РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.06.2019Справа №910/3772/19

Суддя господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок Г.Т."

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 522 677,60 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Крок Г.Т." звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 522 677,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем з оплати поставленого згідно договорів поставки №СВРЗ-03-22-18-176/Ю від 20.11.2018 та №СВРЗ-03-22-18-177/Ю від 20.11.2018 товару, у зв`язку з чим у Акціонерного товариства "Українська залізниця" виникла заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Крок Г.Т." у загальному розмірі 502 047,00 грн. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань позивачем було заявлено до стягнення пеню у розмірі 17 683,37 грн. та 3% річних у розмірі 2 947,23 грн., нарахованих за період з 07.01.2019 по 19.03.2019.

Також, Товариством з обмеженою відповідальністю "Крок Г.Т." у змісті позову було наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, згідно якого позивач вказує, що поніс витрати на оплату судового збору у розмірі 7 840,16 грн. та очікує понести у зв`язку з розглядом справи витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.04.2019 було відкрито провадження у справі №910/3772/19; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам строки на подання заяв по суті справи.

19.04.2019 через відділ діловодства суду від Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог з тих підстав, що позивачем було невірно визначено дату початку прострочення Акціонерним товариством "Українська залізниця" свого грошового зобов`язання, а відтак невірно розраховано 3% річних та інфляційні втрати. Крім того, відповідач вказує, що строк виконання ним грошових зобов`язань не настав, оскільки позивачем не надано Акціонерному товариству "Українська залізниця" рахунків на оплату.

10.05.2019 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок Г.Т." надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказує, що рахунки на оплату були надані відповідачу разом із видатковими накладними на товар, про що в останній зазначено. Крім того, позивач звернув увагу суду на те, що відповідач у своєму відзиві не заперечує факт одержання товару.

Як вбачається із долученого до відповіді на відзиву опису вкладення у цінний лист примірник такої відповіді був надісланий Акціонерному товариству "Українська залізниця" 07.05.2019, однак відповідач не скористався своїм правом на подання заперечень на відповідь на відзив у визначений судом згідно Господарського процесуального кодексу України строк.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив наступне.

20.11.2018 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (після перейменування - Акціонерне товариство "Українська залізниця") в особі філії "Стрийський вагоноремонтний завод" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Крок Г.Т." (постачальник) укладено Договір поставки №СВРЗ-03-22-18-176/Ю (надалі - Договір №1), у відповідності до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався протягом 2018 року поставити покупцю товари, зазначені у Специфікації №1 (Додаток №1) до даного Договору, що є невід`ємною частиною Договору, а покупець - прийняти та оплатити такі товари згідно умов Договору.

У відповідності до п.п. 1.2, 1.3, 1.5, 1.6 Договору №1 товаром за цим договором є 1 419 м кабелю (код ДК 021:2015-31320000-5 - електророзподільні кабелі), виробництва 2017-2018 років Товариством з обмеженою відповідальністю "Крок Г.Т.", Україна.

Пунктом 3.1 Договору №1 передбачено, що ціна Договору становить 217 242,00 грн.

Покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 10 банківських днів з дня отримання на підставі виставленого постачальником рахунку, але не раніше реєстрації податкової накладної. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами видаткової накладної або акту приймання-передачі (п. 4.2 Договору №1).

Згідно п. 4.3 Договору №1 до рахунку додаються: видаткова накладна та/або акт приймання-передачі товару, товарно-транспортна накладна, документи, які підтверджуються якість товару.

Пунктом 8.2 Договору №1 встановлено, що покупець у разі порушення строків оплати сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими особами та скріплення печатками (за наявності) і діє до: в частині поставок - до 31.12.2018, в частині розрахунків - до повного їх виконання (п. 12.1 Договору №1).

На виконання своїх зобов`язань позивачем було поставлено відповідачу згідно Договору №1 товар вартістю 217 242,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №2784 від 14.12.2018.

