РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2019Справа № 916/3197/17
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Одеської митниці ДФС (65078, Одеська обл., місто Одеса, ВУЛИЦЯ ГАЙДАРА, будинок 21, корпус А)
до за участю про Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк Консалтинг" (03134, м.Київ, ПРОСП. АКАДЕМІКА КОРОЛЬОВА, будинок 12-Ж) Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрутарія" (79035, Львівська обл., місто Львів, ВУЛИЦЯ ЗЕЛЕНА, будинок 115 Б) стягнення 258 147,00 грн.
Представники:

від Позивача: не з`явились;

від Відповідача: Марченко О.Г. (представник на підставі ордеру);

від Третьої особи: Горб С.А. (представник на підставі ордеру);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Одеська митниця ДФС (надалі також - «Позивач») звернулась до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк Консалтинг" (надалі також - «Відповідач») про стягнення 258 147,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідач в порушення вимог частини 1 статті 936, частин 1, 2 статті 938, частини 1 статті 942, статей 944, 949, 953 Цивільного кодексу України та умов укладеного з Позивачем договору про надання послуг відповідального зберігання №54 від 02.03.2016 не забезпечив повне збереження переданого на відповідальне зберігання товару та не вжив заходи, необхідні для забезпечення схоронності товару, внаслідок чого виникла нестача товару, переданого Позивачем Відповідачу на відповідальне зберігання, а Позивач поніс збитки від втрати майна у розмірі ринкової вартості втраченого від нестачі майна та у зв`язку з додатковими витратами на оплату послуг з проведення незалежної оцінки ринкової вартості втраченого від нестачі майна, які Відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.01.2018 року справу №916/3197/17 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.06.2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.08.2018 року, позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк Консалтинг" на користь Одеської митниці ДФС 258 147 грн. 00 коп. збитків та 3 872 грн. 21 коп. судового збору.

Постановою Верховного Суду від 20.12.2018 року рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.08.2018 у справі № 916/3197/17 скасовано. Справу № 916/3197/17 направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до автоматичного розподілу справ Господарського суду міста Києва, справу № 916/3197/17 передано до розгляду судді Чинчин О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2018 року підготовче засідання у справі №916/3197/17 призначено на 23.01.2019 року, залучено до участі у справі в якості Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фрутарія".

Як вбачається з інформації Діловодства спеціалізованого суду, 05.11.2018 року до Господарського суду м. Києва надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрутарія" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2019 року зупинено провадження у справі № 910/3197/17 за позовом Одеської митниці ДФС до Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк Консалтинг", за участю Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрутарія", про стягнення збитків у розмірі 258 147,00 грн. підлягає зупиненню до повернення матеріалів даної справи до Господарського суду міста Києва з суду вищої інстанції.

17.01.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

21.01.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

21.01.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові пояснення по справі.

24.01.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Третьої особи надійшли письмові пояснення.

21.03.2019 року на адресу Господарського суду міста Києва повернуто матеріали справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2019 року поновлено провадження у справі № 916/3197/17, підготовче засідання призначено на 17.04.2019 року, визнано явку учасників справи у судові засідання обов`язковою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2019 року в задоволенні заяви Одеської митниці ДФС про розгляд справи в режимі відеоконференцїі від 21.01.2019 року відмовлено.

15.04.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на відзив.

15.04.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на пояснення третьої особи.

15.04.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника Позивача.

17.04.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Третьої особи надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи постанови ВС.

17.04.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи постанов судів.

В підготовче засідання 17.04.2019 року з`явились представники відповідача та третьої особи, представник позивача не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання Позивача про розгляд справи за відсутністю представника позивача, надано Відповідачу строк до 3 днів з дня отримання відповіді на відзив для надання заперечень, продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче судове засідання на 15.05.2019 року.

22.04.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника Позивача.

11.05.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника Позивача.

В підготовче засідання 15.05.2019 року представники учасників судового процесу не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання Позивача про розгляд справи за відсутністю представника позивача, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.06.2019 року.

20.05.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника Позивача.

