ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/10627/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю.

за участю помічника судді Курмишевої А.Г. (за дорученням головуючого судді),

представників учасників справи:

позивача - Державної іпотечної установи: Тодосієнка В.М. - адвокат (свідоцтво від 31.01.2012 №4841); Дяченка В.С. - адвокат (свідоцтво від 19.10.2018 №702/10),

відповідача - 1 - Національного банку України - Пелепецького В.Д. - представник (довіреність від 18.02.2019 №18-0014/9204),

відповідача - 2 - публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" - Таболіна О.С. - адвокат (свідоцтво від 19.11.2018 №000368),

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - 2 - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Ярошенка А.С. - адвокат (посвідчення від 01.12.2017 №810),

розглянув касаційну скаргу Державної іпотечної установи

на рішення господарського суду міста Києва від 12.11.2018 (суддя Босий В.П.) та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2019 (головуючий суддя - Дідиченко М.А., судді Руденко М.А. і Пономаренко Є.Ю.)

зі справи №910/10627/18

за позовом Державної іпотечної установи (далі - Установа)

до: Національного банку України (далі - НБУ);

публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (далі - Банк)

про визнання недійсним договору,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - 2 - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд).

РУХ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Позов було подано про визнання недійсним договору застави облігацій Установи від 23.04.2014 №132/04-14/ДІУ (далі - Договір застави).

2. Позов обґрунтовано тим, що Договір застави суперечить підпунктам 1, 7 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", статті 12 Закону України "Про заставу" та порушує права Установи як емітента цінних паперів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції і постанови суду апеляційної інстанції

3. Рішенням господарського суду міста Києва від 12.11.2018, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2019, у задоволенні позову відмовлено.

4. Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що позивачем не доведено наявності обставин, з якими положення статей 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ГПК України) пов`язують можливість визнання Договору застави недійсним; крім того, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами порушення його прав та законних інтересів внаслідок укладення Договору застави.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. У касаційній скарзі до Верховного Суду Установа, зазначаючи, що прийняті судові акти ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, просить скасувати повністю рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Установи задовольнити.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6. Суди попередніх інстанцій з порушенням норм матеріального права та без урахування наявних у матеріалах справи доказів дійшли необґрунтованого висновку про те, що в Установи в межах даної справи відсутнє порушене право. Договір застави порушує право Установи як кредитора Банку, оскільки у разі невиконання Банком умов кредитного договору НБУ може здійснити продаж цінних паперів третім особам або переведення цінних паперів у свою власність. Такі дії можуть призвести до задоволення вимог НБУ поза чергою, встановленою спеціальним Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

7. Суди попередніх інстанцій дійшли необґрунтованого висновку, відхиляючи посилання Установи на необхідність погодження з представником НБУ укладення додаткового договору від 21.11.2014 №1 до Договору застави.

8. Судам попередніх інстанцій необґрунтовано та всупереч пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" відхилено посилання Установи на те, що з укладенням Договору застави НБУ здобув перевагу перед іншими кредиторами Банку з аналогічними вимогами. На думку Установи, укладений Договір застави свідчить про необґрунтоване надання НБУ переваг перед іншими кредиторами.

Доводи інших учасників справи

9. Фонд у відзиві на касаційну скаргу зазначає, що касаційна скарга є незаконною та необґрунтованою, зокрема вказує, що: уклавши спірний Договір застави, Банк не відмовлявся безоплатно від власних майнових вимог, а вчинив оспорюваний правочин на забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором; отримання Банком грошових коштів від НБУ не було спростовано Установою; оспорюваний Договір застави та додатковий договір до нього були укладені безпосередньо НБУ, від імені якого діяв уповноважений представник, що свідчить про обізнаність та погодження НБУ з усіма умовами таких договорів, та просить відмовити Установі в задоволенні касаційної скарги, а рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції у цій справі залишити без змін.