20.11.2018 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (після перейменування - Акціонерне товариство "Українська залізниця") в особі філії "Стрийський вагоноремонтний завод" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Крок Г.Т." (постачальник) укладено Договір поставки №СВРЗ-03-22-18-177/Ю (надалі - Договір №2), у відповідності до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався протягом 2018 року поставити покупцю товари, зазначені у Специфікації №1 (Додаток №1) до даного Договору, що є невід`ємною частиною Договору, а покупець - прийняти та оплатити такі товари згідно умов Договору.

У відповідності до п.п. 1.2, 1.3, 1.5, 1.6 Договору №2 товаром за цим договором є 22 962 м проводів та кабелю (код ДК 021:2015-31320000-5 - електророзподільні кабелі), виробництва 2017-2018 років Товариством з обмеженою відповідальністю "Крок Г.Т.", Україна.

Пунктом 3.1 Договору №2 передбачено, що ціна Договору становить 294 480,00 грн.

Покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 10 банківських днів з дня отримання на підставі виставленого постачальником рахунку, але не раніше реєстрації податкової накладної. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами видаткової накладної або акту приймання-передачі (п. 4.2 Договору №2).

Згідно п. 4.3 Договору №2 до рахунку додаються: видаткова накладна та/або акт приймання-передачі товару, товарно-транспортна накладна, документи, які підтверджуються якість товару.

Пунктом 8.2 Договору №2 встановлено, що покупець у разі порушення строків оплати сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими особами та скріплення печатками (за наявності) і діє до: в частині поставок - до 31.12.2018, в частині розрахунків - до повного їх виконання (п. 12.1 Договору №2).

На виконання своїх зобов`язань позивачем було поставлено відповідачу згідно Договору №2 товар загальною вартістю 284 805,00 грн., що підтверджується видатковими накладними №2848 від 21.12.2018 та №2783 від 14.12.2018.

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача про наявність у відповідача заборгованості за Договорами №1 та №2 з оплати поставленого товару у загальному розмірі 502 047,00 грн., а також про наявність правових підстав для стягнення з АТ "Українська залізниця" пені у розмірі 17 683,37 грн. та 3% річних у розмірі 2 947,23 грн., нарахованих за період з 07.01.2019 по 19.03.2019.

Дослідивши зміст укладених між позивачем та відповідачем Договорів, суд прийшов до висновку, що дані правочини за своєю правовою природою є договорами поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

За приписами ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи видаткових накладних позивачем поставлено відповідачу товар загальною вартістю 502 047,00 грн., а саме:

- відповідно до видаткової накладної №2783 від 14.12.2018 - товар на суму 248 625,00 грн.;

- відповідно до видаткової накладної №2784 від 14.12.2018 - товар на суму 217 242,00 грн.;

- відповідно до видаткової накладної №2848 від 21.12.2018 - товар на суму 36 180,00 грн.

Вказані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками сторін, а також в них міститься посилання на реквізити Договорів.

Частиною 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Суд відзначає, що відповідач у своєму відзиві не заперечує факту поставки товару, його вартості та обсягів, в той час як у відзиві АТ "Українська залізниця" було звернуто увагу суду лише на невірність визначення позивачем дат, з яких відповідач є таким, що прострочив виконання свого грошового зобов`язання, та ненадання позивачем рахунків на оплату.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується виконання позивачем своїх зобов`язань за Договорами з поставки відповідачу товару на загальну суму 502 047,00 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.2 Договорів передбачено, що покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 10 банківських днів з дня отримання на підставі виставленого постачальником рахунку, але не раніше реєстрації податкової накладної. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами видаткової накладної або акту приймання-передачі.

Отже, у відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 4.2 Договорів відповідач зобов`язаний був оплатити поставлений позивачем товар (з урахуванням графіку перенесення робочих днів згідно розпорядження Кабінету Міністрів України №1-р від 11.01.2018):

- відповідно до видаткової накладної №2783 від 14.12.2018 на суму 248 625,00 грн. до 29.12.2018;

- відповідно до видаткової накладної №2784 від 14.12.2018 на суму 217 242,00 грн. до 29.12.2018;

- відповідно до видаткової накладної №2848 від 21.12.2018 на суму 36 180,00 грн. до 09.01.2019.