В судовому засіданні 05 червня 2019 року представник Відповідача проти позову заперечив, просив суд відмовити у його задоволенні. Представник Третьої особи надав усні пояснення по суті спору. Представник Позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення 27.05.2019 р. уповноваженій особі підприємства Позивача ухвали суду, надав клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника Позивача, яке Судом розглянуто та задоволено.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що Позивач про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Приймаючи до уваги, що Позивач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Позивача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 05.06.2019 року, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

02.03.2016 року між Одеською митницею ДФС (поклажодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Толк консалтинг" (зберігач) було укладено Договір № 54 про надання послуг відповідального зберігання, згідно з умовами якого зберігач зобов`язується надати поклажодавцю послуги відповідального зберігання товарів, які відповідно до ст. 238 Митного кодексу України зберігаються поклажодавцем. (т.1 а.с.22-29)

Згідно з пунктом 1.1.2 Договору конкретний перелік та види товарів, які передається на відповідальне зберігання визначається сторонами в окремих актах прийому-передачі.

Відповідно до п. 1.3 Договору товари зберігаються в складських приміщеннях зберігача або в орендованих ним приміщеннях. З моменту фактичної передачі товарів поклажодавцем зберігачу, на останнього покладається обов`язок по їх збереженню в первинному вигляді з урахуванням природного зносу товарів.

Поклажодавець зобов`язаний під час розміщення товару повідомляти Зберігача про особливі властивості, недоліки та характеристики товару, які мають істотне значення для забезпечення відповідних умов зберігання такого товару або можуть створити небезпеку чи заподіяти шкоду довкіллю. (п.п.6.1.4 Договору)

Згідно з п. п. 6.3.4 Договору зберігач зобов`язаний забезпечити повне збереження переданого на відповідальне зберігання товару та вживати заходи, необхідні для забезпечення схоронності та якості товарів.

Підпунктом 6.3.6 Договору визначено, що зберігач зобов`язаний за першою вимогою поклажодавця повертати йому товари в тому самому стані, у якому вони були прийняті на відповідальне зберігання зі складанням відповідних документів, передбачених порядком роботи складу митниці ДФС, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 627 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03.07.2012 за № 1097/21409).

Відповідно до п. п. 6.3.10 Договору у разі виявлення нестачі, пошкоджень або псування товарів, зберігач зобов`язаний - терміново складати акт та повідомляти про це поклажодавця письмово та засобами зв`язку.

Згідно з п. 6.3.20 Договору зберігач зобов`язаний здійснювати під час зберігання товарів їх поверхневий огляд з метою встановлення пошкоджень або псувань, з обов`язковим складенням про це відповідного акту. При виявленні пошкоджень та псувань товарів, переданих на зберігання зобов`язується у триденний термін інформувати поклажодавця.

Пунктом 8.1 Договору передбачено, що у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього договору, сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним в Україні законодавством.

Згідно з п. 8.2 Договору порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору.

Відповідно до п. 8.3 Договору зберігач несе відповідальність за втрату (нестачу) товару - розмірі його вартості, з урахуванням збитків, визначених відповідно до Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 116 та Методикою оцінки майна, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 № 1891 (незалежна оцінка або стандартизована).

Згідно з п. 8.5 Договору у випадку порушень однією зі сторін зобов`язань за договором, інша сторона вправі вимагати усунення недоліків, що виникли внаслідок відступу від умов договору.

Договір набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє до 31.12.2016 р. та в будь - якому випадку до повного виконання Сторонами зобов`язань по Договору, а в частині надання послуг відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України - з 01.01.2016 р. (п.11.1 Договору)

Додатковою угодою №1 від 18.08.2016 року до Договору № 54 про надання послуг відповідального зберігання від 02.03.2016 року Сторони змінили п.5.2 договору, доповнили п.11.1 Договору абзацом 2: «В частині надання послуг відповідального зберігання на складі за адресою: м. Одеса, вул. Моторна, 8. Договір у відповідності до ст. 631 Цивільного кодексу України набуває чинності з 01.07.2016 р.». (т.1 а.с.30)

Додатковою угодою №2 від 30.03.2017 року до Договору № 54 про надання послуг відповідального зберігання від 02.03.2016 року Сторони змінили п.5.2 договору, змінили п.11.1 Договору: «Договір набуває чинності відповідно до ч.3 ст. 631 Цивільного кодексу України з 01.04.2107 р. і діє до 30.04.2017 р. або в будь - якому випадку до повного виконання Сторонами зобов`язань по Договору в частині оплати». (т.1 а.с.31)

Додатковою угодою №3 від 28.04.2017 року до Договору № 54 про надання послуг відповідального зберігання від 02.03.2016 року Сторони змінили п.3.1 договору, змінили п.11.1 Договору: «Договір набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє до 30.07.2017 р. або в будь - якому випадку до повного виконання Сторонами зобов`язань по Договору». (т.1 а.с.198)

