ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2019 року м.Дніпро Справа № 912/3186/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В.

судді: Вечірко І.О., Кузнецов В.О.

секретар судового засідання Кисельов Є.О.

за участю представників:

від позивача: Крилевець Є.С., адвокат, ордер КВ №762752 від 10.05.2019 р.;

представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 06.02.2019, повне рішення складено 08.02.2019, суддя Вавренюк Л.С., у справі № 912/3186/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн"

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Бойко Юрія Васильовича

про стягнення 234 857,76 грн.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн" звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовом про стягнення з Фізичної особи - підприємця Бойко Юрія Васильовича вартості втраченого вантажу під час перевезення автомобільним транспортом в розмірі 234 857,76 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані втратою вантажу під час перевезення товару, здійсненого відповідачем на підставі товарно-транспортної накладної № 4585 від 03.05.2018. Втрата вантажу підтверджується актом про невідповідність продукції. За письмовою претензією власника вантажу ПрАТ «Монделіс Україна» позивач відшкодував останньому вартість втраченої продукції в розмірі 234 857,76 грн., у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до відповідача, як до перевізника, про стягнення зазначеної суми.

В якості правових підстав позовних вимог позивач посилається на норми ст. ст. 193, 224, ч. ч. 1, 3 ст. 314 ГК України, ст. ст. 526, 530, 611, 924 ЦК України, п. п. 11.1, 15.1, 15.4 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. № 363.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 06.02.2019 у справі №912/3186/18 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що у відповідача не виникли зобов`язання перед позивачем відповідати за втрату вантажу під час перевезення, оскільки факт укладення між сторонами договору перевезення або договору експедирування позивачем не доведено, тобто договір не існує. Суд зазначив, що в заявці на перевезення та в товарно-транспортній накладній не вказано, що перевізником є фізична особа-підприємець Бойко Ю.В. , зазначено лише, що водієм є Бойко Ю.В. , як фізична особа. На підставі чого суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин ст.924 Цивільного кодексу України та ст. 314 Господарського кодексу України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, на невідповідність висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог повністю.

На думку апелянта, наявність товарно-транспортної накладної свідчить про укладення договору перевезення вантажу, посилається на п. 1.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, згідно якого основним документом на перевезення є товарно-транспортна накладна, яка, за змістом ч. 2 ст. 909 ЦК України, є підтвердженням укладення договору перевезення вантажу, у зв`язку з чим вважає неправильне тлумачення судом ч. 2 ст. 909 ЦК України та ч. 2 ст.307 ГК України. Скаржник вважає, що суд, в порушення ст. 86 ГПК України, неповно дослідив товарно-транспортну накладну та надав неналежну оцінку цьому доказу, оскільки в товарно-транспортній накладній зазначено, що Бойко Ю.В. є не тільки водієм, а також автомобільним перевізником. Судом не надано оцінки договору транспортного експедирування та свідоцтву про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Бойко Ю.В.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. (а.с.103-117) Чинним законодавством чітко визначена необхідність укладення договору перевезення винятково в письмовій формі, однак між позивачем та відповідачем договір укладено не було, він не існує, а тому покладення відповідальності на відповідача за втрату перевезеного товару безпідставне. Звертає увагу, що в товарно-транспортній накладній взагалі відсутні дані про товариство з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн", жодних відомостей про нього немає. На думку відповідача, апелянт безпідставно намагається довести факт існування між сторонами договору перевезення, посилаючись на товарно-транспортну накладну, яка його замінює, оскільки пунктом 3.5 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні визначено суттєві умови договору перевезення, які не відображаються в товарно-транспортній накладній, відтак товарно-транспортна накладна не може автоматично вважатись договором перевезення.

Від апелянта до суду надійшли додаткові пояснення, в яких останній просив суд врахувати при перегляді в апеляційному порядку справи та пояснив, що відповідач не перебував з позивачем в трудових відносинах, позивач не приймав на посаду водія Бойко Ю.В ., трудового договору з ним не укладав, що свідчить про здійснене перевезення вантажу за договором саме фізичною особою - підприємцем Бойко Ю.В. , а тому останній як перевізник має понести юридичну відповідальність за втрату вантажу. Відсутність у товарно-транспортній накладній відомостей про товариство з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн" не впливає на дотримання вимог з оформлення товарно-транспортної накладної згідно п. 7 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні та підтвердження господарських відносин між позивачем та відповідачем. (а.с.167-175)

