено свої повноваження.

Скаржник вважає, що нарахування 147 93,97 грн. пені за обставин, коли з відповідача судовим рішенням стягнуто основний борг у розмірі 77 008,00 грн., трьох відсотків річних в сумі 1 259,56 грн. та 6 607,60 судових витрат, є спробою позивача збільшити власні доходи за рахунок відповідача.

Державне підприємство "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України" зазначає, що відповідач є суб`єктом господарювання, який належить до державного сектора економіки - державним підприємством, що має особливий статут та значення для розвитку економіки держави.

Вважає, що нарахування штрафу у розмірі 5 відсотків від суми договору, визначеному у п. 5.4. договору підряду від 18.07.2017 № 180717 є безпідставними та необґрунтованими.

Також посилається на порушення ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 223 Господарського кодексу України.

Разом з тим, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду зазначає, згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00 грн. Х 100 = 192 100, 00 грн.).

Враховуючи, що предметом розгляду у даній справі є стягнення 96 911,93 грн., то вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 920/7/19; розгляд апеляційної скарги Державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Сумської області від 11.03.2019 у справі № 920/7/19 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

02.05.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про необґрунтованість та безпідставність доводів, викладених у апеляційній скарзі відповідача та просить відмовити у її задоволенні, а оскаржуваний судовий акт залишити без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 18.07.2017 між товариством з обмеженою відповідальністю "Дамиріс» та Державним підприємством "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України" було укладено договір підряду № 180717 на виконання капітального ремонту приміщення гаража в с. Іванівка Великописарівського району Сумської області (далі за текстом - договір).

Відповідно до пункту 2.1. договору загальна вартість робіт, яку замовник сплачує підряднику складає 127 008 грн. 00 коп. Вона визначається договірною ціною на виконання робіт, визначеною на підставі локального кошторису № 2-1-1, які є невід`ємною частиною договору.

Вартість робіт узгоджується сторонами, фіксується у додатку №1 "Договірна ціна" і становить 127 008 грн. 00 коп. Вартість робіт сплачується замовником виконавцю не пізніше 5 (п`яти) банківських днів після підписання сторонами актів виконаних робіт (п. 2.1., п. 2.2. договору).

За умовами п. 3.1. договору, виконані згідно з договором роботи підрядник здає замовнику по акту здавання-приймання виконаних робіт по формі КБ-2 та довідкою КБ-3.

Відповідно до п. 3.2. договору роботи вважаються виконаними після підписання сторонами акту здавання-приймання виконаних робіт, який замовник зобов`язаний підписати протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту надання підрядником акту.

Згідно з п. 3.3. договору мотивована відмова замовника від приймання робіт та підписання акту здавання-приймання робіт підряднику має бути викладена у письмовій формі, зокрема, сторонами складається двосторонній акт з переліком необхідних доробок та термінів їх виконання. Якщо замовник не надає протягом 5 (п`яти) робочих днів письмову відмову від підписання акту здавання-приймання виконаних робіт, роботи вважаються прийнятими в повному обсязі і з належною якістю.

За умовами п. 4.1. договору, підрядник зобов`язаний: 1) почати виконання робіт після того, як замовник виконає в сукупності наступні умови: надасть підряднику технічне замовлення та документи, передбачені законодавством; надасть об`єкт для виконання робіт в належному вигляді, а саме: вільним від устаткування та сміття; 2) виконати всі роботи, які визначено у договорі та додатках до нього, в повному обсязі, якісно, у встановлені терміни та з дотриманням дійсних в Україні нормативно технічних документів, вимог охорони навколишнього середовища, норм техніки безпеки, пожежної безпеки, охорони праці; 3) здійснити за взаємною згодою з замовником усі додаткові роботи, що виникнуть у ході виконання основних робіт; 4) забезпечити на об`єкті виконання необхідних заходів з техніки безпеки та пожежної безпеки; 5) повідомляти замовника про готові для прийому обсяги робіт щодо об`єкта і об`єкт в цілому.

Пунктом 4.3. договору визначено, що замовник зобов`язаний: узгодити з підрядником технічне замовлення та строк його виконання; забезпечити своєчасне передання підрядникові кошторисної документації та об`єкту на час виконання робіт; забезпечити на об`єкті до початку робіт і в період виконання робіт по цьому договору всі необхідні умови та технологічні вимоги для виконання даного виду робіт; надати підряднику можливість доступу на об`єкт для виконання робіт; забезпечити підрядника для виконання робіт водопостачанням та електроенергією; не пізніше 5-ти днів після отримання виконання робіт підрядником підписати акти виконаних робіт та оплатити виконані роботи.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що сторонами підписано договірну ціну до договору та локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1.