Додатковою угодою №4 від 28.04.2017 року до Договору № 54 про надання послуг відповідального зберігання від 02.03.2016 року Сторони змінили п.3.1 договору, змінили п.11.1 Договору: «Договір набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє по 30.09.2017 р. або в будь - якому випадку до повного виконання Сторонами зобов`язань по Договору, а в частині надання послуг відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України - з 01.01.2016». (т.1 а.с.199)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору № 54 про надання послуг відповідального зберігання від 02.03.2016 року Позивач передав на зберігання Відповідачу товари, а саме: овочі свіжі: часник призначений для громадського харчування в сітках по 10 кг, виробник "JINING HAIJANG TRADING CO. LTD", країна виробництва - Китай, загальною вагою 24 980 кг, попередньою вартістю 1564222 грн. 62 коп., що підтверджується Актом прийому - передачі від 02.12.2016 року. (т.1 а.с.32)

Під час проведення інвентаризації відповідно до наказу Одеської митниці від 10.02.2017 року № 19-аг, інвентаризаційною комісією Одеської митниці 15.02.2017 року було виявлено нестачу товару, переданого на відповідальне зберігання відповідачеві за договором №54 від 02.03.2016 року на підставі акту прийому-передачі від 02.12.2016 року, а саме нестача - 1590 кг, що підтверджується інвентаризаційним описом від 17.02.2017 року та протоколом інвентаризаційної комісії від 05.04.2017 року. (т.1 а.с.33-45)

Під час проведення інвентаризації відповідно до наказу Одеської митниці ДФС від 06.06.2017 року № 57-аг, інвентаризаційною комісією Одеської митниці ДФС 06.06.2017 року виявлено нестачу товару, переданого на відповідальне зберігання відповідачеві за договором №54 від 02.03.2016 року на підставі акту прийому-передачі від 02.12.2016 року, а саме нестача - 3 013,5 кг, що підтверджується інвентаризаційним описом від 06.06.2017 року, протоколом інвентаризаційної комісії від 21.07.2017 року. (т.1 а.с.46-62)

Відповідно до звіту з незалежної оцінки ринкової вартості втраченого від нестачі майна: часнику, призначеного для громадського харчування у кількості 1590 кг, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Актив Інвестментс", ринкова вартість втраченого від нестачі майна часнику, призначеного для громадського харчування у кількості 1590 кг, складає 130 380 грн. (т.1 а.с.63-75)

Згідно зі звітом з незалежної оцінки ринкової вартості втраченого від нестачі майна: часнику, призначеного для громадського харчування у кількості 3013,5 кг, складеного, Товариством з обмеженою відповідальністю "Актив Інвестментс", ринкова вартість втраченого від нестачі майна часнику, призначеного для громадського харчування у кількості 3013,5 кг, складає 126 567 грн. (т.1 а.с.76-93)

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач зазначає, що Відповідач порушив умови Договору № 54 про надання послуг відповідального зберігання від 02.03.2016 року внаслідок чого Позивач поніс збитки у зв`язку з нестачею товару, переданого на зберігання. За таких підстав, Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк Консалтинг" збитки у розмірі 258 147 грн. 00 коп.

Заперечуючи проти позовних вимог, Відповідач зазначає, що він неодноразово звертався з листами до різних суб`єктів щодо швидкого псування переданого на зберігання часнику, але Позивач починаючи з 01.02.2017 р. після виявлення факту псування часнику не вчинив дії щодо зменшення збитків, лише 27.06.2018 року за актом прийому - передачі було передано часник з метою знищення. Крім того, Позивачем не доведено складу цивільного правопорушення для стягнення збитків.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Одеської митниці ДФС не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, юридичні особи мають право звертатись до господарського суду за захистом своїх оспорюваних або порушених прав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як встановлено у ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як встановлено Судом, 02.03.2016 року між Одеською митницею ДФС (поклажодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Толк консалтинг" (зберігач) було укладено Договір №54 про надання послуг відповідального зберігання, згідно з умовами якого зберігач зобов`язується надати поклажодавцю послуги відповідального зберігання товарів, які відповідно до ст. 238 Митного кодексу України зберігаються поклажодавцем. (т.1 а.с.22-29)

