ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/836/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, проспект Шевченка,29)

Секретар судового засідання

Представники сторін:

Від ТОВ Александрія Нова - Пудлінська Л.І., довіреність № б/н, від 05.11.18;

від ТОВ Інвестиційно-консалтингове бюро Тріада не з`явився;

від Головного територіального управління юстиції в Одеській області не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Александрія Нова

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.03.2019 року

по справі №916/836/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Александрія Нова

до Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційно-консалтингове бюро Тріада

за участю третьої особи: Головного територіального управління юстиції в Одеській області

про визнання незаконними дій, -

(суддя першої інстанції: Малярчук І.А., дата та місце прийняття ухвали: 27.03.2019, Господарський суд Одеської області, м.Одеса, просп. Шевченка, 29)

25.03.2019 до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Александрія Нова (далі - ТОВ Александрія Нова) до Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційно-консалтингове бюро Тріада (далі ТОВ Інвестиційно-консалтингове бюро Тріада) за участю третьої особи Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання незаконними дій ТОВ Інвестиційно-консалтингове бюро Тріада щодо складення звіту про незалежну оцінку належних на праві приватної власності ТОВ Александрія Нова 86/100 частки будівлі їдальні, розташованої за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, 253, складеного 04.09.2017 ТОВ Інвестиційно-консалтингове бюро Тріада.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.03.2019 по справі №916/836/19 (суддя Малярчук І.А.) відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ТОВ Александрія Нова до ТОВ Інвестиційно-консалтингове бюро Тріада області про визнання незаконними дій ТОВ Інвестиційно-консалтингове бюро Тріада щодо складення звіту про незалежну оцінку належних на праві приватної власності ТОВ Александрія Нова 86/100 частки будівлі їдальні, розташованої за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, 253, складеного 04.09.2017 ТОВ Інвестиційно-консалтингове бюро Тріада.

Місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі зазначив, що положення ст.20 Господарського процесуального кодексу України не передбачають подання до господарського суду, в якості окремаї позовної заяви позову до суб`єкта оціночної діяльності, який виконував оцінку майна на замовлення державного виконавця в рамках виконавчого провадження.

Крім того, в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції вказав, що адекватним засобом захисту прав боржника у виконавчому провадженні є оскарження останнім дій державного виконавця, вчинених в процесі оцінки майна боржника, до суду, який видав виконавчий документ, тобто, у даному випадку ТОВ Александрія Нова має право оскаржити дії виконавця з прийняття звіту оцінки за основу для визначення вартості майна саме до Одеського окружного адміністративного суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ТОВ «Александрія Нова» звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для відкриття провадження у справі.

Апелянт вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням при її ухваленні норм господарського процесуального законодавства.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що здійснення суб`єктом оцінювальної діяльності дій щодо оцінки майна є діями, які вчиняються суб`єктом господарювання в рамках виконання договірних зобов`язань, з огляду на що спір щодо дій суб`єкта оціночної діяльності при здійсненні ним оцінки майна, у відповідності до норм п.1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

На думку апелянта, відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовом ТОВ «Александрія Нова» до ТОВ «Інвестиційно-консалтингове бюро «Тріада» про визнання незаконними дій щодо складення звіту про незалежну оцінку, судом першої інстанції порушено норми ч.ч. 1, 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Також апелянт зазначає, що питання правомірності дій державного виконавця при здійсненні виконавчого провадження вирішується в порядку адміністративного судочинства, а дії суб`єкта оціночної діяльності при реалізації його функцій позивач має намір оспорити в порядку господарського судочинства.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Александрія Нова на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.03.2019 року по справі №916/836/19 залишено без руху.

26.04.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.03.2019 по справі №916/836/19.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.05.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Александрія Нова на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.03.2019 по справі №916/836/19.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2019 апеляційну скаргу ТОВ «Александрія Нова» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.03.2019 по справі №916/836/19 призначено до розгляду на 10.06.2019.

Відповідач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст.263 Господарського процесуального кодексу України та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно з ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

В судовому засіданні, яке відбулось 10.06.2019, представник позивача підтримав доводи, викладені ним в апеляційній скарзі, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу передати на розгляд місцевому господарському суду.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явились, не повідомивши суд про причини неявки, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Відповідно до ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представників сторін, які не з`явились, за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що є у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Стаття 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Положення ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України передбачають, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; 2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду; 3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; 4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; 5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах; 6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; 7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності; 8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України; 9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі по банкрутство; 10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; 11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті; 12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах; 13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами; 14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою; 15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання; 16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як зазначалося раніше, ТОВ Александрія Нова звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до ТОВ Інвестиційно-консалтингове бюро Тріада про визнання незаконними дій ТОВ Інвестиційно-консалтингове бюро Тріада щодо складення звіту про незалежну оцінку належних на праві приватної власності ТОВ Александрія Нова 86/100 частки будівлі їдальні, розташованої за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, 253, складеного 04.09.2017 ТОВ Інвестиційно-консалтингове бюро Тріада.

Як вбачається з позовної заяви, звіт про незалежну оцінку від 04.09.2017 складено на замовлення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області в рамках виконавчого провадження №45031022.

Додана до позову копія постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 16.08.2017 вказує на те, що виконавче провадження провадиться на виконання виконавчого листа №2а/1570/8954/2011, виданого 26.04.2012 Одеським окружним адміністративним судом про стягнення з ТОВ Александрія Нова на користь ДПІ у Суворовському районі м. Одеси заборгованості по штрафній фінансовій санкції у розмірі 3250000 грн.

Враховуючи вищевикладене, а також приписи ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для подання до господарського суду, в якості окремої позовної заяви, позову до суб`єкта оціночної діяльності, який виконував оцінку майна на замовлення державного виконавця в рамках виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа, виданого адміністративним судом на виконання судового рішення в адміністративній справі.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими Законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до приписів ст. 13 вказаного Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 1). За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом. Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом (частина 5).

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1). Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом та цим Законом (пункт 1 частини 2). Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (пункт 3 частини 3); у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (пункт 19 частини 3); отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком (пункт 21 частини 3); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22 частини 3). Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних і реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення (частина 5).

Крім того, положеннями ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.57 Закону України Про виконавче провадження, визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, з огляду на проведення оцінки в рамках виконавчого провадження, зазначає, що звіт суб`єкта оціночної діяльності в рамках проведення виконавчого провадження сам по собі не є обов`язковим для учасників виконавчого провадження, а значимість для певного виконавчого провадження йому надається саме державним виконавцем, який приймає рішення щодо використання чи невикористання такого звіту оцінки для встановлення вартості майна боржника по тому чи іншому провадженню.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною 1 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, яка визначає, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно того, що адекватним засобом захисту прав боржника у виконавчому провадженні у відповідності з вищепроаналізованим законодавством є оскарження останнім дій державного виконавця, вчинених в процесі оцінки майна боржника, до суду, який видав виконавчий документ, а доводи апелянта в цій частині судовою колегією не приймаються до уваги.

Крім того, судовою колегією Південно-західного апеляційного господарського суду також не приймаються до уваги посилання апелянта на позбавлення судом його права доступу до суду за захистом порушених прав та законних інтересів, оскільки, з огляду на вищенаведені приписи чинного законодавства України ТОВ Александрія Нова не позбавлене права захистити свої права в якості боржника у виконавчому провадженні №45031022, відкритому на виконання виконавчого листа №2а/1570/8954/2011, виданого 26.04.2012 Одеським окружним адміністративним судом, подавши відповідний позов до компетентного суду, яким в даному випадку є Одеський окружний адміністративний суд.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Судова колегія також звертає увагу скаржника на те, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою (рішення у справах "Серявін та інші проти України", "Руїз Торіха проти Іспанії"), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі „Трофимчук проти України").

Судова колегія зазначає, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваної ухвали було дотримано вимог процесуального закону, а аргументи не впливають на правильність ухвали та не потребують детальної відповіді з огляду на прийняте судом рішення у справі.

Таким чином, доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі судова колегія вважає непереконливими та такими, що спростовуються матеріалами справи, а прийняту у справі ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.03.2019 року по справі №916/836/19 слід вважати такою, що відповідає нормам процесуального права, у зв`язку з чим підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Александрія Нова на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.03.2019 року по справі №916/836/19 слід залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.03.2019 року по справі №916/836/19 - без змін.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу, Південно-західний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Александрія Нова на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.03.2019 року по справі №916/836/19 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.03.2019 року по справі №916/836/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 13.06.2019 року.

Головуючий суддя Н.М. Принцевська

Судді: Г.П. Разюк

Я.Ф. Савицький