10. НБУ у відзиві на касаційну скаргу зазначає, що не погоджується з касаційною скаргою Установи, вважає її необґрунтованою та безпідставною, заперечує проти наведених позивачем обставин та правових підстав касаційної скарги, вважаючи, що: позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його прав та законних інтересів внаслідок укладення Договору застави; видача Банку кредиту та укладення Договору застави відбувалося за окремою постановою Правління НБУ (під грифом БТ), яке здійснює управління НБУ, в частині, що передбачена статтею 7 Закону України "Про Національний банк України" (до функцій НБУ входить видача кредитів рефінансування), повністю спростовує наведені позивачем доводи про те, що видача кредиту та передача майна в заставу здійснювалися без згоди представника НБУ; укладений сторонами Договір застави не суперечить вимогам статті 12 Закону України "Про заставу", оскільки містить суть забезпеченої заставою вимоги та інші умови, щодо яких сторони досягли згоди, та просить відмовити у задоволенні касаційної скарги і залишити без змін рішення господарського суду міста Києва від 12.11.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2019.

11. Від Банку відзив на касаційну скаргу не надходив.

Розгляд клопотань зі справи

12. Від Установи до Касаційного господарського суду надійшло клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, яке мотивовано тим, що відповідні правовідносини містять виключну правову проблему з огляду на відсутність єдиного правового висновку Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо вчинення правочинів сторонами, господарська компетенція однієї з яких обмежена в силу частини першої статті 207 Господарського кодексу України, існує правова проблема, яка не узгоджується з єдиною правозастосовчою практикою.

Відповідно до частини п`ятої статті 302 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Згідно з частиною першою статті 207 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Проте з даного клопотання не вбачається, у чому полягає правова проблема застосування частини першої статті 207 Господарського кодексу України саме в цій справі №910/10627/18, з урахуванням того, що Договір застави і додатковий договір №1 до нього укладено безпосередньо із НБУ, від імені якого діяв його уповноважений представник, що свідчить про його обізнаність та погодження з усіма умовами таких договорів.

Постанови у справах №№ 910/7084/16, 910/21375/16, 910/4123/16, на які посилається заявник у згаданому клопотанні , було ухвалено за іншої фактично-доказової бази, ніж та, що наявна у даній справі. Тому відсутні підстави вважати, що дана справа містить виключну правову проблему і така передача справи необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

З урахуванням викладеного касаційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення клопотання Установи про передачу справи №910/10627/18 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

13. Установою у відповідності до статутної діяльності та згідно з Положенням про порядок випуску облігацій підприємств, затвердженим рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 17.07.2003 № 322, 26.12.2013 було зареєстровано Проспект емісії облігацій серії "Z2", "A3", "B3", "C3", "D3" (далі - Проспект емісії) загальним обсягом 5 млрд. грн.

Відповідно до пункту 4.3.1 Проспекту емісії облігацій серії "Z2", "A3", "B3", "C3", "D3", облігації мають додаткове забезпечення у формі Державної гарантії за зобов`язаннями Установи від 26.12.2013 № 15010-03/128, що видана Кабінетом Міністрів України в особі Міністра фінансів України Колобова Ю.В., який діяв на підставі статті 17 Бюджетного кодексу України, статті 6 Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" та постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2013 № 919 "Питання надання у 2013 році державної гарантії для забезпечення виконання зобов`язань Державної іпотечної установи".

Згідно з пунктом 4.3.2 Проспекту емісії поручителем, гарантом чи страховиком є Міністерство фінансів України.

Пунктом 4.4 Проспекту емісії встановлено, що мета використання фінансових ресурсів, залучених від емісії облігацій Державної іпотечної установи під державну гарантію, відповідає статутній меті та предмету діяльності і полягає, зокрема, в рефінансуванні та кредитуванні іпотечних кредитів (банків і небанківських фінансових установ, які проводять діяльність з надання забезпечених іпотекою кредитів).

14. 24.03.2014 Установою (емітент) та Банком (покупець) укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №ДД-205/2014, пунктом 1.1 якого визначено, що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, емітент зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити такі цінні папери (ЦП): облігації підприємств, іменні відсоткові з додатковим забезпеченням, емітовані Установою (код ЄДРПОУ емітента ЦП 33304730, код ЦП (ISIN) UA), серія А3, номінальна вартість одного ЦП - 100 000 грн., кількість ЦП - 2 000 штук, ціна одного ЦП - 102 071,23 грн., загальна вартість ЦП - 204 142 460 грн.

15. 27.03.2014 Установою (емітент) та Банком (продавець) укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №ДД-230/2014, пунктом 1.1 якого передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, емітент зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити такі цінні папери: облігації підприємств, іменні відсоткові з додатковим забезпеченням, емітовані Установою (код ЄДРПОУ емітента ЦП 33304730, код ЦП (ISIN) UA), серія А3, номінальна вартість одного ЦП - 100 000 грн., кількість ЦП - 2 998 штук, ціна одного ЦП - 102 071,23 грн., загальна вартість ЦП - 3 062 312 339,58 грн.