Внаслідок укладення Договору №54 про надання послуг відповідального зберігання від 02.03.2016 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з ч. 1 ст. 942 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору № 54 про надання послуг відповідального зберігання від 02.03.2016 року Позивач передав на зберігання Відповідачу товари, а саме: овочі свіжі: часник призначений для громадського харчування в сітках по 10 кг, виробник "JINING HAIJANG TRADING CO. LTD", країна виробництва - Китай, загальною вагою 24 980 кг, попередньою вартістю 1564222 грн. 62 коп., що підтверджується Актом прийому - передачі від 02.12.2016 року. (т.1 а.с.32)

Під час проведення інвентаризації відповідно до наказу Одеської митниці від 10.02.2017 року № 19-аг, інвентаризаційною комісією Одеської митниці 15.02.2017 року було виявлено нестачу товару, переданого на відповідальне зберігання відповідачеві за договором №54 від 02.03.2016 року на підставі акту прийому-передачі від 02.12.2016 року, а саме нестача - 1590 кг, що підтверджується інвентаризаційним описом від 17.02.2017 року та протоколом інвентаризаційної комісії від 05.04.2017 року. (т.1 а.с.33-45)

Під час проведення інвентаризації відповідно до наказу Одеської митниці ДФС від 06.06.2017 року № 57-аг, інвентаризаційною комісією Одеської митниці ДФС 06.06.2017 року виявлено нестачу товару, переданого на відповідальне зберігання відповідачеві за договором №54 від 02.03.2016 року на підставі акту прийому-передачі від 02.12.2016 року, а саме нестача - 3 013,5 кг, що підтверджується інвентаризаційним описом від 06.06.2017 року, протоколом інвентаризаційної комісії від 21.07.2017 року. (т.1 а.с.46-62)

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач зазначає, що Відповідач порушив умови Договору № 54 про надання послуг відповідального зберігання від 02.03.2016 року внаслідок чого Позивач поніс збитки у зв`язку з нестачею товару, переданого на зберігання.

На підставі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором; збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення; при визначення неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступні фактори:

- наявність реальних збитків;

- вина заподіювача збитків;

- причинний зв`язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками.

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Постановою Верховного Суду від 20.12.2018 року по справі №916/3197/17 рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.08.2018 у справі № 916/3197/17 скасовано. Справу № 916/3197/17 направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

У вказаній постанові суду касаційної інстанції зазначено, що судами попередніх інстанцій не було досліджено чи є збитками саме позивача заявлена ним до стягнення вартість втраченого товару (часнику), враховуючи що даний товар не є власністю позивача, а лише був вилучений останнім при здійсненні митного оформлення та переданий на зберігання відповідачу.

Згідно з ч.1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Згідно зі ст. 950 Цивільного кодексу України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

За приписами ст. 951 Цивільного кодексу України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства України, Суд зазначає, що поклажодавець - Одеська митниця ДФС має право вимагати від зберігача - Відповідача у даній справі стягнення збитків, завданих внаслідок втрати (нестачі) товару, переданого за договором зберігання.

На підтвердження розміру збитків Позивачем надано звіт з незалежної оцінки ринкової вартості втраченого від нестачі майна: часнику, призначеного для громадського харчування у кількості 1590 кг, складений Товариством з обмеженою відповідальністю "Актив Інвестментс", за яким ринкова вартість втраченого від нестачі майна часнику, призначеного для громадського харчування у кількості 1590 кг, складає 130 380 грн. (т.1 а.с.63-75), та звіт з незалежної оцінки ринкової вартості втраченого від нестачі майна: часнику, призначеного для громадського харчування у кількості 3013,5 кг, складений, Товариством з обмеженою відповідальністю "Актив Інвестментс", за яким ринкова вартість втраченого від нестачі майна часнику, призначеного для громадського харчування у кількості 3013,5 кг, складає 126 567 грн. (т.1 а.с.76-93) Крім того, Позивачем понесено витрати на оплату послуг з проведення незалежної оцінки у загальному розмірі 1200,00 грн., що підтверджується актами прийому-передачі робіт від 17.07.2017 р., 02.10.2017 р. (т.1 а.с. 101, 110), платіжними дорученням №2120 від 03.10.2017 р. на суму 600 грн., №1338 від 18.07.2017 р. на суму 600 грн. (т.1 а.с.111-112).

