ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2019 р. Справа№ 925/1005/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Калатай Н.Ф.

секретар судового засідання: Цибульський Р.М.

представники учасників справи не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Державного підприємства "Черкаський консервний комбінат"

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 19.02.2019 (повний текст складено 21.02.2019)

у справі №925/1005/18 (суддя - Довгань К.І.)

за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального

страхування України у Черкаській області

до Державного підприємства "Черкаський консервний комбінат"

про зобов`язання виконати певні дії

ВСТАНОВИВ:

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Державного підприємства «Черкаський консервний комбінат» про зобов`язання відповідача включити кредиторські вимоги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області по сплаті капіталізованих платежів в сумі 1 512 753,40 грн. до проміжного ліквідаційного балансу.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем передано до Фонду документи по 5 потерпілих від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для продовження страхових виплат по відшкодуванню втраченого заробітку та наданню соціальних послуг.

Позивач, посилаючись на Порядок капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов`язань підприємства-банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров`ю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 765 від 06.05.2000, вважає, що повинна бути проведена капіталізація платежів для продовження страхових виплат особі, внаслідок втрати годувальника, протягом її життя. Тому, 23.07.2018 позивачем було направлено заяву про визнання кредитором № 06-06-1602 на суму 1 512 753 грн. 40 коп., але на вказану заяву позивач відповіді не отримав.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 19.02.2019 у справі №925/1005/18 позов задоволено повністю.

Зобов`язано Державне підприємство «Черкаський консервний комбінат» включити кредиторські вимоги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області по сплаті капіталізованих платежів в сумі 1 512 753,40 грн. до проміжного ліквідаційного балансу. Присуджено до стягнення з Державного підприємства «Черкаський консервний комбінат» на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області - 1762,00 грн. витрат на сплату судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що кредитори з вимогами щодо відшкодування шкоди життю і здоров`ю громадян є привілейованими, а на вимоги привілейованих кредиторів не поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів та правові наслідки граничного строку, а обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, підтверджено доданими письмовими доказами, що є достатньою підставою для задоволення позову.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач (Державне підприємство «Черкаський консервний комбінат») звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 19.02.2019 у справі №925/1005/18 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а також визнано встановленими обставини, які є недоведеними, що є підставою для скасування рішення.

Апелянт зазначає, що розрахунки капіталізації виплат надані позивачем не відповідають нормам права, з урахуванням середньої тривалості життя, а тому нараховування здійснено за значно більший період, а вимоги позивача позбавлені фактичного та правового обґрунтування, а отже підстави для задоволення позову відсутні.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2019 поновлено Державному підприємству «Черкаський консервний комбінат» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 19.02.2019 у справі №925/1005/18. Відкрито апеляційне провадження у справі №925/1005/18. Розгляд апеляційної скарги призначено на 13.05.2019. Роз`яснено позивачу право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу та зупинено дію рішення Господарського суду Черкаської області від 19.02.2019 у справі у справі №925/1005/18 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги.

Представник позивача 15.04.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив мотивовано тим, що оскільки кошти стягуються на майбутнє, а фактичну середню тривалість життя для живих людей розрахувати неможливо, розраховується середня очікувана тривалість життя, яка і застосовується при розрахунку капіталізації виплат.

13.05.2019 від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника, у зв`язку з неможливістю направити у судове засідання повноважного представника.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2019 відкладено розгляд справи на 27.05.2019 у зв`язку з неявкою представників сторін.

Представники сторін у судове засідання 27.05.2019 повторно не з`явилися.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, враховуючи клопотання апелянта про розгляд справи без участі його представника, а також те, що судом при розгляді апеляційної скарги було вжито всіх передбачених законом дій з метою забезпечення прав сторін щодо участі у розгляді спору, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представників сторін.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судовому засіданні 27.05.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та відзиві на неї, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідачем у 2001-2002 р.р. відповідно до прикінцевих положень Закону №1105 передано до Фонду документи по 9 потерпілих від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для продовження страхових виплат по відшкодуванню втраченого заробітку та наданню соціальних послуг, що підтверджується Актами прийняття - передачі особових справ потерпілих на виробництві №320 від 08.11.2001; №341 від 29.11.2001; №418 від 28.10.2002 р. та довідками про розмір втраченого заробітку на дату передачі особової справи потерпілих, виданими Черкаським консервним комбінатом щодо кожного потерпілого для продовження страхових виплат Фондом.

На день прийняття рішення про припинення страхувальника Фонд проводить виплату по відшкодуванню втраченого заробітку по 5 потерпілих, по яких і зроблено розрахунок капіталізованих платежів для виплат їх у майбутньому.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105 соціальне страхування здійснюється за принципами обов`язковості страхування осіб відповідно до видів соціального страхування та можливості добровільності страхування у випадках, передбачених законом; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав; обов`язковості фінансування Фондом витрат, пов`язаних із наданням матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом.

Розділом XI Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (чинний на час передачі справ) підприємства, установи, передають до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України документи, що підтверджують право працівників на страхові виплати, інші соціальні послуги від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, для продовження цих виплат.

У відомостях, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зазначено, що відповідач - Державне підприємство «Черкаський консервний комбінат» перебуває в стані припинення за рішенням власників з 12.07.2018. Головою комісії з припинення призначено Гребенюка Антона Володимировича . Граничний термін подачі кредиторами вимог до боржника зазначено 12.09.2018.