Суд вважає необґрунтованими доводи АТ "Українська залізниця" щодо ненастання строку для здійснення розрахунків за поставлений товар з підстав ненадання позивачем рахунків на оплату, оскільки, по-перше, у відповідних накладних, підписаних в тому числі представником відповідача, зазначено, що такі рахунки пред`явлені, що в свою чергу відповідає п. 4.3 Договорів.

По-друге, відповідно до статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно зі статтею 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За приписами частини 1 статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Умова п. 4.2 укладених між сторонами Договорів щодо здійснення оплати на підставі пред`явленого рахунку не містить вказівку на подію, яка має неминуче настати, конкретну календарну дату, або чітко визначений період у часі.

Отже, доводи відповідача, які викладені у відзиві підлягають відхиленню, оскільки пред`явлення позивачем рахунку не є подією, з якою пов`язано початок перебігу строку виникнення зобов`язання, оскільки подія є об`єктивним явищем, що не залежить від волі учасників правовідносин, тоді як пред`явлення рахунку є саме дією, яка є вираженням суб`єктивної волі учасників правовідносин.

Крім того, рахунок є документом, який містить платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти та ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України; а отже, враховуючи, що банківські реквізити Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок Г.Т." вказані у Договорах та видаткових накладних, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку сплатити за поставлений йому товар.

Наведені висновки суду кореспондуються із аналогічною правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.05.2019 у справі №910/13527/17.

Доказів сплати на дату розгляду справи відповідачем на користь позивача грошових коштів у загальному розмірі 502 047,00 грн. (вартість поставленого товару) матеріали справи не містять, вказані обставини відповідачем не були спростовані належними та допустимими доказами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Наявність та обсяг заборгованості АТ "Українська залізниця" у розмірі 502 047,00 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок Г.Т." в частині стягнення з відповідача суми основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 17 683,37 грн. та 3% річних у розмірі 2 947,23 грн., нарахованих за період з 07.01.2019 по 19.03.2019.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями визнаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пунктами 8.2 Договорів встановлено, що покупець у разі порушення строків оплати сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Здійснивши розрахунок заявленої до стягнення суми пені з врахуванням встановлених судом дат, з яких відповідач є таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань, та визначеного позивачем періоду, протягом якого підлягає нарахуванню пеня, суд дійшов до висновку, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок Г.Т." про стягнення пені у розмірі 17 683,37 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення позивачем 3% річних за прострочення оплати товару, з урахуванням визначених позивачем періодів, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення 3% річних у розмірі 2 947,23 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

За таких обставин позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок Г.Т." до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 522 677,60 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання позову покладається на відповідача з огляду на задоволення позову повністю.

Щодо заявлених позивачем витрат на послуги адвоката, то суд відмовляє у покладенні таких витрат на відповідача, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували понесення Товариством з обмеженою відповідальністю "Крок Г.Т." таких витрат або наявність обов`язку із їх понесення у майбутньому (зокрема не надано договору про надання правничої допомоги та акту наданих послуг), а той час як позивач лише обмежився зазначенням про наявність у нього отаких витрат у змісті позову.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 178, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок Г.Т." задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок Г.Т." (69076, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Новобудов, буд. 7; ідентифікаційний код 13638750) заборгованість у розмірі 502 047 (п`ятсот дві тисячі сорок сім) грн. 00 коп., пеню у розмірі 17 683 (сімнадцять тисяч шістсот вісімдесят три) грн. 37 коп., 3% річних у розмірі 2 947 (дві тисячі дев`ятсот сорок сім) грн. 23 коп. та судовий збір у розмірі 7 840 (сім тисяч вісімсот сорок) грн. 16 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Суддя Р.В. Бойко