16. 23.04.2014 НБУ (заставодержатель) та Банк (заставодавець) уклали Договір застави, відповідно до умов якого:

- з метою забезпечення виконання зобов`язань заставодавця за кредитним договором від 23.04.2014 №132/04-14/КТ на суму 412 785 388 грн. на строк з 23.04.2014 по 17.10.2014, зі сплатою процентів у розмірі 10 % річних, заставодавець передає в заставу заставодержателю такі цінні папери Установи загальною вартістю 456 500 000 грн.: облігації Установи, забезпечені гарантією КМУ, UA, кількістю 4 565 штук, номінальною вартістю 100 000 грн., балансовою вартістю 102 810,96 грн., дата погашення - 11.12.2018 (пункт 1.1);

- за рахунок застави вимоги заставодержателя задовольняються повністю, включаючи суму боргу за кредитом та нараховані проценти, штраф, пеню, інші витрати заставодержателя, пов`язані з виконанням грошового зобов`язання заставодавця у повному обсязі (пункт 1.2).

Договір застави підписаний зі сторони заставодержателя заступником начальника Головного управління НБУ по м. Києву і Києвській області Мєзєнцевою І.С., а зі сторони заставодавця - Головою ради директорів АТ "Дельта Банк" Поповою О. Ю. Крім того, договір застави завізовано начальником управління моніторингу та аналізу та контролю грошово-кредитних відносин НБУ Віннічук І.М., начальником управління правового забезпечення НБУ Старунським С.В., начальником відділу аналізу та контролю грошово-кредитних відносин НБУ Арешкович Ю.Р.

17. 21.11.2014 сторонами укладено додатковий договір №1 до Договору застави, яким Договір застави було викладено в новій редакції, пунктом 1.2 котрої сторони погодили, що з метою забезпечення виконання зобов`язань заставодавця за кредитним договором заставодавець передає в заставу заставодержателю облігації Установи, розміщення яких здійснюється під гарантію Кабінету Міністрів України, загальною вартістю 456 500 000 грн., які мають такі характеристики: облігації Установи, забезпечені гарантією КМУ, UA, кількістю 4 565 штук, номінальною вартістю 100 000 грн., балансовою вартістю 103 550, 68 грн., дата погашення 11.12.2018.

18. Постановою Правління НБУ від 26.02.2014 №102/БТ вирішено надати Банку кредит для збереження ліквідності в сумі 1 300 млн. грн. (з урахуванням змін, внесених постановою №348/Бт від 12.06.2014) на строк 360 днів, внаслідок чого між НБУ та Банком був укладений кредитний договір від 23.04.2014 №132/04-14/КТ.

19. З метою забезпечення належного виконання Банком грошових та інших зобов`язань, що випливають з такого кредитного договору, відповідачами був укладений оспорюваний Договір застави, відповідно до якого Банк як власник придбаних на підставі договорів купівлі-продажу цінних паперів - облігацій Установи, передав НБУ такі цінні папери на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором.

20. На підставі постанови Правління НБУ від 02.03.2015 №150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.03.2015 №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк". Тимчасову адміністрацію було введено строком на три місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015 (включно).

21. 02.10.2015 на підставі постанови Правління НБУ від 02.10.2015 №664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №181 "Про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку". У подальшому строк ліквідації було продовжено до 04.10.2019.

22. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з такого:

- укладаючи з НБУ Договір застави, Банк не відмовлявся безоплатно від власних майнових вимог, а вчинив даний правочин на забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, факт отримання грошових коштів за яким позивачем не було спростовано. Посилання позивача на вимоги пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як на правову підставу нікчемності укладеного відповідачами правочину є помилковим, оскільки у даному випадку йдеться про додаткове зобов`язання, котре є забезпеченням основного, за яким Банк отримав від НБУ грошові кошти кредиту рефінансування. Таким чином, у даному випадку відсутня передача майна з метою надання окремому кредитору переваг чи пільг, прямо не встановлених для них законодавством;

