ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"03" червня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/448/19

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Оборотової О.Ю.

при секретарі судового засідання Ісак Д.П

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до відповідача: Обслуговуючий кооператив «Середньофонтанський 19-А»

про стягнення

За участю представників:

від позивача: Піун С.П. за договором про надання правової допомоги;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

21.02.2019р. Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Середньофонтанський 19-А» про стягнення.

В обґрунтування позовних вимог Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору постачання природного газу від 14.09.2016р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено здійснювати розгляд справи №916/448/19 у порядку загального позовного провадження.

07.03.2019р. від Обслуговуючого кооперативу «Середньофонтанський 19-А» надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень викладених у відзиві відповідач зазначив, що позов поданий передчасно, оскільки на думку відповідача відсутність спроб позивача врегулювати спір в позасудовому порядку є істотною обставиною, яка тягне з собою зайві грошові витрати щодо сплати судового збору.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.04.2019р. закрито підготовче провадження у справі № 916/448/19; призначено справу до судового розгляду по суті на 03.06.2019р. о 13:45 год.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач не забезпечив явку свого повноважного представника до судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. Про місце, дату та час судових засідань повідомлявся судом за юридичною адресою.

Відповідно до частини сьомої статті 120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за можливості сповістити їх з допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відтак, приймаючи до увагу належне повідомлення учасників справи, даний спір вирішено судом по суті заявлених вимог за наявними матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 03.06.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд встановив:

14 вересня 2015р. між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (Постачальник) та Обслуговуючиим кооперативом «Середньофонтанський 19-А» (Споживач) укладено Договір постачання природного газу № 3648/1617-БО-23 (далі-Договір).

Розділом 12 Договору передбачено, що він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016р. до 31.03.2017р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Відповідно до пункту 1.1 вказаного Договору Постачальник зобов`язався передати Споживачеві у 2016р. природний газ, а Споживач зобов`язався прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Згідно із п.1.2 Договору природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення т а постачання гарячої води населенню.

За умовами п.1.3. Договору за цим договором постачається газ власного видобутку (видобутий на території України), а у разі його нестачі - імпортований газ (за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України).

Позивач зазначає, що ним на виконання умов Договору було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 721 064 грн. 74 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: актом приймання-передачі природного газу.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний рахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач зазначив, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не у строк, визначений Договором, чим порушував умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги п. 6.1. Договору.

Таким чином, за розрахунком позивача, сума простроченого та несплаченого основного боргу за Договором складає 29968,83грн.

Згідно з п.8.2. Договору, у разі невиконання Споживачем п.6.1. Договору, він зобов`язується оплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу

З урахуванням строку прострочення сплати основного боргу за Договором, за розрахунком позивача розмір нарахованої пені за неналежне виконання зобов`язань складає 31 465 грн. 83 коп. При цьому, позивач зазначає, що розрахунок пені, що підлягає стягненню за цим позовом здійснено у відповідності до вимог ст. 232 Господарського кодексу України та з наступного дня від дня прострочення основного зобов`язання.

Позивач також зазначає, що згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач зазначив, що, оскільки відповідачем не виконані умови Договору щодо оплати отриманого природного газу у зазначений строк, він зобов`язаний сплатити на користь позивача 3% річних від простроченої суми боргу та суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів.

На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача також 3% річних у розмірі 2352,70грн., інфляційні втрати у розмірі 7323,57грн. та пеню у розмірі 20292,56грн.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

За вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу вимог ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

В обґрунтування заперечень викладених у відзиві відповідач зазначив, що позов поданий передчасно, оскільки на думку відповідача відсутність спроб позивача врегулювати спір в позасудовому порядку є істотною обставиною, яка тягне з собою зайві грошові витрати щодо сплати судового збору.

Суд не приймає правову позицію відповідача, як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позасудовий порядок врегулювання спору є виключно правом а не обов`язком позивача.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 721064,74грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: актами приймання-передачі природного газу. (а.с. 39-50)

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний рахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи, оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не у строк, визначений Договором № 3648/1617-БО-23 постачання природного газу від 14.09.2016р., чим порушував умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги п. 6.1. Договору.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно із частиною першою статті 175 Господарського кодексу України Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом та договором.

Згідно із п.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Також, умовами п. 8.2. Договору сторонами погоджено, що у разі невиконання Споживачем п.6.1. Договору він зобов`язується оплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу.

Судом перевірено розрахунок пені, та встановлено, що він здійснений з дотриманням норм чинного законодавства, з урахуванням зазначеного, на думку суду, наявні правові підстави для стягнення з відповідача пені у розмірі 20292,56грн.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунок 3%, та встановлено, що він здійснений з дотриманням норм чинного законодавства, а тому позивач правомірно нарахував відповідачу 3% річних у сумі 2352,70 грн.

Що стосується нарахування інфляційних втрат суд зазначає, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця .

Судом здійснено перерахунок інфляційних втрат з урахуванням рекомендацій викладених у інформаційному листі Вищого господарського суду від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» та визначено розмір інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача.

За розрахунком господарського суду стягненню з Обслуговуючого кооперативу «Середньофонтанський 19-А» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» підлягає 5991,36грн. інфляційних втрат.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідачем доказів належного виконання прийнятих на себе за Договором зобов`язань до матеріалів справи не надано.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст. ст. 123, 129 ГПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1.Позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Обслуговуючого кооперативу «Середньофонтанський 19-А» задовольнити частково.

2.Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Середньофонтанський 19-А» (Середньофонтанська,19-А, Одеса, Одеська область, 65039, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул.Б.Хмельницького,6, Київ 1, 01001, код ЄДРПОУ 031713) пеню у розмірі 20292,56 грн. 3% річних у розмірі 2352,70грн., інфляційні втрати у розмірі 5991,36грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1835,61грн.

3.В решті позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Обслуговуючого кооперативу «Середньофонтанський 19-А» відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 13 червня 2019р.

Суддя О.Ю. Оборотова