У відповідь на додаткові пояснення апелянта на адресу апеляційного господарського суду від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких просив суд не брати до уваги додаткові пояснення апелянта, оскільки останній посилається на обставини, які не були ним викладені в заявах по суті справи та не були предметом розгляду в суді першої інстанції, зокрема, обставини щодо відсутності трудових відносин між сторонами, які б, за припущенням апелянта, могли покладати на відповідача обов`язки з перевезення вантажу, що непрямо доводить існування договору перевезення. Проте, прямих доказів письмового укладення такого договору апелянт не надав. Відповідач наголошує, що предметом доказування в суді першої інстанції було виключно питання наявності чи відсутності договору перевезення між позивачем та відповідачем, як суб`єктів господарювання, однак, предмет доказування в суді апеляційної інстанції апелянт розширив, оскільки підстава укладення договору перевезення в іншій ніж письмова форма не була предметом дослідження в суді першої інстанції. Посилаючись на ч. 5 ст. 161, ч. 5 ст. 269 ГПК України вважає, що додаткові пояснення апелянта суд не повинен приймати до уваги. Вважає, що апелянт повинен був викласти свої доводи в апеляційній скарзі, чого зроблено не було, відтак відповідач не міг знати про додаткові пояснення та не міг надати вчасно свої заперечення. Посилаючись на єдиний спосіб забезпечення принципу рівності всіх учасників процесу, просить апеляційний суд дозволити прийняти додаткові пояснення ФОП Бойко Ю.В. разом з доказами (заявами водія Бойко Ю.В. до ТОВ "Партнер Дістрібьюшн" про надіслання трудової книжки) та надати їм оцінку при ухваленні рішення. ( а.с.180-195)

За приписами ч. 5 ст. 161 ГПК України суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

Згідно ст.118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

На виконання ч. 2 ст. 262 ГПК України в ухвалі про відкриття провадження у справі апеляційним господарським судом встановлено строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та додаткових доказів до 01.04.2019р., додаткового строку для їх подання судом не встановлювалось.

Апелянт, в порушення цього строку, надіслав поштою 12.04.2019р. на адресу суду додаткові пояснення. В свою чергу відповідач, у відповідь на пояснення апелянта, надіслав поштою 06.05.2019р. свої додаткові пояснення, при цьому зазначив про неможливість їх подання у зв`язку з відсутністю раніше у справі додаткових пояснень апелянта.

Зважаючи на те, що додаткові пояснення сторін подані з порушенням строку для їх подання, встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, такий строк судом не продовжувався, клопотань про продовження строку для подання додаткових пояснень чи доказів від сторін не надходило, а тому колегія суддів вирішила додаткові пояснення залишити без розгляду. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду справи окремих питань для надання додаткових пояснень у справі не виникало.

11.06.2019 у судовому засіданні, яке проведено в режимі відеоконференції, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій:

18.10.2016 між ПрАТ "Монделіс Україна" (Замовник) та ТОВ "Партнер-Дістрібьюшн" (Виконавець) укладено Договір транспортного експедирування № ТС-1600-7522. (а.с. 41-50)

Договір транспортного експедирування підписаний повноважними представниками сторін.

Згідно пункту 1.1. Договору транспортного експедирування Виконавець відповідно до заявок Замовника надає послуги транспортного експедирування вантажів, що включають: перевезення, супроводження, експедирування вантажів автомобільним транспортом, по території України (надалі - Послуги). Заявки Замовника оформлюються письмово, з зазначенням виду та строків надання Послуг, та, за умови підпису уповноваженим представником Замовника, становлять невід`ємну частину Договору. (а.с.41)

За умовами пункту 3.16. Договору транспортного експедирування Виконавець несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу по кількості та цілісності/якості після приймання його в пункті завантаження. В разі повної чи часткової втрати, ушкодження чи псування вантажу при перевезенні, Виконавець несе відповідальність у розмірі фактичної шкоди. (а.с.43)

Згідно пункту 9.2 Договору транспортного експедирування жодна сторона не має права передавати права та/або зобов`язання по цьому договору будь-якій третій стороні без письмової згоди іншої сторони.

