ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2019 року м.Дніпро Справа № 912/2185/16

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Парусніков Ю.Б., Білецької Л.М.

секретар судового засідання Мудрак О.М.

представники сторін:

від відповідач-1: Клименко Є.Г., довіреність №б/н від 17.12.2018 р., адвокат;

від відповідача-2: Опольський С.В., ордер №040205 від 06.05.2019 р., адвокат;

інші представники сторін не з"явилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" на ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 10.01.2019 року (повний текст складено 15.01.2019 року) у справі № 912/2185/16 (суддя Тимошевська В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ", 04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8

до відповідача-1: Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об`єднання "Етал", 28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Заводська, 1,

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант", 01054, м. Київ, вул. Олеся Гончара, 52, оф. 11

до відповідача-3: Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Національні інвестиції", 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 15

про визнання недійсним договору від 11.03.2014 про встановлення солідарного обов`язку за кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 10.01.2019 року в межах справи про банкрутство № 912/2185/16 відмовлено в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" № 1720/10-ІІІ від 18.10.2017 року про визнання недійсним договору від 11.03.2014 року про встановлення солідарного обов`язку за кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Науково-виробниче об`єднання "Етал" та Акціонерним товариством "Банк" Національні інвестиції".

Ухвала суду мотивована тим, що позивачем не доведено наявність ознак фіктивності оспорюваного договору.

Не погодившись з вищезазначеною ухвалою суду, Акціонерне товариство "Піреус Банк МКБ" оскаржило її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що суд першої інстанції не надав оцінки прохальній частині позовної заяви № 1720/10-111 від 18.10.2017 року, яка викладена наступним чином: "Визнати недійсним Договір від 11.03.2014 року про встановлення солідарного обов`язку за Кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012 року, який укладений між Приватним акціонерним товариством "Науково-виробниче об`єднання "Етал" та Акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції", а також не в повній мірі дослідив підстави позову: фіктивність (ч. 1 ст. 234 ЦК), недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК (ч. 1 ст. 215 ЦК), невідображення у звітності будь-якої інформації стосовно оспорюваного договору, невідповідність правочину меті статутної діяльності АТ "НВО "Етал", укладення оспорюваного договору з метою істотного впливу та контролю над процедурою банкрутства.

Також апелянт зазначав, що суд першої інстанції не дав правової оцінки доводам АТ "Піреус Банк МКБ", викладеним в позовній заяві № 1720/10-111 від 18.10.2017 року щодо недійсності оспорюваного договору з підстав, визначених ч. 1 ст. 215 ЦК (підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК) та відмовив у задоволенні позову лише дослідивши доводи щодо ст. 234 ЦК (фіктивність правочину).

Просить скасувати ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 10.01.2019 року в межах справи про банкрутство № 912/2185/16 за позовом АТ "Піреус Банк МКБ" про визнання недійсним договору від 11.03.2014 року про встановлення солідарного обов`язку за кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012 року.

Ухвалити нове судове рішення про задоволення позову АТ "Піреус Банк МКБ" про визнання недійсним договору від 11.03.2014 року про встановлення солідарного обов`язку за кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012 року. Визнати недійсним договір від 11.03.2014 року про встановлення солідарного обов`язку за кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012 року, який укладений між АТ "Банк "Національні інвестиції" та АТ "НВО "Етал".

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант" вважає подану апеляційну скаргу необгрунтованою, такою, що не підлягає задоволенню. Доводи апелянта спростовує.

Просить залишити апеляційну скаргу ПАТ "Піреус банк МКБ" без задоволення, ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 10 січня 2019 року по справі № 912/2185/16 - без змін.

По даній справі громадянин Лігун ОСОБА_1 повідомив апеляційний суд, що станом на 22.03.2019 року, він не є фізичною особою-підприємцем. Потреба щодо отримання в подальшому процесуальних документів в даній справі відсутня.

ПАТ " Сбербанк" заявив клопотання про проведення розгляду справи в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 06.05.2019 року в задоволені даного клопотання апеляційним судом було відмовлено.

Апелянтом були надані клопотання про розгляд справи за відсутності представника АТ "Піреус Банк МКБ".

