ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2019 р. Справа№ 925/38/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Хрипуна О.О.

Секретар судового засідання Мельничук О.С.,

представники сторін:

від прокуратури - Константинова І.В.;

від відповідача 1 - не з`явилися;

від відповідача 2 - не з`явилися;

розглядає апеляційну скаргу

Першого заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури

на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 28.03.2019 (повний текст рішення складено 02.04.2019)

про залишення без розгляду

у справі №925/38/19 (суддя Спаських Н.М.)

За позовом Першого заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури

в особі Балаклеївської сільської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Меркурій"

про стягнення 100 113, 08 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У 2019 році Перший заступник керівника Смілянської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Балаклеївської сільської ради звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Меркурій" про стягнення 100 113, 08 грн.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 28.03.2019 року позов Першого заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Балаклеївської сільської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Меркурій про стягнення 100 113, 08 грн. залишено без розгляду.

Зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Меркурій" до Балаклеївської сільської ради Черкаської області від 21.01.2019 року № 62 про стягнення коштів за договором про пайову участь залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що наданими у справу доказами прокурором не доказано, що сільська рада з об`єктивних і непереборних причин не могла або не хотіла (ухилялася) від подання позову до суду про стягнення боргу з відповідача. Отже на думку місцевого господарського суду прокурор неправомірно перебрав на себе повноваження Балаклеївської сільської ради по здійсненню нею повноважень на захист майнових прав територіальної громади. Також, суд першої інстанції зазначив, що оскільки позов прокурора підлягає залишенню без розгляду, то з цієї підстави слід залишити без розгляду і зустрічну позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Меркурій" до Балаклеївської сільської ради Черкаської області від 21.01.2019 № 62 про стягнення коштів за договором про пайову участь, а матеріали зустрічного позову залишити в справі.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою Перший заступник керівника Смілянської місцевої прокуратури подав до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 28.03.2019 року у справі №925/38/19 в частині залишення позову без розгляду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, в іншій частині ухвалу без змін.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що ухвала суду першої інстанції прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, висновки, що викладені в ухвалі не відповідають обставинам справи.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2019 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Хрипун О.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 28.03.2019 року у справі №925/38/19 та призначено розгляд справи на 13.06.2019 року.

24.05.2019 року від відповідача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні 13.06.2019 року прокурор надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представники позивача та відповідача в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомленні належним чином.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників позивача та відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали від 28.03.2019, підставою залишення позову без розгляду стало недоведеність передбачених законом виключних випадків, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави в особі позивача, а також відсутність доказів неналежного здійснення позивачем захисту цих інтересів.

За висновком місцевого господарського суду, участь прокурора у судовому процесі має бути обґрунтована, не допускається здійснення прокурором представництва інтересів у суді особи або органу без наявності чіткого та законного обґрунтування необхідності такої участі, оскільки інакше буде порушено принцип рівності сторін при розгляді господарського спору. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Водночас саме лише посилання у позові на те, що визначений прокурором позивач неналежним чином здійснює відповідні повноваження із захисту державних інтересів, без доведення цього відповідними доказами, не є підставою для прийняття судом рішення у такому спорі по суті.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, п. 27).

Суд звертав також увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Зокрема, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, п. 35) ЄСПЛ висловив таку думку (у неофіційному перекладі):

«Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

З огляду на вищенаведене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтерес держави" висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтерес держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Ці міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак висловлене Судом розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону "Про прокуратуру".

Отже, Суд вважає, що "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтерес держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Пункт 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Тому, необхідно з`ясувати, що мається на увазі під «виключним випадком» і чи є таким випадком ситуація у справі.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

(1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

(2) у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

У даному випадку органом, який зобов`язаний вживати заходи спрямовані на стягнення коштів пайової участі є Балаклеївська сільська рада.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що актом ревізії Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області від 26.10.2018 року №08-31/08 вказано на недоотримання спеціальним фондом сільського бюджету коштів пайової участі ТОВ «КФ «Меркурій» за договором №7. (а.с. 34-39).

Також, в матеріалах справи наявний лист №6343вих18 від 19.11.2018 року Смілянської місцевої прокуратури в якому остання просила Балаклеївську сільську раду вказати чи вживалися сільською радою заходи щодо стягнення із ТОВ «КФ «Меркурій» заборгованість та зазначити підстави самостійного невжиття заходів представницького характеру. (а.с. 217).

