РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.06.2019Справа № 910/4096/19
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Айронтрейд», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інжиніринг-Будівництво», м. Київ

про стягнення 67 166,38 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Айронтрейд» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інжиніринг-Будівництво» (відповідач) суми заборгованості у розмірі 67 166,38 грн, з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки №2.08/17 від 02.08.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання з оплати поставленого на підставі Договору поставки №2.08/17 від 02.08.2017 року товару, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 55 547,82 грн., а також заявляє про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2 629,00 грн. та інфляційних втрат у розмірі 8 989,56 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

З метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 77, офіс 214, направлялась ухвала суду.

До суду повернулось поштове відправлення, адресоване відповідачу, а саме №846, яке відповідно до повідомлення підприємства поштового зв`язку вручене відповідачу 17.04.2019 року.

Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач, у встановлений судом строк, не скористався.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 165 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи та у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву до суду не подав, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У зв`язку з перебуванням судді Морозова С.М. у період з 03.06.2019 року по 10.06.2019 року у відпустці, суд підписує рішення в перший день по виходу з відпустки - 11.06.2019 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.08.2017 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено Договір поставки №2.08/17 (надалі - Договір), у відповідності до п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю визначений цим Договором товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити за нього оплату.

Найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим Договором, ціна за одиницю товару, термін та умови поставки визначаються у рахунках-фактурах та товарних накладних, або інших передбачених чинним законодавством документах на товар, які є невід`ємною частиною Договору та остаточно узгоджується сторонами на кожну окрему партію товару. (п. 1.2. Договору).

Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в безготівковому порядку. Оплата здійснюється покупцем шляхом перерахування на поточний рахунок постачальника грошових коштів на підставі рахунку-фактури 50% вартості по передоплаті 50% вартості протягом 14 днів з дня отримання товару. Чотирнадцятий день відстрочення оплати товару є останнім днем, коли покупець зобов`язаний здійснити остаточний розрахунок. (п. 3.2. Договору).

Згідно пункту 9.1. Договору він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до 31 грудня 2017 року.

На виконання умов Договору позивачем було виставлено відповідачу рахунки на оплату по замовленню: №596 від 31.07.2017 року на суму 99 442,28 грн та №652 від 11.08.2017 року на суму 15 547,82 грн.

Відповідачем було здійснено часткову оплату вартості товару, а саме, згідно платіжного доручення №11 від 03.08.2017 року здійснено оплату на суму в розмірі 50 000,00 грн, а згідно платіжного доручення №5 від 04.07.2018 року здійснено оплату на суму в розмірі 9 442,28 грн.

В подальшому позивачем здійснено поставку товару відповідачу згідно наступних видаткових накладних: №573 від 15.08.2017 на суму 99 442,28 грн та №666 від 13.09.2017 року на суму 15 547,82 грн.

Як стверджує позивач, відповідачем не здійснено повного розрахунку за поставлений на підставі Договору товар, в результаті чого утворилась заборгованість на загальну суму в розмірі 55 547,82 грн.

Спір у справі виник у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання з оплати поставленого згідно Договору товару, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 55 547,82 грн та наявність обґрунтованої можливості нарахування відповідачу сум 3% річних та інфляційних втрат.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 165, 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 662, 692, 712 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Матеріалами справи підтверджується факт поставки у серпні-вересні 2017 року позивачем відповідачу товару згідно Договору на загальну суму 114 990,10 грн. (видаткові накладні №573 від 15.08.2017 на суму 99 442,28 грн та №666 від 13.09.2017 року на суму 15 547,82 грн).

В свою чергу, відповідачем частково оплачено отриманий у серпні-вересні 2017 року на підставі Договору товар на загальну суму 59 442,28 грн, що підтверджується наявними в справі платіжними дорученнями №11 від 03.08.2017 року на суму 50 000,00 грн та №5 від 04.07.2018 року на суму 9 442,28 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалось вище, згідно пункту 3.2. Договору Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в безготівковому порядку. Оплата здійснюється покупцем шляхом перерахування на поточний рахунок постачальника грошових коштів на підставі рахунку-фактури 50% вартості по передоплаті 50% вартості протягом 14 днів з дня отримання товару. Чотирнадцятий день відстрочення оплати товару є останнім днем, коли покупець зобов`язаний здійснити остаточний розрахунок.

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 3.2. Договору заборгованість відповідача за поставлений товар становить 55 547,82 грн, а строк виконання грошового зобов`язання по видатковій накладній №573 від 15.08.2017 сплив 30.08.2017 року, а по видатковій накладній №666 від 13.09.2017 року - 28.09.2017 року.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 55547,82 грн за переданий у серпні-вересні 2017 року на підставі Договору товар. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, суду не наведено.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ "Айронтрейд" про стягнення з ТОВ "Інжиніринг-Будівництво" заборгованості у розмірі 55 547,82 грн є правомірними та обґрунтованими.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2 629,00 грн та інфляційних втрат у розмірі 8 989,56 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 30.08.2017 року по 01.04.2019 року.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Пунктом 6.1. Договору передбачено, що у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього Договору сторони несуть відповідальність визначену Договором та (або) чинним в Україні законодавством.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем невірно здійснено визначення періоду нарахування. Так згідно наведеного в позовній заяві розрахунку початком періоду нарахування сум 3% річних та інфляційних витрат є 30.08.2017 року по видатковій накладній №573 від 15.08.2017 року та 28.09.2017 року по видатковій накладній №666 від 13.09.2017, що є невірним, оскільки, як встановлено судом строк виконання грошового зобов`язання по видатковій накладній №573 від 15.08.2017 сплив 30.08.2017 року, а по видатковій накладній №666 від 13.09.2017 року - 28.09.2017 року. Отже, розрахунок сум 3% річних та інфляційних втрат необхідно здійснювати по видатковій накладній №573 від 15.08.2017 починаючи з 31.08.2017 року, а по видатковій накладній №666 від 13.09.2017 року - з 29.09.2017 року.

Таким чином, здійснивши власний розрахунок сум 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що за видатковою накладною №573 від 15.08.2017 року до стягнення з відповідача підлягає сума 3% річних за період з 31.08.2017 року по 01.04.2019 року в сумі 2 352,91 грн та інфляційні втрати в розмірі 7 938,34 грн, з за видатковою накладною №666 від 13.09.2017 року до стягнення з відповідача підлягає сума 3% річних за період з 29.09.2017 року по 01.04.2019 року в сумі 276,00 грн та інфляційні втрати в розмірі 974,04 грн.

В загальному підрахунку до стягнення з відповідача за порушення строків оплати вартості товару поставленого за Договором підлягає сума 3% річних в розмірі 2 628,91 грн. та сума інфляційних втрат в розмірі 8 912,38 грн.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовано, контррозрахунку заявлених до стягнення з нього сум суду не надано.

Отже, враховуючи вищевикладене, невиконання відповідачем обов`язку покладеного на нього умовами Договору, позовні вимоги в справі №910/4096/19 підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача суми основної заборгованості на суму в розмірі 55 547,82 грн, суми 3% річних в розмірі 2 628,91 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 8 912,38 грн.

Судовий збір, у розмірі 1 918,79 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача, а решта судових витрат позивача зі сплати судового збору у розмірі 2 ,21 грн у зв`язку з частковою відмовою у задоволенні позову - на позивача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інжиніринг-Будівництво» (ідентифікаційний код 38220158, місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 77, офіс 214) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Айронтрейд» (ідентифікаційний код 38348243, місцезнаходження: 02099, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 7, офіс 310) суму основного боргу в розмірі 55 547,82 грн (п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот сорок сім гривень 82 копійки), суму 3% річних в розмірі 2 628,91 грн. (дві тисячі шістсот двадцять вісім гривень 91 копійка), суму інфляційних втрат в розмірі 8 912,38 (вісім тисяч дев`ятсот дванадцять гривень 38 копійок) та суму судового збору в розмірі 1 918,79 грн. (одна тисяча дев`ятсот вісімнадцять гривень 79 копійок).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2,21 грн покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Айронтрейд».

5. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.М. Морозов