Відповідно до п. п. 6.3.10 Договору у разі виявлення нестачі, пошкоджень або псування товарів, зберігач зобов`язаний - терміново складати акт та повідомляти про це поклажодавця письмово та засобами зв`язку.

Згідно з п. 6.3.20 Договору зберігач зобов`язаний здійснювати під час зберігання товарів їх поверхневий огляд з метою встановлення пошкоджень або псувань, з обов`язковим складенням про це відповідного акту. При виявленні пошкоджень та псувань товарів, переданих на зберігання зобов`язується у триденний термін інформувати поклажодавця.

Пунктом 8.1 Договору передбачено, що у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього договору, сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним в Україні законодавством.

Згідно з п. 8.2 Договору порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору.

Відповідно до п. 8.3 Договору зберігач несе відповідальність за втрату (нестачу) товару - розмірі його вартості, з урахуванням збитків, визначених відповідно до Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 116 та Методикою оцінки майна, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 № 1891 (незалежна оцінка або стандартизована).

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Толк Консалтинг" листом №2926 від 20.12.2016 року звернулося до Одеської митниці ДФС, в якому просило якнайшвидше вирішити питання щодо реалізації часнику у кількості 24980 кг, переданого на відповідальне зберігання згідно акту прийому-передачі від 02.12.2017, оскільки він належить до швидкопсувного майна, який був отриманий уповноваженою особою Позивача за вх. №10174/10-29 від 20.12.2016 р. (т.3 а.с.122) У відповідь на який Позивач надав відповідь за № 156/10/15-70-03-06 від 17.01.2017 р., що митницею здійснюються необхідні заходи. (т.3 а.с.123)

Крім того, Відповідач листами №3263 від 13.09.2017 р., №3335 від 03.10.2017 р., №3375 від 16.11.2017 р., №3460 від 06.02.2018 р., №3469 від 19.02.2018 р., №3472 від 21.02.2018 р., №3474 від 21.02.2018 р. звертався до Позивача з вимогами прийняти рішення про повернення часнику власнику відповідно до постанови Солом`янського районного суду від 03.03.2017 або утилізувати зіпсовану продукцію, вжити термінових заходів щодо зміни місця зберігання зіпсованого майна. (т.3 а.с.128-129, 131-136,139). У відповідь на вказані листи Одеська митниця ДФС листами №4821/10/15-70-03-06 від 05.12.2017 р., №8340/6/99-99-05-03-02-15 від 12.03.2018 р., №1309/10/15-70-03-06 від 21.03.2018 р. повідомила, що митницею здійснюються необхідні заходи (т.3 а.с.142-143, 146-147)

В матеріалах справи наявні Акти про псування продукції від 18.05.2017 р., від 06.02.2017 р., 05.06.2017 р., складені представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк Консалтинг", тобто в односторонньому порядку, проте Суд не приймає до уваги вказані акти в якості належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження повідомлення Одеської митниці ДФС про необхідність бути присутнім при складанні вказаних актів. Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження направлення вказаних актів на адресу Позивача, а також доказів на підтвердження повноважень ОСОБА_1 діяти від імені Відповідача у даній справі. (т.3 а.с.156-158)

Судом встановлено, що постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.03.2017 року по справі №3-952/17 (760/21396/16-п), яка залишена без змін постановою Апеляційного суду м. Києва, провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 (керівника ТОВ «ФРУТАРІЯ») до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України (протокол про порушення митних правил № 0770/10000/16 від 21.11.2016) закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Також вказаним судовим рішенням було постановлено повернути ОСОБА_2 товар, який вилучено відповідно до протоколу про тимчасове вилучення товарів у справі про порушення митних правил № 0770/10000/16 від 02.12.2016р. та розміщений на складі ТОВ "Толк Консалтінг" за адресою: м. Одеса, вул. Новомосковська, 9. (т.3 а.с.97-102)

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 28.08.2017 року у справі № 815/2881/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрутарія" до Одеської митниці ДФС, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Київська міська митниця ДФС, Товариство з обмеженою відповідальністю "Толк Консалтинг", про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, що залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2017 року, визнано противоправною бездіяльність Одеської митниці ДФС щодо не розмитнення свіжого часнику за заявленого до митного контролю, та оформлення за митною декларацією № 500060001/2016/012427 від 18.11.2016 із зазначенням фактурної вартості товарів у розмірі 21.250,00 доларів США (2500 пакунків) у строки, передбачені Митним кодексом України, а також визнано противоправною бездіяльність Одеської митниці ДФС по факту неналежного зберігання свіжого часнику вилученого Одеською митницею ДФС на підставі протоколу про порушення митних правил № 0770/10000/16 від 02.12.2016 у складських приміщеннях розташованих за адресою: м. Одеса вул. Новомосковська, 9, якими користується Товариство з обмеженою відповідальністю "Толк консалтинг".

