ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року

м. Київ

Справа № 8/40-Б

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Пєскова В.Г. - головуючий, Білоуса В.В., Ткаченко Н.Г.,

за участю помічника судді - секретаря судового засідання - Любимової І.І.;

за участю представників:

Фізичної особи-підприємця Іваненка І.Б. - Зубашенка Ю.В.,

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - Оборського Я.В.,

ОСОБА_9 - ОСОБА_10,

ОСОБА_1 - ОСОБА_11,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.12.2018

у складі колегії суддів: Тимошенко О.М. головуючий), Юрчук М.І., Крейбух О.Г.

та на ухвалу Господарського суду Волинської області від 05.10.2018

у складі судді Войціховського В.А.

за заявою ОСОБА_1

про визнання кредиторських вимог до боржника в сумі 4 757 013, 25 грн

у справі за заявою Фізичної особи-підприємця Іваненка Ігоря Борисовича

про банкрутство.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Провадження у справі про банкрутство відбувається відповідно до положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції Закону від 30.06.1999 № 784-ХІV, чинній до 19.01.2013, далі - Закон про банкрутство).

Хронологія подій та опис обставин, встановлених судами

1. У провадженні Господарського суду Волинської області на стадії ліквідації банкрута перебуває справа № 8/40-Б за заявою Фізичної особи-підприємця Іваненка Ігоря Борисовича про банкрутство, порушена ухвалою від 17.04.2009.

2. Постановою Господарського суду Волинської області від 03.06.2009 підприємця Іваненка Ігоря Борисовича визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Подання заяви до суду

3. 15.03.2018 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про визнання кредиторських вимог до боржника в сумі 4 757 013, 25 грн.

4. Заява мотивована тим, що 26.12.2012 між ліквідатором підприємця Іваненка І.Б. - Войтановичем О.Й. та ОСОБА_1 укладено договори купівлі-продажу, а саме:

договір купівлі-продажу нежитлового приміщення за реєстраційним номером 1035, заг. площею 813, 5 кв.м, що заходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

договір купівлі-продажу за реєстраційним номером 1046 житлового будинку заг. площею 314 кв.м з будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

договір купівлі-продажу житлово-відпочинкового будинку, заг. площею 81, 7 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 ;

договір купівлі-продажу за реєстраційним номером 1043 житлово-відпочинкового будинку заг. площею 101, 8 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 ;

договір купівлі-продажу земельної ділянки за реєстраційним номером 1033, площею 0,1312 га кадастровий № НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_5 ;

договір купівлі-продажу земельної ділянки за реєстраційним номером 1029, площею 0,1000 га кадастровий № НОМЕР_2 , що розташована за адресою: АДРЕСА_5 .

За придбане майно під час укладення договорів купівлі-продажу ОСОБА_1 сплатила ліквідатору Войтановичу О.Й. 4 757 013, 25 грн.

Згідно квитанції від 26.12.2012 № 1034733 підприємцем Іваненко І.Б. в особі ліквідатора Войтановича О.Й. здійснено погашення заборгованості перед ПАТ «Банк Національний кредит» в сумі 4 757 013, 25 грн згідно кредитного договору від 10.12.2007 № 88ф/2007/02-733/2-1, отримувачем коштів виступала ОСОБА_4 .

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 19.08.2015 в справі № 8/40-Б, залишеною без змін постановами Рівненського апеляційного господарського суду від 22.09.2015 та Вищого господарського суду України від 01.12.2015, заяву ліквідатора підприємця Іваненка І.Б. Череватого Л.Б. про визнання договорів купівлі-продажу недійсними задоволено, визнано недійсними зазначені вище договори купівлі-продажу нерухомого майна, укладені між ліквідатором Войтановичем О.Й. та ОСОБА_1

У подальшому боржник зареєстрував за собою право власності на вказані вище об`єкти нерухомості, що підтверджується інформаційними довідками з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином ОСОБА_1 вважає, що має право вимоги до Іваненка І.Б. в сумі 4 757 013, 25 грн.

