ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.05.2019 м. Ужгород Справа № 907/644/18

Господарський суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ушак І.Г.

при секретарі судового засідання Лазар С.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області, м. Тячів в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатсьій області, м. Ужгород

до фермерського господарства «Анна», смт.Великий Бичків Рахівського району

про повернення земельної ділянки

представники:

прокуратури - Форгачі Т.В.,, прокурор відділу прокуратури Закарпатської області

позивача - Сатмарі Н.М., представник за довіреністю

відповідача Петрецький С.І., адвокат

Прокурор звернувся до суду з даним позовом, наполягаючи на зобов`язанні відповідача повернути земельну ділянку площею 5,3 га, яка знаходиться в адміністративних межах Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області (за межами населеного пункту) до земель державної власності в особі Головного управління Держгеокадастру, стверджуючи, що відповідач незаконно та безпідставно користується зазначеною земельною ділянкою (далі спірна земельна ділянка) після смерті гр. ОСОБА_1 (12.01.16), якому рішенням Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області від 25.11.93 була передана у постійне користування для ведення селянського фермерського господарства. Посилається на те, що земельна ділянка не була переоформлена за фермерським господарством за життя зазначеного громадянина, відтак з його смертю припинилося право користування нею і вона підлягає поверненню до державної власності.

Представник прокуратури у ході судового розгляду наполягає на задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх обґрунтованість долученими до матеріалів справи документами, зокрема, матеріалами здійсненої 24.09.18 перевірки Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області з питань дотримання земельного законодавства за об`єктом; інформацією В.Бичківської селищної ради.

Позивач письмовими поясненнями наданими суду та поясненнями представника у ході судового розгляду підтримав вимоги прокурора з наведених ним підстав.

Відповідач письмовим відзивом та усними поясненнями представника відповідача у ході судового розгляду проти позову заперечує, стверджує про те, що спірною земельною ділянкою не користується, та про відсутність у справі будь-яких доказів користування відповідачем земельною ділянкою площею 5,3 га. Посилається на те, що на спірній земельній ділянці розташований житловий будинок з господарською будівлею та навісом, що належав померлому гр. Мицюку, право власності на який у порядку спадкування за законом рішенням Рахівського районного суду від 18.03.19 у справі № 305/167/19 визнано за гр. ОСОБА_2 , що є підставою за законом для набуття зазначеною громадянкою відповідного права на земельну ділянку для обслуговування будинку.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників процесу у ході судового розгляду, керуючись законом, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що:

- 25.11.93 рішенням Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області гр. ОСОБА_1 у постійне користування для ведення селянського фермерського господарства передана земельна ділянка площею 5,3 га, яка розташована на території В.Бичківської селищної ради;

- 19.12.94 на підставі наведеного рішення селищної ради гр. ОСОБА_1 видано державний акт на право користування зазначеною земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства серії ЗК № 009-00038-30;

- у 1996р. на підставі зазначених вище рішення від 25.11.93 та державного акту від 19.12.94 створено фермерське господарство «Анна» (статут господарства затверджено розпорядженням Рахівської райдержадміністрації № 235 від 12.09.96), головою якого був його засновник Мицюк Марко Васильович, членами господарства - 5 фізичних осіб;

- голова фермерського господарства «Анна» гр. ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- за життя засновника фермерського господарства гр. ОСОБА_1 , на ім`я якого видано державний акт на землю, фермерським господарством не було переоформлено за собою право користування земельною ділянкою, таке право не було також успадковане після смерті засновника.

Наведені обставини у ході судового розгляду справи визнаються всіма учасниками процесу.

Як на підставу подання даного позову про зобов`язання фермерського господарства повернути земельну ділянку до державної власності в особі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області прокурор посилається на матеріали перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки здійсненої 24.09.18 управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (управління Держгеокадастру), результати якої оформлено актом № 682-ДК/597/АП/09/01-18 (далі акт перевіркуи) та на лист Великобичківської селищної ради від 24.09.18. Стверджує, що наведеними документами підтверджується факт користування фермерським господарством земельною ділянкою площею 5,3 га без її оформлення, отже за відсутності законних підстав такого.

Дослідивши у ході судового розгляду наведені документи, суд дійшов висновку, що такі не є підтвердженням факту незаконного та безпідставного користування фермерським господарством зазначеними землями, як і загалом не є підтвердженням користування цими землями.

Так, за змістом акту перевірки інспектором управління Держгеокадастру на запит Тячівської місцевої прокуратури було здійснено позапланову перевірку стосовно дотримання вимог земельного законодавства на спірній земельній ділянці.

Перевіркою встановлено, що на земельній ділянці розташовані будівлі (житловий будинок, господарські будівлі, необхідні для ведення господарства), та що Рахівською державною нотаріальною конторою надано запит до управління Держгеокадастру щодо видачі витягу з державного земельного кадастру на спірну земельну ділянку для оформлення спадщини за зверненням дочки померлого голови фермерського господарства гр. Кубічек- ОСОБА_3 , на замовлення якої розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для ведення фермерського господарства. В акті констатовано, що гр-ці Кубічек-Мицюк ОСОБА_4 . ОСОБА_5 . відмовлено у внесенні змін до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки та резюмовано, що зазначена громадянка як член фермерського господарства «не позбавлена можливості звернутися до власника землі для оформлення належним чином прав користування нею».

За змістом листа Великобичківської селищної ради від 24.09.18 заступнику керівника Тячівської місцевої прокуратури Варзі Ю. на його запит повідомлено, що «… ФГ «Анна» функціонує. На території господарства побудовано житловий будинок та ряд господарських споруд для утримання ВРХ та овець. В теперішній час у господарстві є 2 корови, 26 овець, також утримуються кури, качки і гуси. Земельна ділянка фермерського господарства знаходиться в належному стані, використовується за призначенням (покошено сіно та отава)» .

Отже, як вбачається з тексту акту перевірки в ньому відсутня інформація, на підставі якої можна дійти обґрунтованого висновку про те, що фермерське господарство користується земельною ділянкою, яка згідно державного акту була надана у користування померлому гр. ОСОБА_1 . У зазначеному акті йде мова про те, що спадкоємці померлого громадянина звертаються до відповідних установ та органів з питанням оформлення спадщини, в тому числі на спірну земельну ділянку, що не свідчить про її використання фермерським господарством.

Не свідчить про це і наведений вище лист Великобичківської селищної ради як вбачається з його тексту. Той факт, що у господарстві є домашня худоба та птиця у зазначених кількостях, а також твердження селищного голови про використання за призначенням земельної ділянки, оскільки на ній покошено сіно та отава, не може бути доказом користування саме відповідачем спірною земельною ділянкою.

При цьому суд, вирішуючи даний спір, виходить з того, що за змістом ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За приписами ст.ст. 76, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування; предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази, відповідно до ст. 86 ГПК України, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на наведені приписи процессуального закону, суд всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, дійшов висновку, що ні акт перевірки, ні лист Великобичківської селищної ради не є належними, достатніми та достовірними доказами незаконного та безпідставного користування фермерським господарством спірною земельною ділянкою як підставою для задоволення позовних вимог про витребування останньої.

За наведеного у позові належить відмовити повністю у зв`язку з недоведеністю обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги прокурора.

За змістом ст. 129 ГПК України судовий збір сплачений при поданні позову належить покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 210, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Відповідно до приписів ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 5.06.19

Суддя Ушак І.Г.