Інші учасники справи відзиви на апеляційну скаргу не надали, участь своїх представників у судове засідання не забезпечили.

Відповідно до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство "Піреус Банк МКБ" (надалі - ПАТ "Піреус Банк МКБ", позивач) звернулось до господарського суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об`єднання "Етал" (надалі - ПрАТ "НВО "Етал", відповідач- 1, Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант" (надалі - ТОВ "Фінансгарант", відповідач - 2, Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" (надалі - АТ "Банк "Національні інвестиції", відповідач- 3 з вимогою про визнання недійсним договору від 11.03.2014 року про встановлення солідарного обов`язку за кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012 року, укладеного між ПрАТ "НВО "Етал" та АТ "Банк "Національні інвестиції" (том 1 а.с.14-16).

Правовою підставою поданого позову, згідно зазначених в позові норм права, вказано ч. 5 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ст. 234 Цивільного кодексу України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ "Піреус Банк МКБ" зазначав на фіктивність оспорюваного договору, що слідує з наступного:

-на дату укладення договору ПрАТ "НВО "Етал" мав значні грошові зобов`язання перед позивачем на підставі кредитного договору, що не дозволяло сторонам договору передбачати його реальне виконання;

- відповідач- 1 одночасно з укладенням оспорюваного правочину взяв на себе аналогічні грошові зобов`язання за договором від 11.03.2014 року про встановлення солідарного обов`язку за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 року у розмірі 5 000 000,00 доларів США;

- відповідач- 1 станом на 11.03.2014 року мав зобов`язання перед ПАТ "Сбербанк" щонайменше 10 975 634,32 доларів США;

- АТ "Банк "Національні інвестиції" мало всі можливості для перевірки платоспроможності ПрАТ "НВО "Етал" шляхом отримання публічно доступної інформації на веб-сайті www.smida.gov.ua, а отже не міг не знати про об`єктивну неможливість виконання ПрАТ "НВО "Етал" взятих на себе зобов`язань;

- умисел обох сторін оспорюваного договору підтверджується обставинами не вчинення жодних дій для виконання договору;

-АТ "Банк "Національні інвестиції" звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості лише з основного позичальника ТОВ "Свісс Партнерз", про що прийнято судове рішення у справі № 910/17805/15 від 14.09.2015 року;

- використання у даному випадку механізму укладання оспорюваного договору разом з іншими аналогічними договорами, за умовами яких відповідач- 1 односторонньо взяв на себе ряд завідомо не виконуваних боргових зобов`язань третіх осіб, може лише слугувати інструментом істотного впливу та контролю процедури банкрутства боржника;

- завдяки вказаним договорам створено штучну заборгованість у обсязі, достатньому для отримання повного контролю за процедурою банкрутства з метою подальшого ухилення від сплати кредитних зобов`язань перед добросовісними кредиторами;

- оспорюваний договір укладено без письмової згоди ПАТ "Піреус Банк МКБ", чим порушено пункт 1 кредитного договору від 21.01.2014 року;

- оспорюваний договір не відображено у звітності сторін договору;

- укладення договору суперечить меті діяльності створення ПрАТ "НВО "Етал", оскільки договір є невідплатним та є збитковим для відповідача -1;

-у випадку визнання судом кредиторських вимог, які ґрунтуються на фіктивних договорах, відповідач 2 буде мати право на отримання частини коштів, отриманих від продажу у процедурі банкрутства включеного до ліквідаційної маси майна, чим буде порушено майнові права інших кредиторів.

Ухвалою господарського суду від 30.10.2017 року позовну заяву ПАТ "Піреус Банк МКБ" прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 912/3189/17.

Судом першої інстанції встановлено і сторонами не оспорюються наступні обставини:

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 29.09.2016 року за заявою ПрАТ "НВО "Етал" порушено провадження у справі № 912/2185/16 про банкрутство "ПрАТ "НВО "Етал". Згідно даної ухвали, зокрема, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, введено процедуру розпорядження майна боржника, призначено розпорядника майна.