Водночас, пунктом 3.21 Договору транспортного експедирування погоджено, що з метою виконання своїх зобов`язань за цим Договором, Виконавець має право залучати третіх осіб. При цьому Виконавець залишатиметься повністю відповідальним за відповідність послуг, що надаються такими третіми сторонами, умовам даного Договору (Виконавець є відповідальним за належне виконання такими третіми особами, в тому числі водіями ТЗ, субпідрядними транспортними організаціями тощо всіх обов`язків, покладених на Виконавця цим Договором) та гарантує, що залучення таких третіх осіб не вплине на вартість та якість послуг Виконавця за цим Договором. (а.с.43)

Абзацом 2 пункту 3.21 Договору транспортного експедирування визначено, що при залученні третіх осіб до виконання зобов`язань по даному Договору Виконавець контролюватиме та не допускатиме залучення до виконання перевезень таких третіх сторін, що є Приватними підприємцями платниками єдиного податку без попереднього (не менш як за 3 календарних місяці) письмового погодження з Замовником, закріпленого відповідним доповненням до даного Договору. У разі порушення вищезазначеного Виконавець несе відповідальність та зобов`язаний відшкодувати Замовнику понесені додаткові витрати в межах штрафних санкцій, відшкодувань, стягнень тощо, накладених державними органами на Замовника або понесених фактично витрат у вигляді додаткових податків, самостійно сплачених Замовником, відповідно до вимог Податкового Кодексу. (а.с.43)

Згідно пункту 3.25 Договору транспортного експедирування Виконавець зобов`язується дотримуватися норм забезпечення безпеки та інших інструкцій, дотримання яких Замовник вимагає від своїх Виконавців.

На виконання Договору транспортного експедирування, 03.05.2018 між ПрАТ «Монделіс Україна» (Замовник) та ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» (Виконавець) підписана Заявка № 9 на перевезення вантажів в міжміському сполученні згідно договору №ТС-1600-7522. (а.с. 52)

Відповідно до заявки пунктом завантаження є с. Чайки (склад ГП), пунктом розвантаження-1 є Кропивницький, зазначено прізвище та ініціали водія - Бойко Ю.В. , в графі найменування вантажу: готова продукція, номер автомобільного транспорту НОМЕР_1 / номер причепу НОМЕР_2 , тип автомобіля: Реф; загальна сума - 12 120 грн з ПДВ.

На виконання Заявки до Договору транспортного експедирування, 03.05.2018 складено товарно-транспортну накладну № 4585, відповідно до якої автомобільним перевізником та водієм зазначено Бойко Ю.В., замовником та вантажовідправником вказано ПрАТ "Монделіс Україна", вантажоодержувачем - ТОВ "Спринтер Схід". Пункт навантаження знаходиться за адресою: Києво-Святошинський р-н, с. Чайки, вул. Дачна, 1; пункт розвантаження: Кропивницький, пров. Інженерів, 10; кількість місць - 2316; маса брутто - 6706 кг, усього відпущено на загальну суму 897 064, 51 грн. Товарно-транспортна накладна засвідчена на складі "Чайка" печаткою Дочірнього підприємства "Кюне Нагель". Відомості про перевезений вантаж зазначені такі: чіпси картопляні, кондитерські вироби та льодяники в кількості місць 2 316 та пд. місць 29 на загальну суму 897 064, 51 грн. за номерами накладних , , . Згідно вантажно-розвантажувальних операцій за товарно-транспортною накладною навантаження відбулось 03.05.2018р., розвантаження - 04.05.2018р. з додатковим записом "04.05.2018 Акт про невідповідність вантажу № 1". У графі "прийняв вантаж" стоїть підпис і печатка ТОВ "Спринтер Схід". (а.с.10-11)

04.05.2018р. під час приймання продукції виявлено пошкодження пломби номер 0039097 та нестачу товару з його переліком з вказівкою, що з 171 ящика фактично отримано 32, про що складено Акт № 1 про невідповідність вантажу/товару, який підписаний: комісією підприємства (клієнта) ТОВ "Спринтер Схід", водієм-експедитором Бойко Ю.В. та торговим представником (замовника) ПрАТ "Монделіс Україна". В акті міститься позначка з проханням здійснити корегування у зв`язку з недостачею товару. (а.с.14-15)

05.05.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за номером 0004063 про відкрите кримінальне провадження за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (крадіжка, поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдала значної шкоди потерпілому). Заявником або потерпілим зазначено Бойко Юрія Васильовича . Фабула кримінальної справи: в період часу з 21.00 год. до 23.00 год. 03.05.2018 невідома особа на автошляху з с. Зеленьки Київської області до м. Кропивницького проникла до напівпричепу автомобіля, звідки викрала продукти харчування, чим спричинила матеріальний збиток на суму 165 000 грн. (а.с.17)