- відповідно до пункту 2.1 Положення про надання Національним банком України стабілізаційних кредитів банкам України, затвердженого постановою Правління НБУ від 13.07.2010 №327 (далі - Положення), НБУ надає стабілізаційний кредит чи здійснює зміну умов кредитного договору під основне та додаткове забезпечення. Перелік забезпечення за стабілізаційним кредитом, вимоги до забезпечення та порядок його врахування визначені в додатку 1 до цього Положення. Згідно з додатком №1 до Положення облігації Державної іпотечної установи, розміщення яких здійснюється під гарантію Кабінету Міністрів України, надану відповідно до закону про Державний бюджет України на відповідний рік, входять до переліку забезпечення за стабілізаційним кредитом, вимоги до забезпечення та порядок його врахування. Таким чином, надання в заставу НБУ облігацій позивача, придбаних Банком за договорами купівлі-продажу цінних паперів від 23.04.2014 №ДД-205/2014 та від 27.04.2014 №ДД-230/2014 для забезпечення виконання грошового зобов`язання з повернення стабілізаційного кредиту повністю відповідало вимогам Положення, що свідчить про відсутність у НБУ будь-яких переваг перед іншими кредиторами Банку;

- постановою Правління НБУ від 12.06.2014 №348/БТ було внесено зміни до постанови Правління НБУ від 26.02.2014 №102/БТ, а саме: у пункті 1 цифри " 800" замінено цифрами " 1 300", а пункт 4 доповнено підпунктом такого змісту: " 3) передбачити в кредитному договорі право Національного банку України призначати в АТ "Дельта Банк" представника Національного банку України Мелюшкевічеву С.Е. для здійснення контролю за використанням кредиту для збереження ліквідності, функціональні обов`язки якого визначені згідно із додатком до цієї постанови". Додатком до вказаної постанови було визначено, що до операцій банку та його клієнтів, які попередньо погоджуються з представником НБУ, належать у тому числі операції з кредитування (за сумами, що перевищують 500 тис. грн.), операції банку та його клієнтів щодо зміни та реалізації заставленого майна за наданими кредитами за сумами, що перевищують 10 000 грн. Тобто вказана постанова була прийнята з метою встановлення контролю з боку НБУ за діяльністю Банку під час вчинення ним визначених правочинів;

- твердження позивача про неправомірність укладення додаткового договору №1 до Договору застави у зв`язку з відсутністю дозволу посадової особи НБУ є неправомірними, оскільки посадова особа НБУ не є самостійним суб`єктом з власним розпорядчим правом, а є лише представником НБУ. При цьому судом встановлено, що як Договір застави, так і, відповідно, додатковий договір №1 до Договору застави укладені безпосередньо НБУ, від імені якого діяв його уповноважений представник, що свідчить про його обізнаність та погодження з усіма умовами таких договорів;

- внаслідок укладення оспорюваного правочину відбулася операція щодо передачі в заставу активу Банку, а саме належних йому на праві власності облігацій, що не відноситься ні до зміни (як трансформування), ні до реалізації (як відчуження) заставленого майна, оскільки внаслідок укладення оспорюваного правочину відбулася операція щодо передачі в заставу майна без його зміни або реалізації. Крім того, відповідна зміна або реалізація можливі саме в процесі виконання умов договору, а не в момент його укладення;

- оспорюваний правочин було спрямовано на забезпечення уникнення можливості невиконання Банком своїх зобов`язань перед клієнтами та кредиторами, а також захист інтересів вкладників і кредиторів Банку шляхом уникнення можливості невиконання Банком своїх зобов`язань перед клієнтами та кредиторами і захист інтересів вкладників та кредиторів банку, оскільки згідно з пунктом 1.2 договору застави метою застави було визначено забезпечення виконання зобов`язань заставодавця за кредитним договором, яким, у свою чергу, забезпечено ліквідність банку як фінансової установи та можливість виконання ним своїх зобов`язань перед вкладниками та кредиторами;

- сторонами в Договорі застави у пунктах 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 чітко визначені умови, які є необхідними для даного виду договорів, і вказані пункти договору застави відповідають статті 12 Закону України "Про заставу", що виключає визнання недійсним оспорюваного правочину саме з цієї підстави;

- позивач не надав суду доказів, які підтверджували б, що Договір застави суперечить нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; він не довів відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин, відсутності вільного волевиявлення та невідповідності його внутрішній волі учасників цього правочину, неспрямованість дій будь-якої із сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином;