30.06.2016 року (номер публікації: АДРЕСА_1 , дата публікації на сайті ВГСУ: 30.06.2016 18:38) на веб-сайті Вищого господарського суду України офіційно оприлюднене оголошення про порушення справи про банкрутство ПрАТ "НВО "Етал". Граничним строком на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника визначено: протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою господарського суду від 06.10.2018 року визнано грошові вимоги ПАТ "Піреус Банк МКБ" в сумі 189 621 446, 41 грн. та включено їх до реєстру вимог кредиторів.

Вказаним кредитором подано позов до боржника про визнання недійсним договору від 11.03.2014 року про встановлення солідарного обов`язку за кредитним договором №169-12 від 30.05.2012 року, укладеного між ПрАТ "НВО "Етал" та АТ "Банк "Національні інвестиції" (надалі - договір).

На підставі вказаного договору ґрунтуються вимоги кредитора - ТОВ "Фінансгарант", які заявлено згідно заяви про визнання конкурсним кредитором від 12.07.2016 року у справі №912/2185/16.

Ухвалою від 29.05.2017 року визнано грошові вимоги кредитора - ТОВ "Фінансгарант" до боржника - ПрАТ "НВО "Етал", які було заявлено згідно вказаної вище заяви від 12.07.2016 року.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.07.2017 року ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 29.05.2017 року у справі № 912/2185/16 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 04.04.2018 року ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 29.05.2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.07.2017 року у справі № 912/2185/16 скасовано. Справу № 912/2185/16 в частині кредиторських вимог ТОВ "Фінансгарант" направлено на новий розгляд до господарського суду Кіровоградської області.

Ухвалою від 27.08.2018 року провадження по розгляду заяви ТОВ "Фінансгарант" про визнання конкурсним кредитором від 12.07.2016 року у справі № 912/2185/16 зупинено до вирішення та набрання законної сили рішенням у справі за позовом ПАТ "Піреус Банк МКБ" до ПрАТ "НВО "Етал", ТОВ "Фінансагарант" та ПАТ "Банк "Національні інвестиції" про визнання недійсним Договору від 11.03.2014 року про встановлення солідарного обов`язку за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 року у межах справи про банкрутство №912/2185/16.

Отже, заява з грошовими вимогами ТОВ "Фінансгарант" до боржника - ПрАТ "НВО "Етал" від 12.07.2016 року на час розгляду позову ПАТ "Піреус Банк МКБ" про визнання недійсним договору від 11.03.2014 року про встановлення солідарного обов`язку за кредитним договором № 169-12 від 11.03.2014 року не розглянута.

Колегія суддів поділяє висновок оскаржуваної ухвали про відсутність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним виходячи з наступних підстав:

Відповідно до правових норм, на які посилався позивач (ч. 5 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ст. 234 Цивільного кодексу України), встановлено наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У свою чергу ч. 1 ст. 234 Цивільного кодексу України передбачає, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються ним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом оспорюваного апелянтом договору (з урахуванням внесених до договору змін), який укладено між ПрАТ "НВО "Етал", іменованим в договорі "співпозичальник", та Акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції", іменованим в договорі "кредитор", співпозичальник прийняв на себе солідарний обов`язок по всім зобов`язанням позичальника за кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012 року, укладеним між кредитором та ТОВ "Свісс Партнерз" (в кредитному договорі іменоване "позичальник"), з урахування додаткових угод до нього, за умовами якого позичальник зобов`язаний повернути Кредитору кредит, наданий у вигляді кредитної лінії, що відновлюється з лімітом заборгованості 4 990 000,00 доларів США з процентної ставкою 15,1% річних, зі строком повернення кредиту до 22 грудня 2014 року включно (том 1 а.с.31-32).

Договір підписано керівниками та скріплено печатками підприємств - сторін договору.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного погашення заборгованості за кредитним договором (пункт 3.1. договору).

В подальшому право вимоги за кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012 року відступлено банком Товариству з обмеженою відповідальністю "Фактор-Комфорт" згідно договору № 169-12 від 17.09.2015 року та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фактор-Комфорт" Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант" на підставі договору про відступлення права вимоги № 169-12-1 від 25.12.2015 року (том 1 а.с.35-36).