02.07.2018р. ПрАТ "Монделіс Україна" (Замовник) звернувся до ТОВ "Партнер-Дістрібьюшн" (Виконавця) з претензією за № 1136, в якій, посилаючись на п. 3.16 Договору транспортного експедирування, просив відшкодувати суму понесених матеріальних збитків в розмірі 234 857 грн. 76 коп. з доданим розрахунком претензійних вимог. (а.с.12-13, 16)

На виконання претензійних вимог ТОВ "Партнер-Дістрібьюшн" (Виконавець) сплатив на рахунок ПрАТ "Монделіс Україна" (Замовника) суму в розмірі 234 857,76 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 21229 від 08.08.2018 на суму 100 000 грн та №21510 від 07.09.2018 на суму 134 857,76 грн., з призначенням платежу «оплата за порушення експедиційних послуг згідно претензії № 1136 від 02.07.2018р.» (а.с.20, 21)

06.09.2018 між Замовником та Виконавцем укладено Додаток № 114 до Договору транспортного експедирування № ТС-1600-7522 від 18.10.2016, яким викладено в новій редакції пункт 8.1. Договору експедирування: "Цей Договір набуває чинності з 01.11.2016, за умови його підписання уповноваженими представниками Сторін та припиняється 31.07.2019, але не раніше дати повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором". Додаток № 114 підписано повноважними представниками сторін та є невід`ємною частиною Договору. (а.с.51)

Відшкодувавши власнику втраченого вантажу ПрАТ "Монделіс Україна" суму заподіяного матеріального збитку відповідно до виставленої претензії в розмірі 234 857,76 грн., позивач звернувся з даним позовом до ФОП Бойко Ю.В. про стягнення вартості втраченого вантажу під час перевезення автотранспортом, посилаючись на приписи ст. 314 Господарського кодексу України та ст. 924 Цивільного кодексу України та вважаючи, що ФОП Бойко Ю.В . не виконав своїх зобов`язань з перевезення щодо збереження вантажу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 1, 3 ст. 314 ГК України та ст. 924 ЦК України, оскільки між позивачем та відповідачем не укладався ні договір перевезення, ні договір транспортного експедирування, а тому у відповідача не виникли зобов`язання перед позивачем. Суд зазначив, що в заявці на перевезення та в товарно-транспортній накладній водієм вказано Бойко Ю.В. як фізичну особу, а не як фізичну особу - підприємця.

Причиною спору у справі стало питання про наявність або відсутність відповідальності фізичної-особи підприємця Бойко Ю. В. за втрачений вантаж при його перевезенні автомобільним транспортом згідно договірних відносин.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні, з урахуванням обставин справи в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України (аналогічної ч.1 ст. 909 Цивільного кодексу України) за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За приписами ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно частини 2 статті 307 Господарського кодексу України (аналогічної ч. 2 ст. 909 Цивільного кодексу України) договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Статтею 1 Закон України «Про транспортно-експедиторську діяльність» визначено термін «перевізник» - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником.

Отже, перевезення здійснюється на підставі договору, укладеного в письмовій формі.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Пунктом 11.1. Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом встановлено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Разом з тим, у розділі 3 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом визначено правила укладення договорів перевезення, які підтверджують необхідність укладення договору перевезення в обов`язковій письмовій формі, встановленій Цивільним та Господарським кодексами України.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач не надав доказів письмового укладення договору перевезення між ним та відповідачем.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання; стаття 610 Цивільного кодексу України).

Оскільки у відповідача договірні зобов`язання з позивачем не виникли, то підстави для відповідальності також відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

За приписами ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Факт письмового укладення договору перевезення між позивачем та відповідачем відсутній, що свідчить про відсутність між сторонами договірних зобов`язань з перевезення та відсутність відповідальності ФОП Бойко Ю.В. за втрату вантажу під час перевезення за договором перевезення, якого сторони не укладали.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до спірних правовідносин положення ч. 1, 3 ст. 314 ГК України та ст. 924 ЦК України не застосовуються, оскільки між позивачем та відповідачем не укладався договір перевезення, а тому у відповідача не виникли зобов`язання перед позивачем.