Розгляд справи судами

5. Ухвалою Господарського суду Волинської області від 05.10.2018, залишеною без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.12.2018, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання кредиторських вимог до фізичної особи-підприємця Іваненка Ігоря Борисовича в сумі 4 757 013, 25 грн відмовлено.

6. Ухвала та постанова мотивовані тим, що Законом про банкрутство встановлено імперативну норму щодо проведення розрахунків у ліквідаційній процедурі громадянина-підприємця та встановлено, що кошти у безготівковій та готівковій формі вносяться на депозитний рахунок нотаріальної контори або приватного нотаріуса та в подальшому розподіляються між кредиторами за рішенням господарського суду. Тобто, законодавством визначено, що внесені грошові кошти як розрахунок за майно громадянина-підприємця, визнаного банкрутом, мають підтверджуватись квитанцією нотаріуса встановленого зразка або одним з документів про безготівковий переказ, що визначені Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Однак, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази перерахування ліквідатором Войтановичем О.Й. від імені Іваненка І.Б. коштів в сумі 4 757 013, 25 грн на рахунок ПАТ «Банк Національний кредит» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_4 .

Крім того, судами враховано відсутність підтвердження зі сторони кредитора - ПАТ «Банк Національний кредит» - факту надходження на його розрахунковий рахунок коштів в сумі 4 757 013, 25 грн згідно квитанції від 26.12.2012 № 1034733, оскільки на неодноразові вимоги суду останнім такої інформації надано не було.

Разом з цим місцевим господарським судом відзначено, що в процедурі банкрутства фізичної особи-підприємця Іваненка І.Б. кредиторські вимоги ПАТ «Банк Національний кредит» не зменшилися на суму 4 757 013, 25 грн внаслідок укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна з ОСОБА_1 . Відповідно, як наслідок, безпідставним є збільшення зобов`язань фізичної особи-підприємця Іваненка І.Б. шляхом визнання ОСОБА_1 кредитором на суму 4 757 013, 25 грн.

Така позиція суду узгоджується з позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.07.2018 по справі № 904/8549/17.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

А. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

7. Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду та постановою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернулася з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ці судові рішення, прийняти нове рішення, яким визнати ОСОБА_1 кредитором боржника в сумі 4 757 013, 25 грн.

8. Посилання зроблені на неправильне застосування статей 216, 655, 692 ЦК України та порушення судом апеляційної інстанції положень частини одинадцятої статті 270 ГПК України через незадоволення клопотання скаржника про відкладення розгляду справи.

Доводи відзиву на касаційну скаргу

9. Ліквідатор боржника арбітражний керуючий Москва Ю.О. подала відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1, в якому з посиланням на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи

і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

А. Щодо суті касаційної скарги

10. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

11. Заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників справи, здійснивши перевірку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

12. Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання кредиторських вимог до фізичної особи-підприємця Іваненка Ігоря Борисовича в сумі 4 757 013, 25 грн, суди виходили з того, що ліквідатором боржника не було проведено обов`язкових дій з продажу майна боржника, передбачених частиною сьомою статті 48 Закону про банкрутство, та у матеріалах справи відсутні будь-які докази безпосередньої оплати коштів ОСОБА_1 за придбане майно.

13. Судова колегія погоджується з таким висновком судів першої та апеляційної інстанції з огляду на таке.

14. Як встановлено судами попередніх інстанцій, ухвалою Господарського суду Волинської області від 19.08.2015 в справі № 8/40-Б, залишеною без змін постановами Рівненського апеляційного господарського суду від 22.09.2015 та Вищого господарського суду України від 01.12.2015, заяву ліквідатора підприємця Іваненка І.Б. Череватого Л.Б. про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 26.12.2012 задоволено. Визнано недійсними ці договори купівлі-продажу, укладені між ліквідатором Войтановичем О.Й. та ОСОБА_1, саме у зв`язку з порушенням порядку продажу майна в ліквідаційній процедурі банкрутства громадянина - суб`єкта підприємницької діяльності. За результатом цього в порядку статті 216 ЦК України ОСОБА_1 просила визнати кредиторські вимоги до боржника на суму 4 757 013, 25 грн - вартості нерухомого майна за недійсними договорами купівлі-продажу від 26.12.2012.