У вказаній постанові адміністративного суду встановлено, що 10.09.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фрутарія" (покупець) та фірмою "STAR TEAM INVESTMENTS L.P." (Китай) (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт № 1009/16-03 на поставку часнику.

Згідно з декларацією ІМ40ЕЕ № 500060001/2016/012408 на виконання контракту № 1009/16-03 фірмою "STAR TEAM INVESTMENTS L.P." на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрутарія" поставлено товар: "овочі свіжі: часник" у кількості 25000 мішків (BAGS), призначені для громадського харчування на загальну вартість товару 21.250,00 доларів США. Вказаний товар надійшов до Одеської митниці ДФС 18 листопада 2016 року.

У зв`язку з проведенням перевірки інформації щодо можливого порушення чинного законодавства України, під час імпорту товару: свіжий білий часник у кількості 2500 мішків (BAGS), загальною вагою брутто 25000 кг, загальною вартістю 60 375,00 доларів США, Одеською митницею ДФС було вилучено товар та призупинено митне оформлення вантажу.

21.11.2016 Київською міською митницею ДФС складено протокол порушення митних правил № 0770/10000/16.

30 листопада 2016 року заступником начальника управління - начальником відділу технічних систем митного контрою УМЗ та РІ Одеської митниці ДФС складена службова записка, яка адресована в.о. начальнику Одеської митниці ДФС з пропозицією прийняти рішення щодо визначення складського приміщення ТОВ "ТОЛК КОНСАЛТИНГ" розташованого за адресою: м.Одеса, вул. Новомосковська, 9 враховуючи властивості товару та відсутність місця для розміщення майна та інших складських приміщень (товар, вилучений за протоколом про порушення митних правил №0770/10000/16).

02 грудня 2016 року головним державним інспектором відділу боротьби з незаконним переміщенням наркотиків і зброї управління боротьби з митними правопорушеннями Одеської митниці ДФС, який діяв на підставі доручення на проведення вилучення предметів ПМП №3603/7/26-70-20-01 від 21.11.2016 року, яке надане Київською митницею ДФС здійснено вилучення товару "овочі свіжі: часник, призначений для громадського харчування. Виробник JINING HAIJIANG TRADING CO., LTD, КРАЇНА ВИРОБНИКА CN" у кількості 2498 місць 24980 кг." про що складено протокол про тимчасове вилучення товарів, транспортних засобів і документів у справі про порушення митних правил №0770/10000/16.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що часник вилучений Одеською митницею ДФС на підставі протоколу про порушення митних правил № 0770/10000/16 від 02.12.2016 зберігався на території установи, у якої відсутній дозвіл на провадження діяльності митного складу, тобто такий товар зберігається неналежним чином. А саме, не на митному складі, а у третіх осіб, які не уповноважені на таке зберігання чинним законодавством. Відповідно до експертного висновку № УТЭ-816 від 18.04.2017, фотозвіту встановлено, що часник, який зберігався на складі Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк консалтинг" зберігається у замороженому вигляді, частково пророслий та є зіпсованим. (т.3 а.с.103-110)

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Відповідно до частини 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129-1 Конституції України визначають, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, судове рішення у справі №815/2881/17 не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити, а тому факт протиправної бездіяльності Одеської митниці ДФС по факту неналежного зберігання свіжого часнику вилученого Одеською митницею ДФС на підставі протоколу про порушення митних правил № 0770/10000/16 від 02.12.2016 у складських приміщеннях розташованих за адресою: м. Одеса вул. Новомосковська, 9, якими користується Товариство з обмеженою відповідальністю "Толк консалтинг", підтверджено постановою Одеського окружного адміністративного суду від 28.08.2017 року у справі № 815/2881/17, яка набрала законної сили.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, Суд приходить до висновку, що на виконання умов Договору № 54 про надання послуг відповідального зберігання від 02.03.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Толк Консалтинг" належним чином виконувало свої зобов`язання як зберігач переданого на зберігання товару - часнику, призначеного для громадського харчування в сітках по 10 кг, виробник "JINING HAIJANG TRADING CO. LTD", оскільки останній неодноразово повідомляв поклажодавця про термін придатності переданого на зберігання майна, про стан його псування та просив реалізувати часник якнайшвидше. Проте, інвентаризаційною комісією Позивача лише 05.04.2017 року та 21.07.2017 року було виявлено факт нестачі часнику.

Згідно з ч. 4 ст. 239 Митного кодексу України товари, які через свої властивості не можуть зберігатися на складі органу доходів і зборів, за рішенням керівника органу доходів і зборів або особи, яка виконує його обов`язки, можуть передаватися органами доходів і зборів на зберігання підприємствам, на складах яких створено необхідні умови для належного зберігання таких товарів. Для цілей цього Кодексу таке зберігання вважається зберіганням на складі органу доходів і зборів.

02.12.2016 року на виконання умов Договору № 54 про надання послуг відповідального зберігання від 02.03.2016 року Позивач передав на зберігання Відповідачу товари, а саме: овочі свіжі: часник призначений для громадського харчування в сітках по 10 кг, виробник "JINING HAIJANG TRADING CO. LTD", країна виробництва - Китай, загальною вагою 24 980 кг, попередньою вартістю 1564222 грн. 62 коп. за Актом прийому - передачі від 02.12.2016 року. (т.1 а.с.32)

Суд зазначає, що на відповідальне зберігання Відповідачу був переданий товар, який за своїми природними властивостями має відповідний строк придатності, в межах якого він може бути використаний за призначенням.

Згідно зі ст. 677 Цивільного кодексу України законом або іншими нормативно-правовими актами може бути встановлений строк, зі спливом якого товар вважається непридатним для використання за призначенням (строк придатності).

Згідно з нормами ДСТУ 3233-95 строк зберігання свіжого часнику становить 4-6 місяців.

За умови обчислення строку зберігання товару з дати його прийняття Відповідачем на зберігання за актом 02.12.2016 року, то такий строк остаточно спливає у червні 2017 року.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що Позивачем не доведено наявності усіх елементів складу правопорушення, необхідних для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, оскільки Позивачем не доведено об`єктивну та суб`єктивну сторони спричинених Відповідачем збитків, причинно-наслідковий зв`язок між діями та понесеними Позивачем збитками саме у розмірі 258 147 грн., вини Відповідача у заподіянні збитків, оскільки Позивач в межах строків придатності переданого Відповідачу на зберігання товару (свіжого часнику) не вчиняв жодних дій, які б свідчили про здійснення митницею заходів до відведення настання збитків або зменшення їх розміру, враховуючи неодноразові прохання Відповідача реалізувати майно, та обставини, встановлені у справі №815/2881/17 щодо протиправності бездіяльності Одеської митниці ДФС.

За таких підстав, Суд доходить висновку, що Позивачем не доведено складу цивільного правопорушення як необхідної умови для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків з Відповідача у розмірі 258 147 грн. 00 коп.

Крім того, Суд враховує. що у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/9453/18 за позовом Одеської митниці Державної фіскальної служби України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк консалтинг" про стягнення 754 831,00 грн збитків, завданих внаслідок незбереженням відповідачем переданого на зберігання товару.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.10.2018 року, залишеним без змін постановами Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2019 року та Верховного Суду від 01.04.2019 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Одеської митниці ДФС до Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк Консалтинг" про стягнення 258 147,00 грн. є недоведеними та задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Що стосується розподілу судових витрат, Суд зазначає.

Відповідно до частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

Крім того, у зв`язку з тим, що Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, сплачений Відповідачем судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг у загальному розмірі 13 552 грн. 73 коп. підлягає стягненню з Позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Одеської митниці ДФС до Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк Консалтинг" про стягнення 258 147,00 грн. - відмовити у повному обсязі.

2. Стягнути з Одеської митниці ДФС (65078, Одеська обл., місто Одеса, ВУЛИЦЯ ГАЙДАРА, будинок 21, корпус А, ідентифікаційний код юридичної особи 39441717) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк Консалтинг" (03134, м.Київ, ПРОСП. АКАДЕМІКА КОРОЛЬОВА, будинок 12-Ж, ідентифікаційний код юридичної особи 34483307) судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг у розмірі 13 552 (тринадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят дві) грн. 73 (сімдесят три) коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 14 червня 2019 року

Суддя О.В. Чинчин