Твердження позивача про те, що товарно-транспортна накладна є договором перевезення не відповідає вищевказаним приписам законодавства, оскільки сама по собі товарно-транспортна накладна є супроводжувальним вантаж документом, яка складається на підставі письмового договору перевезення, тобто товарно-транспортна накладна є невід`ємною частиною такого договору та не містить істотних умов самого договору перевезення, відтак, не може вважатись договором перевезення.

Відповідно до ч. 4 ст. 306 Господарського кодексу України допоміжним видом діяльності, пов`язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція.

Статтею 1 Закон України «Про транспортно-експедиторську діяльність» визначено термін «експедитор» (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Господарського кодексу України (аналогічної змісту ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України) за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Письмова форма договору транспортного експедирування визначена ч. 1 ст. 930 Цивільного кодексу України.

Позивач не надав доказів укладення між ним та відповідачем ні договору перевезення, ні договору експедирування, а тому за відсутності письмових договорів, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заявленої позивачем суми втраченого вантажу при перевезенні.

Доводи апелянта про надане йому право згідно пункту 3.21 Договору залучати третіх осіб для виконання зобов`язань за Договором транспортного експедирування та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи спростовуються змістом цього пункту Договору, зокрема, Виконавець (позивач) залишається повністю відповідальним за відповідність послуг, що надаються третіми сторонами, умовам даного Договору (Виконавець є відповідальним за належне виконання такими третіми особами, в тому числі водіями ТЗ тощо всіх обов`язків, покладених на Виконавця цим Договором) та гарантує, що залучення таких осіб не вплине на вартість та якість послуг Виконавця.

Крім іншого, абзацом 2 пункту 3.21 Договору транспортного експедирування передбачено, що при залученні третіх осіб до виконання зобов`язань по даному Договору Виконавець контролюватиме та не допускатиме залучення до виконання перевезень таких третіх сторін, що є Приватними підприємцями платниками єдиного податку без попереднього (не менш як за 3 календарних місяці) письмового погодження з Замовником.

Доказів письмової згоди Замовника - ПрАТ "Монделіс Україна" на передачу обов`язків Виконавця - ТОВ "Партнер Дистрибьюшн" третій стороні - фізичній особі-підприємцю Бойко Ю.В. за Договором транспортного експедирування суду не надано, що підтверджує відсутність господарських відносин між позивачем та відповідачем по перевезенню за товарно-транспортною накладною.

З матеріалів справи вбачається, що позивач фактично залучив до виконання Договору транспортного експедирування, укладеного з ПрАТ "Монделіс Україна", в якості третьої особи - фізичну особу Бойко Ю.В . Проте, заявив позов до фізичної особи-підприємця та стверджує, що Бойко Ю.В. перевозив товар саме як приватний підприємець і є виконавцем перевезення, посилаючись на свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Бойко Ю.В. Однак, зі змісту товарно-транспортної накладної вбачається, що в якості водія та перевізника зазначено Бойко Ю.В . як фізичну особу. Зважаючи на відсутність договору перевезення, Бойко Ю.В. як фізична особа-підприємець не виконував та не брав на себе зобов`язання і відповідальність за таким договором.

Господарським судом першої інстанції вірно визначено, що правовідносини між ТОВ"Партнер Дистрибьюшн" і громадянином Бойка Ю.В., як фізичної особи, не є предметом розгляду даної справи і дослідження їх не відноситься до юрисдикції господарського суду відповідно до вимог статей 4, 45 Господарського процесуального кодексу України, оскільки громадянин не може бути відповідачем у справі про відшкодування збитків у зв`язку з втратою вантажу під час перевезення.

Посилання апелянта на судову практику стосовно укладення договору при наявності залізничної накладної є безпідставними у зв`язку з тим, що залізничні перевезення регулюються спеціальним законодавством, яке застосовується саме до перевезень залізничним транспортом, до обставин у даній справі про автомобільне транспортне перевезення відношення не мають.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для покладення відповідальності за втрату вантажу під час перевезення на фізичну-особу підприємця Бойко Ю.В.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують законні та обґрунтовані висновки суду першої інстанції, викладені в судовому рішенні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Кіровоградської області від 06.02.2019р. - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 06.02.2019 у справі №912/3186/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду

Постанова складена у повному обсязі 12.06.2019.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.О. Вечірко

Суддя В.О. Кузнецов