Сільська рада в свою чергу у відповідь на вказаний вище лист, направила прокуратурі лист №571 від 23.11.2018 року в якому зазначила, що 09.10.2018 року рада направила лист №403 до директора ТОВ «КФ «Меркурій» по питанню зобов`язання щодо перерахування грошових коштів за договором №7, ТОВ «КФ «Меркурій» добровільно сплачувати кошти не має наміру, для сплати судового збору кошти не передбачені, відтак сільська рада просила прокуратуру вжити заходи представницького характеру шляхом подання позову до суду. (а.с. 218).

Листом Балаклеївської сільської ради № 590 від 29.11.2018 року за підписом сільського голови сільська рада просить прокуратуру Черкаської області та Смілянську місцеву прокуратуру вжити заходів представницького характеру шляхом звернення до суду з позовом в інтересах Балаклеївської сільської ради про стягнення з ТОВ "Кондитерська фабрика "Меркурій" заборгованості по пайовій участі згідно договору від 26.05.2017 в сумі 83 959,79 грн. Одночасно сільський голова просить сплатити судовий збір за позовом через відсутність коштів. (а.с. 20).

Крім того, в матеріалах справи наявне розпорядження №133-к від 22.12.2018 року про накладення дисциплінарного стягнення на спеціаліста-юрисконсульста ОСОБА_1 за те, що Балаклеївською сільською радою не було вчасно подано позов до суду про стягнення заборгованості з відповідача по договору № 7 про пайову участь. (а.с. 219).

Колегія суддів звертає увагу, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Отже, достатньою підставою для звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкту владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, є, зокрема, нездійснення чи здійснення неналежним чином вказаними органами такого захисту самостійно.

При цьому, можливість чи неможливість самостійного звернення вказаних органів до суду не впливає жодним чином на наявність підстав для представництва інтересів держави в суді прокуратурою.

Ключовим для встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді прокуратурою є саме доведення обставин нездійснення чи неналежного здійснення відповідним органом захисту інтересів держави, а не неможливість реалізації такого захисту самим позивачем.

У даному випадку, прокурором доведено, що несплата відповідачем внесків пайової участі порушує економічні інтереси держави, оскільки через ненадходження вказаних коштів до бюджету унеможливлюється їх використання для державних потреб, а позивачем, в свою чергу, заходи спрямовані на стягнення вказаних коштів не вживаються та навпаки, сільська рада ухиляється від здійснення таких повноважень та просить прокуратури вжити заходи по зверненню до суду.

Відтак, перевіривши наведені прокурором доводи в обґрунтування підстав для звернення його з позовом у даній справі для захисту інтересів держави, колегія суддів дійшла висновку про те, що з огляду на предмет та підстави заявленого позову, прокуратурою належним чином обґрунтовано, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту та визначені законом підстави для звернення до суду прокурора.

Місцевим господарським судом не враховано наведене у позові та в додаткових поясненнях, наданих на вимогу суду, обґрунтування підстав звернення прокуратури, що в свою чергу призвело до невірного застосування норм матеріального (Конституція України, Закон України «Про прокуратуру») та процесуального права і постановлення помилкової ухвали про залишення позовної заяви без розгляду, що в свою чергу є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду згідно зі ст. 280 ГПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до пункту 5, підпункту 4, частини 2, ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у резолютивній частині рішення зазначаються висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення).

Проте, місцевим господарським судом залишено без розгляду зустрічну позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Меркурій" до Балаклеївської сільської ради Черкаської області від 21.01.2019 року № 62 про стягнення коштів за договором про пайову участь не зазначивши в рішенні з яких підстав.

За наведених обставин, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Згідно ч. 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Отже, справа підлягає передачі на розгляд до суду першої інстанції.

Підпунктом в) п. 4 ч.1 ст. 282 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду, зокрема, про повернення позовної заяви з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами Господарського процесуального кодексу України.

Отже, під час розподілу судових витрат після розгляду даної справи по суті суд першої інстанції повинен вирішити питання щодо розподілу судового збору, сплаченого скаржником за подання апеляційної скарги, з урахуванням вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 271, 275, 277, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 28.03.2019 року у справі №925/38/19 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 28.03.2019 року у справі №925/38/19 скасувати.

3. Справу №925/38/19 передати на розгляд до Господарського суду Черкаської області

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 14.06.2019 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

О.О. Хрипун