Частиною 2 ст. 1205 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що джерелами формування коштів Фонду є, в тому числі, капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Капіталізація платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов`язання підприємства відшкодувати шкоду, заподіяну життю і здоров`ю громадян здійснюється відповідно до Порядку капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов`язань підприємства-банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров`ю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 765 від 06.05.2000 року (далі - Порядок).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Порядок це нормативно-правовий акт, який регулює порядок проведення нарахування та сплати капіталізованих платежів.

Згідно ст.8 Цивільного кодексу України, якщо цивільні відносини не врегульовані ЦК, іншими актами законодавства чи договором, вони регулюються тими правовими нормами інших актів законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

За приписами ч.4 ст.4 ЦК України постанови Кабінету Міністрів України є актами цивільного законодавства.

Щодо права конкретних потерпілих на страхові виплати, зазначених відповідачем у відзиві на позов, суд вважає доводи відповідача безпідставними, оскільки матеріали справи містять відповідні докази, а саме:

- Акти про нещасний випадок на виробництві;

- Акти розслідування профзахворювання;

- довідки МСЕК;

- постанови про призначення страхових виплат;

- лист Державної служби статистики України про очікувану тривалість життя;

- рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.01.1986.

23.07.2018 позивачем відповідачу було направлено заяву про визнання кредитором за № 06-06-1602 на суму 1 512 753 грн. 40 коп. рекомендованим листом з описом вкладення. На вищевказану заяву позивач відповіді не отримав.

З відомостей перевірки статусу відстеження поштового відправлення №031, рекомендований лист позивача не було вручено під час доставки 30.07.2018 з інших причин, і 28.08.2018 його було повернуто відправнику через закінчення терміну зберігання, у зв`язку із неотриманням поштового відправлення адресатом, а 21.09.2018 управлінням було подано позов до суду з дотриманням місячного терміну, передбаченого ст. 112 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п.1 ч.1 с. 112 Цивільного кодексу України у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у першу чергу щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом.

Згідно з ч. 2 ст.1205 Цивільного кодексу України у разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» N 2464-VI від 8 липня 2010 року платниками єдиного внеску є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

У відповідності до п. 1 ч.2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

За приписами ч. 8 ст. 111 Цивільного кодексу України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Враховуючи обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що посилання відповідача на аудиторський звіт та інформацію Державної виконавчої служби, згідно з якими заборгованість Відповідача перед Фондом становила 4 479, 20 грн., а заборгованість по капіталізованих платежах відсутня, є некоректним, оскільки механізм виникнення цих боргів різний. Так, заборгованість по страхових внесках та коштах страховика виникає за минулий період, а нарахування капіталізованих платежів здійснюється на майбутнє, і виникає право на нарахування капіталізованих платежів виключно у разі ліквідації страхувальника без правонаступника: або в разі неплатоспроможності та визнання банкрутом, або в разі припинення за рішенням власника чи уповноваженого органу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №21-156а12.

Суд враховує, що кредитори з вимогами щодо відшкодування шкоди життю і здоров`ю громадян є привілейованими, а на вимоги привілейованих кредиторів не поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів та правові наслідки граничного строку.

Згідно ч.2 ст.112 Цивільного кодексу України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора, останній має право звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії протягом місяця після отримання повідомлення про відмову у визнанні кредиторських вимог.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги посилання апелянта на пункт 3 Порядку капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров`ю в якому зазначено, що капіталізація платежів, передбачених підпунктами 1 - 5 пункту 2 цього Порядку, розраховується на період, що визначається як різниця між середньою тривалістю життя для чоловіків і жінок у країні та їх віком на момент здійснення капіталізації, та вважає за необхідне зазначити наступне.

За посиланням апелянта середня тривалість життя на сайті Державної служби статистики станом на 23.07.2018 при народженні складає для чоловіків 67, 02 років та для жінок 76, 78 років.

Колегія суддів наголошує, що дана інформація стосується середньої тривалості життя при народженні. А вік осіб щодо яких здійснюється капіталізація коштів станом на 2018 рік становить 55, 70, 83, 57 років відповідно, тобто вік двох осіб вже перевищує середню тривалість життя при народженні, а отже вказані дані до них не можуть бути застосовані.

При цьому, позивачем до позовної заяви додано таблицю середньої очікуваної тривалості життя для чоловіків та жінок, які долучені до листа Державної служби статистики України (т. 1 а.с. 37-41), в якому розраховано середню очікувану тривалість життя при досягненні певного віку, яку й було застосовано при розрахунку періоду капіталізації по кожній особі.

Дослідивши наведені вище норми та розрахунок позивача, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог та правомірність висновку суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (відповідача).

Керуючись ст. ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Черкаський консервний комбінат» на рішення Господарського суду Черкаської області від 19.02.2019 у справі №925/1005/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 19.02.2019 у справі №925/1005/18 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Черкаської області від 19.02.2019 у справі №925/1005/18.

4. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Державним підприємством «Черкаський консервний комбінат».

5. Матеріали справи № 925/1005/18 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 13.06.2019.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

Н.Ф. Калатай