В матеріалах справи наявні копії акту приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт КБ-3 за 2017 рік на суму 127 008,00 грн., що підписані сторонами, підписи скріплені печатками підприємств.

Вказані акт та довідка не містять дати їх підписання.

В процесі виконання робіт відповідачем проведено оплату, відповідно до умов договору, на загальну суму 50 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 04.09.2017 № 462 (а.с. 83).

16.05.2018 позивач листом за вих. № 16/05-01 надіслав лист відповідачу для підписання акти приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт, в тому числі акт № 2 виконаних будівельних робіт за квітень 2018 року на суму 127 008,00 грн. та відповідну довідку за квітень 2018 року.

В процесі розгляду справи місцевим господарським судом встановив, що підписані сторонами акт та довідка містили недоліки, (відсутність дати підписання), тому позивач надіслав повторно на адресу відповідача акт приймання виконаних робіт від 23.04.2018 № 2 та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати від 23.04.2018.

Згідно з інформацією з сайту https://ukrposhta.ua/ (відстеження поштових відправлень), лист від 16.05.2018 отриманий відповідачем 20.05.2018.

Неоплаченими з боку відповідача залишитися 77 008,00 грн.

Вказане й стало підставою для звернення позивача до суду із позовом до відповідача про стягнення 77 008,00 грн. заборгованості за договором підряду № 180717 від 18.07.2017.

Крім того, позивачем також було заявлено до стягнення з відповідача, крім основного боргу, було заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 1 259,56 грн., пені в розмірі 14 793,97 грн. та штрафу в розмірі 8 850,40 грн.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу ( ст. 837 ЦК України).

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (ст. 843 ЦК УКраїни).

Згідно з ст. 853 ЦК України, замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

Відповідно до ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. За приписами ст. 4 даного Закону, одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи (ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Згідно з п. 2.1, 2.4, 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Порушення правил оформлення первинних документів не спричиняє їх недійсність, але безпосередньо впливає на можливість доведення стороною обставин, на підтвердження яких вона подала відповідні документи.

Відповідальність та контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств. Відтиском печатки засвідчується, серед іншого, також справжність підпису її власника. Порядок використання печатки встановлюється її власником самостійно, власник на свій розсуд розпоряджається печаткою, а також самостійно відповідає за її збереження.

Судом першої інстанції встановив, що сторонами підписано акт приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в на загальну суму 127 008,00 грн. за 2017 рік та довідку про вартість виконаних будівельних робіт КБ-3.

Підписи скріплені печатками підприємств. Заперечень сторін з цього приводу матеріали справи не містять.

Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, підписуючи акт та довідку, скріплюючи їх печаткою, погодився з об`ємом та вартістю робіт, виконаних позивачем за договором.

Разом з тим, доказів протиправності використання печатки відповідачем не надано, у зв`язку з чим відсутні правові підстави вважати, що печатка ДП "Правдинське" використовувалась не на розсуд відповідача чи всупереч його волі.

Замовник виконав свій обов`язок щодо підписання наданого йому підрядником акту приймання-передачі виконаних робіт.

Відповідач не спростовує факту виконання робіт позивачем та факту підписання акту приймання виконаних робіт.

У п. 2.1 договору сторони визначили, що вартість робіт становить 127 008 грн. 00 коп. Відповідно до акту приймання виконаних будівельних робіт, їх вартість складає 127 008 грн. 00 коп, що не перевищує погоджену сторонами у договорі ціну робіт.

Підписуючи акт виконаних підрядних робіт, претензій стосовно невиконання чи неналежного виконання позивачем робіт, вказаних у акті, відповідачем не пред`являлось, в тому числі стосовно обсягів виконаних робіт та ціни.

Докази пред`явлення претензій відсутні в матеріалах справи.

Також відповідач не висловив будь-яких заперечень після направлення йому відповідних акту та довідки повторно в травні 2018 року.