За нормами частини 5 ст. 203 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недодержання в момент вчинення правочину названої вимоги - ч. 5 ст. 203, є підставою недійсності правочину, що передбачено частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Тобто, за змістом наведеної норми фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому такі цілі можуть бути протизаконними, або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно з частиною 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Цивільний кодекс України передбачає випадки солідарних зобов`язань. Так, зокрема, відповідно до частин 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За визначенням, наведеним в ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Порука, згідно зі ст. 546 Цивільного кодексу України, є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Отже, порука - це акцесорне зобов`язання, згідно з яким поручитель поручається перед кредитором третьої особи (боржника) за виконання останнім його зобов`язання частково або в повному обсязі, а у разі його невиконання чи неналежного виконання - зобов`язується виконати зобов`язання боржника в натурі та/або нести цивільно-правову відповідальність за порушення боржником зобов`язання.

У правовідносинах поруки, вимога до поручителя може бути пред`явлена кредитором виключно за умови настання обставин, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, а саме у випадку порушення зобов`язання боржником.

У відповідності до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно пункту 4.1. договору співпозичальник несе солідарну відповідальність перед кредитором за виконання усіх зобов`язань позичальника за кредитним договором.

У відповідності до пункту 2.5. договору кредитор має право у випадку прострочення повернення кредиту, сплати процентів та/або порушення будь-яких інших обов`язків за кредитним договором пред`явити позов про стягнення заборгованості повністю або частково як солідарно до позичальника та співпозичальника, так і до будь-якого з них окремо.

В пункті 2.6. договору співпозичальник надав згоду на списання кредитором боргового зобов`язання з будь-якого рахунку співпозичальника у випадку наявності простроченої заборгованості за кредитним договором.

За пунктом 2.7. договору співпозичальник у разі неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором має право на зворотну вимогу (регрес) до позичальника в розмірі та порядку, встановлених окремим договором між позичальником та співпозичальником.

Вказані вище умови договору відповідають змісту поруки.

Водночас, договір від 11.03.2014 року містить й інші умови, які є відмінними від змісту поруки.

Ці умови також досліджені судом.

Так, згідно з пунктом 2.1. договору співпозичальник зобов`язується виконувати всі зобов`язання позичальника за кредитним договором нарівні з позичальником у передбачені кредитним договором строки та порядку.

Відповідно до пункту 2.2. договору кредитор має право пред`явити вимогу про виконання будь-якого зобов`язання, передбаченого кредитним договором, як повністю, так і частково, як до позичальника, так і до співпозичальника, за своїм вибором. При цьому, співпозичальник зобов`язаний виконати таку вимогу у визначений кредитним договором строк, незалежно від заперечень позичальника.

За пунктом 2.3. договору кредитор зобов`язаний приймати виконання будь-якого зобов`язання за кредитним договором як повністю, так і частково, як від позичальника, так і від співпозичальника.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив, що за наведеними умовами договору передбачено виконання ПрАТ "НВО "Етал" обов`язків позичальника за кредитним договором у передбачені кредитним договором строки і порядку та право кредитора вимагати від співпозичальника виконання кредитного договору у визначений кредитним договором строк.

Таким чином, зміст зобов`язання за спірним договором є ширшим від змісту зобов`язання поруки.

Враховуючи наведене та умови оспорюваного договору, а також умови повернення кредиту згідно кредитного договору № 169-12 від 30.05.2012 року, з урахуванням внесених змін, ПрАТ "НВО "Етал" за спірним договором набув нарівні з ТОВ "Свісс Партнерз" зобов`язання повернути кредит в сумі 4 990 000,00 доларів США у строк до 22.12.2014 року та сплачувати проценти за користування кредитом у відповідності до умов кредитного договору.

Позивач, мотивуючи неможливість виконання ПрАТ "НВО "Етал" зобов`язання за оспорюваним договором на момент його укладення, обмежився лише посиланням на наявність у ПрАТ "НВО "Етал" станом на 11.03.2014 року інших грошових зобов`язань без урахування граничних строків повернення суми кредиту згідно кредитного договору № 169-12 від 30.05.2012 року та строків і порядку виконання ПрАТ "НВО "Етал" інших грошових зобов`язань згідно умов відповідних договорів.