15. Однак, згідно з вимогами частини сьомої статті 48 Закону про банкрутство продаж майна громадянина-підприємця здійснюється ліквідатором; ліквідатор зобов`язаний кошти, отримані від продажу майна громадянина-підприємця, визнаного банкрутом, а також наявні у банкрута кошти у готівковій формі внести на депозитний рахунок нотаріальної контори або приватного нотаріуса та використовувати їх за рішенням господарського суду, який визнав громадянина-підприємця банкрутом.

16. Таким чином, законодавством визначено, що внесені грошові кошти як розрахунок за майно громадянина-підприємця, визнаного банкрутом, мають підтверджуватись квитанцією нотаріуса встановленого зразка або одним з документів про безготівковий переказ, що визначені Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

17. Як встановлено судами, цих обов`язкових дій ліквідатором здійснено не було, що відповідно не зумовлює породження зобов`язань у боржника стосовно ОСОБА_1 . Крім того, останньою не надано суду допустимих, належних та достовірних доказів, які б вказували на наявність платежу за придбання майна в ліквідаційній процедурі на суму 4757 013, 25 грн, та матеріалами справи не підтверджується зворотнє. Тому суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання кредиторських вимог до фізичної особи-підприємця Іваненка Ігоря Борисовича в сумі 4 757 013, 25 грн.

18. Також колегія суддів відзначає, що Законом про банкрутство встановлено особливу процедуру продажу майна громадянина-підприємця, визнаного банкрутом. Метою цієї процедури є належне формування та контроль ліквідаційної маси як об`єкту інтересів усіх кредиторів у справі про банкрутство.

19. Очевидно, що ОСОБА_1, маючи змогу знати положення Закону про банкрутство і проявивши розумну обачність, могла та повинна була знати, що сплачувати кошти за спірними договорами купівлі-продажу нерухомого майна від 26.12.2012 потрібно було в порядку, встановленому Законом.

20. Аналогічна правова позиція щодо усвідомлення законності дій особи висвітлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 372/2180/15-ц та узгоджується з висновками Великої Палати Європейського суду з прав людини у справі «Депаль проти Франції» від 29.03.2010 (заява № 34044/02).

21. Наведене вище спростовує доводи касаційної скарги про неправильне застосування статей 216, 655, 692 ЦК України.

22. Судовою колегією також відхиляються доводи про порушення судом апеляційної інстанції положень частини одинадцятої статті 270 ГПК України через незадоволення клопотання скаржника про відкладення розгляду справи, оскільки судом апеляційної інстанції враховано, що явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, будь-які додаткові докази судом не витребовувались та сторонами не подавались, а за умовами частини дванадцятої статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

23. З урахуванням наведеного, оскільки оскаржені судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 і про залишення без змін постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.12.2018 та ухвали Господарського суду Волинської області від 05.10.2018 у справі № 8/40-Б.

В. Висновки про правильне застосування норм права

24. Обов`язкових, встановлених частиною сьомою статті 48 Закону про банкрутство, дій щодо продажу майна громадянина-підприємця, визнаного банкрутом, ліквідатором здійснено не було. Водночас, заявник кредиторських вимог, маючи змогу знати положення Закону про банкрутство і проявивши розумну обачність, міг та повинен був знати, що сплачувати кошти за спірними договорами купівлі-продажу нерухомого майна від 26.12.2012 потрібно було в порядку, встановленому цим Законом. Оскільки таким заявником не надано суду допустимих, належних та достовірних доказів, які б вказували на наявність платежу за придбання майна в ліквідаційній процедурі на суму 4757 013, 25 грн, то суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про визнання кредиторських вимог до громадянина-підприємця, визнаного банкрутом.

Г. Судові витрати

25. Понесені ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на скаржника, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 315 ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.12.2018 та ухвалу Господарського суду Волинської області від 05.10.2018 у справі № 8/40-Б залишити без змін.

3. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Г. Пєсков

Судді В.В. Білоус Н.Г. Ткаченко