ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

05.06.2019 р. Справа № 914/392/19

місто Львів

За позовом:приватного підприємства "ТТТ Захід",
до відповідача 1:Львівської міської ради,
до відповідача 2:Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради,
третя особа 1:Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради,
третя особа 2:фізична особа підприємець Телятицький Валентин Георгійович,
третя особа 3:фізична особа підприємець Чайковський Олександр Всеволодович
про:визнання частково протиправною ухвали Львівської міської ради від 20.12.2018 № 4442 та скасування її в частині, визнання протиправним та скасування повністю розпорядження Залізничної районної адміністрації від 11.02.2019 № 322.
Суддя Рим Т.Я.
Секретар судового засідання Кушта А.М.
Представники сторін:
позивача:Стасишин А.Л.,
відповідача 1:Синьовський Б.В.,
відповідача 2:не з`явився,
третьої особи 1:не з`явився,
третьої особи 2:Стасишин А.Л.,
третьої особи 3:Стасишин А.Л.
На розгляд Господарського суду Львівської області надійшов позов приватного підприємства "ТТТ Захід" до Львівської міської ради та до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання частково протиправною ухвалу Львівської міської ради; визнання протиправним та скасування розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради. Ухвалою суду від 11.03.2019 позов залишено без руху, позивачу встановлено строк для виправлення виявлені недоліків. У зв`язку з виправленням виявлених недоліків, суд ухвалою від 25.03.2019 відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 24.04.2019. рух справи відображено в попередніх ухвалах суду.

Львівська міська рада подала клопотання про закриття провадження у справі. Клопотання мотивовано тим, що позивач фактично оскаржує рішення суб`єктів владних повноважень, прийнятих в межах їх компетенції, внаслідок яких у позивача виник обов`язок демонтувати тимчасову споруду. Зважаючи на це, відповідач-1 вважає, що спір є публічно-правовим та відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Позивач заперечив проти закриття провадження у справі з огляду на те, що вважає спір належним до юрисдикції господарського суду.

При постановленні ухвали суд керувався таким.

У постанові від 14.11.2018 № 183/1617/16 (пункти 16-24) Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:

"Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа має розглядатися за правилами певного виду судочинства, є, насамперед, характер спірних правовідносин, їх суб`єктний склад і предмет спору.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду, завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень правових актів індивідуальної дії (частина перша, пункт 1 частини другої статті 17 КАС України у вказаній редакції).

Суб`єктом владних повноважень є, зокрема, орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (підпункт 7 частини першої статті 3 КАС України у зазначеній редакції).

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частини першої статті 3 КАС України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду).

Велика Палата Верховного Суду вважає помилковим застосування статті 17 КАС України у зазначеній редакції та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень. Для розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формальних критеріїв - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин і предмета спору. Для правильного вирішення питання про юрисдикцію суду визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Так, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (аналогічний висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17).

Отже, у публічно-правовому спорі сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні: одна зі сторін суб`єкт владних повноважень, виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Зазначені функції суб`єкт владних повноважень має виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу".

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, та … справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Предметом позову у цій справі є:

1) визнання частково протиправною ухвали Львівської міської ради від 20.12.2018 № 4442 та скасування її в частині внесення зміни у додаток 1 до ухвали від 02.03.2017 № 1568 "Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території міста Львова" щодо вилучення пункту 220 з Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Залізничному районі міста Львова;

2) визнання протиправним та скасування повністю розпорядження Залізничної районної адміністрації від 11.02.2019 № 322 "Про демонтаж самовільно встановленої тимчасової споруди ПП "ТТТ Захід" за адресою: м. Львів, вул. Чернівецька (згідно зі схемою прив`язки).

Позов мотивовано тим, що позивач здійснює підприємницьку діяльність у тимчасовій споруді по вулиці Чернівецькій у місті Львові. Цю споруду розміщено на підставі ухвали Львівської міської ради від 02.03.2017 № 1568 та укладеного договору від 28.09.2017 № З-1190-17 на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення тимчасових споруд. До часу припинення дії укладеного договору Львівською міською радою прийнято ухвалу від 20.12.2018 № 4442, якою вилучено належну позивачу тимчасову споруду з переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності. Зазначена ухвала була прийнята без жодних повідомлень про причини і підстави її прийняття, без жодного інформування про такий намір самого позивача, що унеможливило подання ним власних заперечень чи пояснень.

Між Управлінням комунальної власності та позивачем виникли цивільно-правові відносини на підставі укладеного Договору від 28.09.2017. Прийняття Львівською міською радою оспорюваного рішення має наслідком припинення строку дії Договору, що передбачено пунктом 5.4 цього договору, тобто є тим юридичним фактом, з настанням якого пов`язується припинення цивільно-правових відносин. Наслідком вирішення цього спору може стати висновок суду про наявність чи відсутність факту порушення оспорюваною ухвалою Львівської міської ради права позивача на тимчасове користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності (тобто права цивільного). Отже, між сторонами цього договору не існує владних управлінських відносин підпорядкування, а тому позивач звернувся з цим позовом до господарського суду з дотриманням правил предметної юрисдикції на підставі пункту 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

Додатково потрібно зазначити, що відповідно до пункту 10 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить визнання незаконним рішення … органу місцевого самоврядування.

Зазначене є підставою для відмови в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 20, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ця ухвала не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення.

Повний текст ухвали складено 06.06.2019.

Суддя Рим Т.Я.