Суд правомірно зазначив, що вказані обставини не підтверджують доводи позивача щодо неплатоспроможності ПрАТ "НВО "Етал" виконати зобов`язання за договором від 11.03.2014 року про встановлення солідарного обов`язку саме на момент його укладення.

Наданий до матеріалів справи звіт про фінансовий стан ПрАТ "НВО "Етал" станом на 31.12.2014 року не доводить обставини того, що на дату укладення оспорюваного договору сума поточних активів ПрАТ "НВО "Етал" була меньшою від суми поточних зобов`язань даного підприємства.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження здійснення АТ "Банк "Національні інвестиції" та ПрАТ "НВО "Етал" дій по виконанню договору. Згідно рішення господарського суду м. Києва від 14.09.2015 року у справі № 910/17805/15 банком заявлено позов до ТОВ "Свісс Партнерз" про стягнення заборгованості за кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012 року.

Разом з цим, сам по собі факт невиконання сторонами умов правочину не робить його фіктивним. Якщо сторони не вчиняють жодних дій для здійснення фіктивного правочину, суд тільки приймає рішення про визнання такого правочину недійсним, без застосування реституції. Якщо ж на виконання правочину було передано майно або майнові права, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Окрім того, для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину.

Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не можна визнати фіктивним.

Як зазначено вище, визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

Вказана позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/23633/17.

Колегія суддів поділяє висновок оскаржуваної ухвали про те, що позивачем не доведено наявність вказаного у діях сторін оспорюваного договору - АТ "Банк "Національні інвестиції" та ПрАТ "НВО "Етал".

Так, мотивуючи наявність умислу обох сторін оспорюваного договору на його фіктивність, ПАТ "Піреус Банк МКБ" посилається на ті обставини, що ПрАТ "НВО "Етал" з 2011 року постійно мав багатомільйонні кредитні зобов`язання, а АТ "Банк "Національні інвестиції" не міг не знати про реальний фінансовий стан відповідача і його об`єктивну неможливість виконання взятих на себе зобов`язань.

Однак, матеріалами справи не доводиться неможливість виконання ПрАТ "НВО "Етал" зобов`язання за оспорюваним договором саме на момент укладення договору, оскільки відповідний висновок позивачем зроблено без урахування конкретних строків та порядку виконання зобов`язань, а також без урахування та аналізу реального фінансового стану відповідача- 1 на момент укладання договору.

Подальше невиконання ПрАТ "НВО "Етал" будь-якого зобов`язання не є беззаперечним свідченням наявності факту неможливості його виконання на момент укладання договору.

Стосовно вчинення дій по виконанню оспорюваного договору зі сторони ТОВ "Фінансгарант", то апелянтом не спростовано доводи суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи належних доказів на підтвердження вказаного, оскільки вимоги про сплату боргу, на які посилається відповідач -2 в своїх запереченнях, подано до матеріалів справи в незасвідчених копіях.

Між тим, обставини вчинення чи не вчинення дій по виконанню оспорюваного договору зі сторони ТОВ "Фінансгарант" не є визначальними при вирішенні даного спору, оскільки ТОВ "Фінансгарнат" не укладало оспорюваний договір.

Щодо твердження апелянта - ПАТ "Піреус Банк МКБ" стосовно укладення договору всупереч меті статутної діяльності ПрАТ "НВО "Етал", оскільки у разі виконання зобов`язання ПрАТ "НВО "Етал" останній в силу приписів ст. 544 Цивільного кодексу України має право на зворотну вимогу з основного боржника, то ці обставини також були предметом дослідження судом першої інстанції.

Відповідно до ст. ст.73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Обов`язок доказування і подання доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Висновки оскаржуваної ухвали апелянт не спростував.

Апеляційна скарга не доведена і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Кіровоградській області на рішення від 10.01.2019 року у справі № 912/2185/16 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги на рішення суду покласти на Акціонерне товариство "Піреус Банк МКБ".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Підписано у повному обсязі 06.06.2019 року

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков