РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.05.2019Справа № 910/17397/18

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Мазур В.М.

розглянувши справу № 910/17397/18

за позовом приватного акціонерного товариства "Будівельно-виробничий комплекс "Маяк"

до Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби

про зняття арешту з нерухомого майна

за участю представників сторін:

від позивача: Клименко Е.Н., довіреність № б/н від 01.11.2018р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Будівельно-виробничий комплекс «Маяк» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зняття арешту з нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 14.12.2018р. йому з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна стало відомо про накладення 13.08.2018р. відповідачем арешту на нежитлові приміщення: корпус 1Ф, площею 7729, 40 кв.м, корпус 2Ф площею 2 204, 30 кв.м, корпус 3Ф площею 2 432, 60 кв.м, корпус 5Ф площею 464, 00 кв.м, корпус 6Ф площею 1 206, 10 кв.м, корпус 8Ф площею 687, 60 кв.м, корпус 9Ф площею104,10 кв.м, корпус 10Ф, площею 408,00 кв.м, корпус 11Ф, площею 44,50 кв.м., корпус 120 площею 544, 40 кв.м., які розташовані по вул. Сирецька, 9 в м. Києві.

Як вказує позивач, такий арешт було накладено відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відносно боржника - ПАТ "Завод "Маяк", тоді як спірне нерухоме майно належить на праві власності позивачу на підставі свідоцтва про право власності, виданих Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 26.04.2006р.

Отже, наявність незаконного арешту відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України порушує права позивача на вільне володіння та розпорядження нерухомим майном, яке належить йому на праві власності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/17397/18 від 28.12.2018р. позовну заяву приватного акціонерного товариства Будівельно-виробничий комплекс «Маяк» до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зняття арешту з нерухомого майна залишено без руху.

11.01.2019р. від приватного акціонерного товариства Будівельно-виробничий комплекс «Маяк» через канцелярію суду надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 28.12.2018р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2019р. відкрито провадження у справі № 910/17397/18 та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження з огляду на складність справи. Підготовче засідання призначено у справі на 14.02.2019р.

13.02.2018р. через загальний відділ Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2019р. розгляд справи відкладено на 14.03.2019р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2019р. розгляд справи відкладено на 28.03.2019р.

15.03.2018р. через загальний відділ Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача.

Представник позивача у підготовчому засіданні 28.03.2019р. підтримав позовні вимоги та клопотання про заміну неналежного відповідача.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2019р. задоволено клопотання позивача та здійснено заміну неналежного відповідача - Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, на належного відповідача - Міністерство юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби. Підготовче засідання у справі відкладено на 18.04.2019р.

Представник позивача у підготовчому засіданні 18.04.2019р. підтримав позовні вимоги, надав суду для огляду оригінали документів, копії яких додані до позовної заяви, та просив призначити справу до судового розгляду.

Представник відповідача в підготовче засідання 18.04.2019р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2019р. закрито підготовче провадження у справі № 910/17397/18. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 30.05.2019р.

Присутній у судовому засіданні 30.05.2019р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, з посиланням на правові підстави та докази, зазначені у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Станом на 30.05.2019р. відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 30.05.2019р., відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Будівельно-виробничий комплекс "Маяк" є власником об'єктів нерухомого майна, які знаходяться в м. Києві, по вулиці Сирецька № 9: корпус 1Ф, корпус 2Ф, корпус 3Ф, корпус 5Ф, корпус 6Ф, корпус 8Ф, корпус 9Ф, корпус 10Ф, корпус 11Ф, корпус 12Ф, що підтверджується свідоцтвами від 26.04.2006р., видними Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, на об'єкт нерухомого майна за адресою 04073, м. Київ, вул. Сирецька, 9, який належить позивачу, накладено арешт.

Підстава виникнення обтяження: постанова, про арешт майна боржника, серія та номер: 56804749, обтяження: виданий 18.07.2018, видавник: головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюта І.М.

Підстава внесення: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний запису: номер: 42516017 від 13.08.2018 17:05:50, Іванюта Іван Миколайович, Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ.

Відомості про суб'єктів: обтяжувач - відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, , країна реєстрації: Україна; особа, майно/права якої обтяжуються - публічне акціонерне товариство "Завод "Маяк", , адреса: Україна, м. Київ, проспект Бандери Степана, будинок 8.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що саме він є власником об'єктів нерухомого майна, які знаходяться в м. Києві, по вулиці Сирецька № 9: корпус 1Ф, корпус 2Ф, корпус 3Ф, корпус 5Ф, корпус 6Ф, корпус 8Ф, корпус 9Ф, корпус 10Ф, корпус 11Ф, корпус 12Ф, а не публічне акціонерне товариство "Завод "Маяк" (), у зв'язку з чим відповідач безпідставно наклав арешт на майно, яке перебуває у власності позивача.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вдповідно до норми 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 10 Закону України "Про виконавче провадження", заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Частинами 1 та 2 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Отже, зі змісту вказаних норм права вбачається, що накладати арешт на майно в процедурі виконавчого провадження надається право лише у випадку, коли таке майно належить на праві власності саме боржнику.

Як встановлено судом, під час розгляду справи, об'єкти нерухомості за адресою знаходяться в м. Києві, по вулиці Сирецька № 9: корпус 1Ф, корпус 2Ф, корпус 3Ф, корпус 5Ф, корпус 6Ф, корпус 8Ф, корпус 9Ф, корпус 10Ф, корпус 11Ф, корпус 12Ф, на які накладено арешт в межах виконавчого провадження ВП № 56804749, публічному акціонерному товариству "Завод "Маяк" () як стороні вказаного виконавчого провадження не належать, а натомість належать приватному акціонерному товариству "Будівельно-виробничий комплекс "Маяк".

При цьому, приватне акціонерне товариство "Будівельно-виробничий комплекс "Маяк" не є боржником по виконавчому провадженню №56804749 чи особою, яка несе за законом відповідальність за боржника у даному виконавчому провадженні.

Доказів наявності будь-яких цивільно-правових угод між позивачем у даній справі та боржником у виконавчому провадженні ВП №56804749 - ПАТ "Завод "Маяк" (), відповідно до яких приватне акціонерне товариство "Будівельно-виробничий комплекс "Маяк" має нести будь-яку відповідальність, матеріали справи також не містять.

Отже, оскільки матеріалами справи підтверджується, що право власності на об'єкти нерухомості за адресою знаходяться в м. Києві, по вулиці Сирецька № 9: корпус 1Ф, корпус 2Ф, корпус 3Ф, корпус 5Ф, корпус 6Ф, корпус 8Ф, корпус 9Ф, корпус 10Ф, корпус 11Ф, корпус 12Ф, належить позивачу у справі, який не несе будь-якої майнової відповідальність за боржника у виконавчому провадженні ВП №56804749, суд дійшов висновку про відсутність підстав для залишення спірного майна під арештом.

Відповідно до положень ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950), що набрала чинності для України з 11.09.1997 та є складовою її правової системи, відповідно до вимог ст. 9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України).

Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Положеннями ст. 320 Цивільного кодексу України встановлено, що власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини 1 статті 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Згідно з приписами статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено зняття арешту за рішенням суду.

При цьому, частиною 6 статті 51 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

З огляду на все вищевикладене, враховуючи, що право позивача на об'єкти нерухомості за адресою знаходяться в м. Києві, по вулиці Сирецька № 9: корпус 1Ф, корпус 2Ф, корпус 3Ф, корпус 5Ф, корпус 6Ф, корпус 8Ф, корпус 9Ф, корпус 10Ф, корпус 11Ф, корпус 12Ф щодо розпорядження своїм майном порушується внесеним до реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записом про обтяження і позивач не є боржником у виконавчому провадженні ВП №56804749, в межах якого накладено арешт, суд дійшов висновку про наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу) позивача, яке підлягає захисту.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність правових підстав для накладення арешту на належне позивачеві нерухоме майно у межах виконавчого провадження ВП №56804749, боржником у якому є не позивач.

Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини щодо безпідставного накладення арешту на майно, що належить на праві власності позивачу, які доведені належними і допустимими доказами, дослідженими судом та не спростованими відповідачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зняття арешту з нерухомого майна є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Скасувати арешт, який було накладено постановою про арешт майна боржника серія та номер 56804749, видана 18.07.2018р., видавник - головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Депратаменту державної виконавчої служби Мінітерства юстиції України Іванюта І.М., на нерухоме майно, яке розташоване в м. Києві, по вул. Сирецькій, 9, а саме: корпус 1Ф, площею 7729, 40 кв.м, корпус 2Ф площею 2 204, 30 кв.м, корпус 3Ф площею 2 432, 60 кв.м, корпус 5Ф площею 464, 00 кв.м, корпус 6Ф площею 1 206, 10 кв.м, корпус 8Ф площею 687, 60 кв.м, корпус 9Ф площею104,10 кв.м, корпус 10Ф, площею 408,00 кв.м, корпус 11Ф, площею 44,50 кв.м., корпус 120 площею 544, 40 кв.м., що належить приватному акціонерному товариству "Будівельно-виробничий комплекс "Маяк" (04073, м. Київ, вул. Сирецька, будинок 9; ідентифікаційний код 25385857) на праві приватної власності.

3. Стягнути з Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13; ) на користь приватного акціонерного товариства "Будівельно-виробничий комплекс "Маяк" (04073, м. Київ, вул. Сирецька, будинок 9; ідентифікаційний код 25385857) 1 762 грн. витрат по сплаті судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 06.06.2019р.

Суддя А.І. Привалов