Статтями 526, 629 ЦК України та п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України унормовано, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 цього ж Кодексу, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином ( ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вже зазначалось вище, відповідачем проведено оплату, відповідно до умов договору, на загальну суму 50 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 04.09.2017 № 462.

Водночас, докази повної оплати виконаних робіт у строки визначені договором матеріали справи не містять, у зв`язку з чим у скаржника виникла заборгованість перед позивачем в сумі 77 008,00 грн.

За таких обставин, враховуючи факт виконання позивачем робіт за договором, що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт (доказів на підтвердження пред`явлення позивачу претензій стосовно неналежного виконання робіт, в тому числі стосовно обсягів виконаних робіт та ціни скаржником не надано), відсутність доказів оплати виконаних робіт, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 77 088,00 грн. заборгованості за виконані роботи.

Також товариством з обмеженою відповідальністю "Дамиріс" у позовній заяві було заявлено до стягнення пеню, штраф та 3 % річних.

З даного приводу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що за своїми ознаками 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою він є самостійними способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

За прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачу нараховані 3 % річних в сумі 1 259,56 грн. за період з 26.05.2018 по 10.12.2018, виходячи з суми боргу в розмірі 77 008, 00 грн.

Виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою ( ч. 1 ст. 549 ЦК України).

У відповідності до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України (надалі-ГПК України) встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У ст. 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано ( ч. 6 ст. 232 ГК України).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 10.01.2002№ 2921-ІІІ, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Згідно з п. 5.2. договору, при простроченні розрахунку за виконані роботи замовник сплачує підрядникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

За прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачеві нарахована пеня в сумі 14 793,97 грн. за період з 26.05.2018 по 10.12.2018, виходячи з суми боргу в розмірі 77 008,00 грн.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення пені та 3 % річних вважає розрахунок, здійснений місцевим господарським судом арифметично правильним відповідно до якого загальний розмір пені від суми основної заборгованості за договором підряду № 180717 від 18.07.2017 у період з 26.05.2018 по 10.12.2018 становить 14 793,97 грн., розмір 3% річних у вказаних період становить 1 259,56 грн.

За таких обставин, враховуючи факт невиконання скаржником умов договору щодо своєчасної оплати виконаних робіт, оскільки право позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних, пені передбачене діючим законодавством України та умовами укладеного між сторонами договору, правомірним є висновок суду першої інстанції про задоволенню позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1 259,56 грн. та пені 14 793,97 грн.

Північний апеляційний господарський суд вважає погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність заявленого позивачем до стягнення штрафу в сумі 3 850,40 грн. оскільки як встановлено вище, відповідачем були прийняті виконані позивачем роботи, акт приймання виконаних будівельних робіт з боку відповідача підписаний, не підписання яких, згідно з п. 5.4. договору, і було підставою для нарахування такого штрафу.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає неспроможними посилання скаржника на неправомірне заявлення вимог про стягнення штрафу, як безпідставне збагачення позивача, оскільки в задоволенні такої вимоги судом було відмовлено.

Що стосується цих же посилань заявника апеляційної скарги щодо задоволених 3 % річних та пені, суд апеляційної інстанції зазначає, що 3 % є компенсацією боржника за безпідставне користування коштами за час прострочки, а стягнення пені є мірою відповідальності, яку (та її розмір) узгодили самі сторони в укладеному договорі (п. 5.2.).

Стосовно посилається скаржника як у відзиві на позову заяву так і апеляційній скарзі на ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 223 Господарського кодексу України слід зазначити наступне.

Скаржником конкретного розміру, на який він вважає необхідним зменшити розмір пені та доказів на підтвердження відповідних обставин щодо винятковості даного випадку, виходячи з інтересів сторін, з огляду на причини невиконання зобов`язання, співрозмірності стягуваної неустойки тощо, ним до суду не надано.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення пені.

Посилання ж скаржника в апеляційній скарзі на перевищення його керівником своїх повноваження взагалі не заперечувалося ним в суді першої інстанції та в межах розгляду даної справи не встановлено. А тому такі доводи відхиляються судом як необґрунтовані.

В ст.ст. 76-79 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

За результатами перегляду даної справи суд дійшов висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Інші доводи викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 11, 74, 76-79, 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 11.03.2019 у справі № 920/7/19 залишити без змін.

3. Справу № 920/7/19 повернути до Господарського суду Сумської області.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Л.В. Чорна

І.А. Іоннікова