- приписами Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" прямо передбачено можливість відчуження (в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет застави) облігацій, що не звільняє емітента від обов`язку виконання зобов`язань за такими облігаціями. При цьому позивачем не доведено наявності будь-яких порушених його прав як емітента облігацій внаслідок заміни кредитора у грошових зобов`язаннях з виплати відсоткового доходу та погашення основного зобов`язання за такими цінними паперами;

- оскільки позивачем не було доведено суду належними та допустимими доказами порушення його прав та законних інтересів внаслідок укладення Договору застави, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність у позивача в межах даної справи матеріального суб`єктивного права, на захист якого подано позов, що є окремою підставою для відмови в задоволенні даного позову.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

21. ЦК України:

стаття 15:

- кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства;

стаття 16:

- кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання правочину недійсним;

статті 203, 215:

- підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) таких вимог: 1) Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей;

стаття 572:

- в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави);

стаття 589:

- у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором;

22. Господарський кодекс України:

частина перша статті 207 (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору):

- господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині;

частина перша та друга статті 55:

- Суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є, зокрема, господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

23. Частина третя статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб":

- правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

24. Попередні судові інстанції з огляду на відповідні законодавчі положення, з`ясувавши, що:

укладаючи з НБУ Договір застави, Банк не відмовлявся безоплатно від власних майнових вимог, а вчинив даний правочин на забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором;

надання в заставу НБУ облігацій позивача, придбаних Банком за договорами купівлі-продажу цінних паперів для забезпечення виконання грошового зобов`язання з повернення стабілізаційного кредиту, повністю відповідало вимогам Положення, що свідчить про відсутність будь-яких переваг у НБУ перед іншими кредиторами Банку;

що як Договір застави, так і, відповідно, додатковий договір №1 до Договору застави, укладений безпосередньо НБУ, від імені якого діяв його уповноважений представник, що свідчить про його обізнаність та погодження з усіма умовами таких договорів;

оспорюваний правочин було спрямовано на забезпечення уникнення можливості невиконання банком своїх зобов`язань перед клієнтами та кредиторами, а також захист інтересів вкладників і кредиторів Банку шляхом уникнення можливості невиконання банком своїх зобов`язань перед клієнтами та кредиторами і захист інтересів вкладників і кредиторів Банку, оскільки згідно з пунктом 1.2 договору застави метою застави було визначено забезпечення виконання зобов`язань заставодавця за кредитним договором, яким, у свою чергу, забезпечено ліквідність Банку як фінансової установи та можливість виконання своїх зобов`язань перед вкладниками та кредиторами;

зміст оскаржуваного договору не суперечить статті 12 Закону України "Про заставу";

позивачем не доведено обставин, з якими положення статей 203, 215 Цивільного кодексу України пов`язують можливість визнання договору недійсним;

приписами Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" прямо передбачено можливість відчуження (в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет застави) облігацій, що не звільняє емітента від обов`язку виконання зобов`язань за такими облігаціями;

позивачем не доведено наявності будь-яких порушених його прав як емітента облігацій внаслідок заміни кредитора у грошових зобов`язаннях з виплати відсоткового доходу та погашення основного зобов`язання за такими цінними паперами;

позивачем не було доведено суду належними та допустимими доказами порушення його прав та законних інтересів внаслідок укладення Договору застави, -

дійшли висновку про відсутність підстав для визнання Договору застави недійсним, а, отже, й для задоволення позову.

25. Аргументи касаційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваних судових актів, оскільки такі аргументи зводяться до незгоди скаржника з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення ними обставин справи, містять посилання на обставини, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Саме лише прагнення скаржника здійснити нову перевірку обставин справи та переоцінку доказів у ній не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки згідно з імперативним приписом частини другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

26. Поряд з тим Касаційний господарський суд бере до уваги доводи, наведені у відзивах Фонду та НБУ на касаційну скаргу як такі, що узгоджуються із встановленими судами попередніх інстанцій обставинами справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

27. Звертаючись з касаційною скаргою, позивач не спростував висновків місцевого і апеляційного господарських судів щодо відсутності підстав для задоволення позову та не довів неправильного застосування ними норм матеріального і процесуального права як передумови для скасування оскаржуваних судових рішень.

28. За таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу Установи залишити без задоволення, а оскаржувані рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційного господарського суду - без змін як такі, що відповідають вимогам норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати

29. Понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на позивача, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної іпотечної установи залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 12.11.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2019 у справі № 910/10627/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов