ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1386/18
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів Колоколова С.І.,

Разюк Г.П.

секретар судового засідання Селиверстова М.В.

за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: Добров Ю.І., за довіреністю;

від вдіповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Юсубзада Вусала Алі огли

на рішення Господарського суду Одеської області

від 28 листопада 2018 року (повний текст складено 07.12.2018р.)

по справі № 916/1386/18

за позовом Міністерства оборони України

до відповідачів:

1. Фізичної особи-підприємця Юсубзада Вусала Алі огли

2. Державного підприємства ТВК
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Концерн Військторгсервіс в особі філії Одеське управління військової торгівлі Концерну Військторгсервіс
про визнання договору недійсним та усунення перешкод у користуванні майном, -

суддя суду першої інстанції: Смелянець Г.Є.

час та місце винесення рішення: 10.06.2019р., м. Одеса, проспект Шевченка, 29 Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 10.06.2019р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року Міністерство оборони України (далі позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Юсубзада Вусал Алі огли (далі відповідач-1, ФОП Юсубзада Вусал Алі огли) та Державного підприємства "ТВК" (далі відповідач-2, ДП «ТВК») про визнання недійсним договору про надання права платного користування торговельним місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій №3779/2014 від 14.05.2014р., укладеного між ДП "ТВК" та ФОП Юсубзада Вусал Алі огли (далі договір) та про зобов`язання ФОП Юсубзада Вусал Алі огли та будь-яких інших третіх осіб усунути перешкоди Міністерству оборони України у користуванні торговельним місцем, шляхом звільнення торговельного місця №3779 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вулиці Рожевій на території ТОВ "Промтоварний ринок" за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, смт. Авангард, вул. Базова, 20.

Вимоги позову обґрунтовані укладенням ДП "ТВК" спірного договору без наявності на це відповідних повноважень, а також припиненням дії договору №3779/2014 від 14.05.2014р. та вчиненням відповідачем-1 перешкод позивачу у користуванні і розпорядженні торговельним місцем.

Ухвалою від 20.08.2018р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, залучено Концерн "Військторгсервіс" в особі філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс".

Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.11.2018р. по справі №916/1386/18 (суддя Смелянець Г.Є.) позовні вимоги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» задоволені частково. Визнано недійсним договір про надання права платного користування торговельним місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій №3779/2014 від 14.05.2014р., укладений між Державним підприємством "ТВК" та Фізичною особою-підприємцем Юсубзада Вусал Алі огли; зобов`язано Фізичну особу-підприємця Юсубзада Вусал Алі огли усунути перешкоди Міністерству оборони України у користуванні торговельним місцем, шляхом звільнення торговельного місця №3779 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вулиці Рожевій на території ТОВ "Промтоварний ринок" за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, смт. Авангард, вул. Базова, 20. В задоволенні решті позову відмовлено.

Рішення Господарського суду Одеської області мотивоване тим, що у зв`язку із закінченням строку дії договору доручення від 07.11.2008р., укладеного між Міністерством оборони України та ДП «Південь», правонаступником якого є ДП «ТВК», у сторін за вказаним договором припинились права та обов`язки. Отже, укладаючи договір №3779/2014 від 14.05.2014р., ДП ТВК не мало відповідних повноважень на такі дії. Тому господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання договору про надання права платного користування торговельним місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій №3779/2014 від 14.05.2014р. недійсним у зв`язку з недодержанням під час вчинення правочину вимог ст. 203 Цивільного кодексу України.

Задовольняючи вимоги про зобов`язання ФОП Юсубзада Вусал Алі огли усунути перешкоди Міністерству оборони України у користуванні торговельним місцем, господарський суд зазначив, що враховуючи недійсність договору №3779/2014 від 14.05.2014р. та відсутність інших доказів наявності правових підстав використання спірного майна, вказане майно використовується за відсутності будь-яких правових підстав, що в свою чергу є підставою для зобов`язання відповідача-1 усунути перешкоди позивачу у користуванні спірним майном.

Відмовляючи в решті позовних вимог до будь-яких інших третіх осіб, господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення з огляду на суб`єктний склад учасників справи, невизначеність конкретного кола осіб, відносно яких приймається рішення у цій частині та непередбаченість такого способу захисту права діючим законодавством України.

Крім того, судом першої інстанції зазначено про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження дати, з якої почався перебіг строку позовної давності. Враховуючи, що позивач не був стороною договору №3779/2014 від 14.05.2014р. та посилання відповідача-1 лише на імовірну обізнаність позивача про укладення спірного договору, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом не є пропущеним, що свідчить про відсутність підстав для застосування позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Юсубзада Вусал Алі огли звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить повністю скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 28.11.2018р. у справі №916/1386/18 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт, зокрема, зазначає наступне.

Позивачем не доведено наявності у нього майнового права на користування торговим місцем № 3779 на території ТОВ Промтоварний ринок.

Міністерство оборони України схвалило дії ДП ТВК щодо укладення договору від 14.05.2014р., що підтверджується відсутністю претензій та нарікань щодо укладення договору №3779/2014 від 14.05.2014р. до подачі позову, письмовими зверненнями позивача на адресу ДП ТВК та прийняттям орендної плати за договором з боку МО України, у зв`язку з чим, на думку апелянта, унеможливлюється визнання договору недійсним.

Судом не прийнято до уваги той факт, що позивач надав повноваження та свою згоду Концерну Військторгсервіс укладати договори про надання права платного користування торговельними місцями лише 14.06.2016р., натомість договір № 3779/2014, який позивач просив визнати недійсним, був укладений 14.05.2014, отже станом на дату його укладання не було порушено вимог ст.ст. 203 та 215 Цивільного кодексу України.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам ФОП Юсубзада Вусал Алі огли, викладеним у заяві про застосування строку позовної давності до вимог Міністерства оборони України.

Так, апелянт вказує, що позивач знав або повинен був знати про наявність укладеного договору з ДП «ТВК», оскільки був обізнаний, що строк договору доручення між МО України та ДП «Південь» (правонаступником якого є ДП «ТВК») від 28 листопада 2008 року - 1 рік, адже безпосередньо є стороною цього доручення, надавав ці повноваження юридичній особі, отримував від неї кошти, внаслідок укладення повіреним договорів про надання права платного користування торговими місцями.

Відповідач-1 зауважує, що судом не взято до уваги, що саме позивач має надати суду докази того, з якої дати йому стало відомо про порушення його права.

Також, апелянт наполягає на порушенні судом першої інстанції норм матеріального права, а саме: застосування ст. 20 Господарського кодексу України, ст. ст. 16, 391 Цивільного кодексу України, які не підлягали застосуванню та не враховано ст. 387 Цивільного кодексу України.

Більш детально доводи ФОП Юсубзада Вусал Алі огли викладені в апеляційній скарзі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.03.2019р. апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Юсубзада Вусала Алі Огли на рішення Господарського суду Одеської області від 28.11.2018р. по справі №916/1386/18 залишено без руху, встановлено апелянту строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: надати до суду докази сплати судового збору у встановленому законодавством розмірі, протягом 7 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

04.04.2019р. від ФОП Юсубзада Вусала Алі огли до Південно-західного апеляційного господарського суду на виконання вимог ухвали суду надійшло клопотання про усунення недоліків, до якого апелянтом додано докази сплати судового збору.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Юсубзада Вусала Алі огли на рішення Господарського суду Одеської області від 28.11.2018р. по справі №916/1386/18, встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 7-ми днів з дня отримання ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.04.2019р. справу №916/1386/18 призначено до розгляду на 29.05.2019р.

29.05.2019р. від ФОП Юсубзада Вусала Алі огли до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.05.2019р. розгляд справи відкладено на 10.06.2019р.

06.06.2019р. від Міністерство оборони України до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ФОП Юсубзада Вусала Алі Огли, яким Позивач не погоджується з її доводами та просить у задоволенні останньої відмовити повністю.

10.06.2019р. в судове засідання з`явився представник Міністерства оборони України. ФОП Юсубзада Вусала Алі огли або його представник, представники ДП ТВК та Концерну Військторгсервіс в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що вбачається з рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень від 31.05.2019р.

У судовому засіданні 10.06.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно зі ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 21.02.2000р. між Міністерством оборони України (далі - Міністерство, позивач), Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області (далі - Рада) та Товариством з обмеженою відповідальністю Промтоварний ринок (далі ТОВ Промтовариний ринок», Ринок) укладено договір №181/9-83р (далі - договір №181/9-83р від 21.02.2000р.), відповідно до умов пунктів 1.1, 1.2, 1.3 якого Міністерство дає згоду на вилучення земельної ділянки площею 4,33 га (з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком площею 1,2 га), що розташована на території військового містечка № НОМЕР_1 , Одеського гарнізону, військова частина НОМЕР_2 , та передає вказану земельну ділянку (з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком площею 1,2 га) Авангардівській селищній раді Овідіопольського району Одеської області, яка приймає вказану земельну ділянку для передачі у встановленому законодавством порядку у постійне користування ринку. При цьому, ТОВ «Промтоварний ринок» відшкодовує Міністерству оборони України понесені витрати.

Згідно з п.5.1 вищевказаного договору Міністерство має право протягом 99 років з дня підписання даного договору безкоштовного користування на власний розсуд 50 місцями під 20-футові контейнери, що розміщені на території ринку по вулиці Рожевій, та розташованих на даних місцях вказаних контейнерів, а Ринок визнає вказане право та зобов`язується безкоштовно здійснювати охорону загальне освітлення прибирання території та забезпечувати вільний доступ до вказаних контейнерів.

Реорганізація, зміна структури, підпорядкованості Міністерства, Ради або Ринка не являються підставою для внесення змін або розірвання даного договору, умови та обов`язки даного договору переходять до їх правонаступників (п.5.3. договору від 21.02.2000р.) (т. 1, а.с. 17).

25.04.2000р. Міністерством оборони України, Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області та Товариством з обмеженою відповідальністю Промтоварний ринок підписано акт прийому-передачі земельної ділянки з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком, розташованої на території військової частини А-4139 в Одеському гарнізоні на сьомому кілометрі Овідіопольського шляху(т.1 а.с. 20).

З листа ТОВ Промтоварний ринок №240 від 14.03.2017р. вбачається, що на виконання умов пункту 5.1 договору №181/9-83р від 21.02.2000р. Міністерству оборони України виділені в безкоштовне користування на власний розсуд терміном на 99 років з моменту укладення вищезазначеного договору 50 місць під розміщення 20-футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок по вулиці Рожевій (територія Контейнерної площадки №2 Торговельного комплексу №1), а саме: торговельні місця за №№3748, 3750-3761, 3773-3785, 4951-4959, 4961-4965, 4968-4974, 4980-4982.

27.11.2008р. між Міністерством оборони України (Довіритель) та ДП Південь (Повірений) укладено договір доручення, згідно якого Довіритель доручає, а Повірений приймає на себе доручення та зобов`язується вчиняти від імені Довірителя юридичні дії, пов`язані з укладанням та розірванням договорів з фізичними особами про надання права платного користування 50 місцями для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожевій, отримання і обліком грошових коштів, стягненням штрафних санкцій та представництвом інтересів сторін у судах та інших юрисдикційних органах з питань, пов`язаних з виконанням цього Договору. Договір доручення діє до 31.12.2009 (пункти 1.1, 5.2. договору доручення) (т.1 а.с. 29).

Матеріали справи свідчать, що 17.06.2009р. Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження №683-р про передачу цілісного майнового комплексу ДП „Південь до сфери управління Держкомпідприємництва.

Відповідно до Наказу Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємства від 12.10.2010р. №315 Про перейменування ДП Південь та затвердження статуту ДП ТВК, що наявне у матеріалах справи, ДП Південь перейменоване у ДП ТВК, яке є правонаступником майнових прав та обов`язків ДП Південь та затверджено статут ДП ТВК т.1. а.с. 33).

14.05.2014р. між Державним підприємством ТВК (Сторона 1) та фізичною особою ОСОБА_1 (Сторона 2) був укладений договір про надання права платного користування торговим місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок №3779/2014, згідно з яким Сторона 1 надає Стороні 2 право платного користування торговим місцем для встановлення 20-футових контейнерів, що належать Стороні 2 на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожевій для встановлення контейнерів.

Вказаний договір укладений на 6 років, набуває чинності з 01.05.2014р. та є дійсним до 25.03.2019р. Після закінчення терміну, на який був укладений цей договір, він втрачає свою чинність (п.5.1 договору).

Пунктом 5.4 договору встановлено, що розірвання цього договору Стороною 1 вчиняється в формі одностороннього направлення Стороною 1 повідомлення про це Стороні 2 на адресу, вказану у договорі (або письмово повідомлену Стороною 2 у разі зміни місця проживання (реєстрації) у відповідно до п.2.2.8 цього договору). У разі необхідності, доказом направлення повідомлення про розірвання цього договору є виписка з журналу вихідної кореспонденції Сторони 1. Договір послуг вважається розірваним Стороною 1 у наступних випадках:

- заборгованості Сторони 2 по оплаті, в термін більше 70 календарних днів;

- інших випадках, передбачених цим договором та чинним законодавством України.

Ненадходження відповідного повідомлення на адресу Сторони 2 або його надходження на іншу адресу у випадку зміни Стороною 2 свого місця проживання (реєстрації) без виконання вимог п.2.8 цього договору не є підставою для визнання повідомлення про розірвання договору не чинним.

В подальшому 14.06.2016 між Міністерством оборони України та Концерном Військторгсервіс укладено договір доручення №1 (далі договір №1 від 14.06.2016), відповідно до п. 1.1 якого Концерн Військторгсервіс уповноважений, зокрема, діяти від імені Міністерства оборони України, а саме: вчиняти юридичні дії пов`язані з укладанням, розірванням, припиненням договорів з фізичними та/або юридичними особами про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнеру (загальна кількість - 50 місць) на території ТОВ Промтоварний ринок по вулиці Рожевій, у тому числі з правом звернення до суду з позовами з питань пов`язаних з виконанням умов цього договору, визнання їх недійсними, отримання та обліком коштів, стягнення заборгованості.

В силу пункту 5.1 договору №1 від 14.06.2016р. договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.05.2019р. Договір вважається автоматично продовженим на таких самих умовах, якщо жодна зі сторін не повідомить іншу про відмову від подальшої дії договору у письмовій формі не пізніше ніж за один календарний місяць до закінчення терміну його дії.

Умови даного договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди (п. 5.2 договору №1 від 14.06.2016р.).

06.03.2018р. між Міністерством оборони України та Концерном Військторгсервіс укладено додаткову угоду №1 до договору доручення №1 від 14.06.2016, відповідно до якої змінено мінімальний розмір плати за надання права платного користування одним торговельним місцем, який становить 16925,40 грн (з ПДВ) за місяць; внесено низку інших змін, зокрема, визначено, що підвищення розміру плати за надання права платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнеру на території ТОВ Промтоварний ринок Концерн здійснює шляхом внесення відповідних змін до укладених фізичними та/або юридичними особами договорів про надання права платного користування торговельним місцем. Крім того, було розширені повноваження Концерну Військторгсервіс щодо вчинення юридичних дій, пов`язаних з укладанням, розірванням, припиненням договорів з фізичними та/або юридичними особами про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнеру (загальна кількість - 50 місць) на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожевій.

З матеріалів справи вбачається, що 20.07.2016р. ДП „ТВК своїм листом за вих. №092/48 повідомив ФОП Юсубзада Вусал Алі огли про припинення договору №3779/2014 від 14.05.2014р., у зв`язку з укладенням між Міністерством оборони України та Концерном Військторгсервіс договору доручення №1 від 14.06.2016р., за яким укладання договорів та здійснення прийому оплати доручено Концерну Військторгсервіс.

В свою чергу, 05.09.2016р. ОСОБА_1 повідомив Міністерство оборони України, Концерн Військторгсервіс та філію ОУВТ про те, що договір №3779/2014 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ „Промтоварний ринок по вул. Рожевій від 14.05.2014р. (торгове місце №3779) діє до 25.03.2019р. та не є припиненим (т.2 а.с. 20-23).

Також, у матеріалах справи міститься лист філії "Одеське управління військової торгівлі "Концерну "Військторгсервіс" від 27.12.2016р. №1287, яким було повідомлено ФОП Юсубзада Вусал Алі огли ппро припинення договору №3779/2014 від 14.05.2014р. за ініціативою Міністерства оборони України в особі філії „Одеське управління військової торгівлі Концерну „Військторгсервіс з 27.02.2017р. та про необхідність у 3-денний термін (до 02.03.2017р. включно) звільнити торгове місце №3779.

29.03.2018 Філією ОУВТ Концерну Військоргсервіс складно лист №405/16, в якому відповідачу-1 в порядку п.5.4. договору повторно повідомлено про припинення дії договору №3779/2014; про відсутність права користування торгівельним місцем №3779 на території Промтоварний ринок по вул. Рожева та звільнення вказаного торгівельного місця (т.1, а.с. 37-38).

Зазначений лист був отриманий ФОП Юсубзада Вусал Алі огли 03.04.2018р., що підтверджується роздруківкою відстеження відповідного поштового відправлення та його вручення (т.1 а.с. 40).

Крім того, у матеріалах справи наявна інформаційна довідка ДП ТВК вих.№62 від 26.05.2017р., відповідно до якої ОСОБА_1 здійснював оплату за користування торговим місцем №3779 по вул. Рожевій на території ТОВ Промтоварний ринок з травня 2014 року по липень 2016 року (т.2 а.с. 83).

Матеріали справи свідчать про те, що позивачем видано довіреність №220/254/д від 23.03.2018р. та №220/337/д від 26.04.2018р., якими уповноважено начальника філії „Одеське управління військової торгівлі Концерну „Військторгсервіс (далі- філія ОУВТ) Соловйову О.Є. на вчинення юридичних дій від імені Міністерства, передбачених договором доручення №1 від 14.06.2016р., укладеного між Міністерством та Концерном „Військторгсервіс (зі змінами і доповненнями) (т. 1, а.с. 28, 29).

На підставі розпорядження начальника філії "Одеське управління військової торгівлі "Концерну "Військторгсервіс" №3 від 23.03.2018р. комісією із представників зазначеної філії проведено огляд торгівельних місць Дільниць №6 філії на території ТОВ „Промтоварний ринок (вул. Рожева), за результатами якого 10.04.2018р. складено та затверджено начальником філії „ОУВТ Концерну „Військторгсервіс Акт інвентаризації торгівельних місць Дільниць №6 філії на території ТОВ „Промтоварний ринок (вул. Рожева), в якому, серед іншого, встановлено, що на 50 торговельних місцях розміщено 100 контейнерів, власників яких не встановлено, а користувачі контейнерів не надали документів, які б підтверджували право власності. 98 контейнерів використовуються на підставі укладених договорів про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів, що відповідає 49 торговельним місцям, крім 14 торговельних місць, на яких використання контейнерів є спірним та перебуває на розгляді у судових інстанціях (т.1. а.с. 46-47).

Додатком №3 до цього Акту є Реєстр осіб та договорів укладених ДП МОУ „Південь та ДП „ТВК, в якому, серед іншого, зазначено ОСОБА_1 , договір №3779/2014 від 14.05.2014р. номер торговельного місця 3779.

При цьому, фактичним користувачем вказаного торгівельного місця є реалізатор ОСОБА_2 , що підтверджується додатком до Акту від 10.04.2018р., а саме: Переліком питань інвентаризації використання торговельного місця №3779 дільниці №6 філії ОУВТ Концерну Військторгсервіс на території ТОВ Промтоварний ринок (вул. Рожева) від 02.04.2018р., наявному у матеріалах справи.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24.04.2018р. Філією „ОУВТ Концерну „Військоргсервіс складено лист №548/4, в якому відповідача-1 повідомлено про розірвання договору №3779/2014 в порядку п.5.4 договору за ініціативою однієї із сторін, відсутність права користування торгівельним місцем №3779 та території „Промтоварний ринок по вул. Рожева та звільнення вказаного торгівельного місця (т.1 а.с. 42).

В подальшому, комісією філії „ОУВТ, за участю представника Південного територіального управління Військової служби правопорядку та представника ТОВ „Промтоварний ринок складений Акт огляду торгівельного місця №3779 від 07.08.2018р., в якому встановлено, що торгівельне місце №3779, виділене під встановлення 20-футових контейнерів, фактично використовується особою Лагутік Т.В., що здійснює торговельну діяльність на ньому від імені ОСОБА_1 (зі слів). Особа ОСОБА_2 , яка фактично користується торговельним місцем відмовляється його звільнити у добровільному порядку та усунути перешкоди у користуванні ним Міністерству оборони України в особі його уповноважених осіб (т.1 а.с.82).

Крім цього, матеріали справи містять акти про відкриття торгівельного об`єкту без перепустки, які складені за участю представника (орендар, суборендар, реалізатор) торгівельного (складського) об`єкту №3779 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в яких засвідчено, що вказаний торгівельний об`єкт відчинено без дійсної перепустки, що є порушенням Положення видачі, обліку та використання перепусток, що дають право на відкриття торговельних та складських об`єктів, які розташовані на території ТОВ Промтоварний ринок, затвердженого наказом директора підприємства №94 від 30.05.2017р.

Також, у матеріалах справи містяться докази орендної плати Міністерству оборони України за користування торговим місцем.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

По-перше, апеляційний суд критично ставиться до посилання апелянта на недоведеність позивачем наявності у нього майнового права на користування торговим місцем № 3779 на території ТОВ Промтоварний ринок у зв`язку з тим, що матеріалами справи підтверджується укладення 21.02.2000р. Договору №181/9-83р. між Міністерством оборони України, Авангардівською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю Промтоварний ринок, відповідно до п. 5.1 якого, Міністерство має право протягом 99 років з дня підписання цього Договору безкоштовно користуватися на власний розсуд 50-ма торговельними місцями під 20-футові контейнери по вулиці Рожевій на території ТОВ Промтоварний ринок.

Крім того, з наявного у матеріалах справи листа від 14.03.2017 №240 Товариства з обмеженою відповідальністю Промтоварний ринок, на території якого знаходяться 50 торговельних місць, у тому числі №3779, також вбачається, що торговельне місце №3779 перебуває у користуванні Міністерства оборони України протягом 99 років з моменту укладення вищевказаного трьохстороннього Договору.

Водночас, судова колегія зазначає, що статтею 204 Цивільного кодексу України, встановлено презумпцію правомірності правочину, а саме - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Жодного доказу щодо недійсності Договору №181/9-83р. від 21.02.2000р. у матеріалах справи не міститься, тому судова колегія вважає безпідставним твердження апелянта про відсутність у Міністерства оборони права на користування вказаним торговельним місцем і вказані в апеляційній скарзі відомості є лише припущеннями відповідача-1.

По-друге, щодо відсутності порушення ст.ст. 203 та 215 Цивільного кодексу України колегія суддів вказує таке.

Частково задовольняючи позовні вимоги Міністерства оборони України, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що у ДП ТВК були відсутні повноваження на укладання з ФОП Юсубзада Вусал Алі огли договору №№3779/2014 від 14.05.2014р.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вже зазначалось раніше, 14.05.2014р. між ДП ТВК та ФОП Юсубзада Вусал Алі огли укладений договір №3779/2014, за умовами якого відповідач-2 надає відповідачу-1 право платного користування торговим місцем для встановлення 20-футових контейнерів.

При цьому, судом першої інстанції було правильно зазначено, що виходячи зі змісту даного договору ДП ТВК при укладенні спірного правочину діяло від свого власного імені, а не за дорученням будь-яких інших осіб.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 Цивільного кодексу України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Колегія суддів цілком погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи не містять доказів наявності у ДП ТВК майнових прав на спірне торгове місце, право користування яким надано відповідачу-1 за договором №3779/2014 від 14.05.2014р.

Проте, судом попередньої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що такі майнові права належать Міністерству оборони України на підставі договору №181/9-83р. від 21.02.2000р.

Матеріали справи також свідчать, що 27.11.2008р. Міністерством оборони України укладений договір доручення з ДП МОУ „Південь, яким Міністерство оборони України доручає, а ДП МОУ „Південь приймає на себе доручення та зобов`язується вчиняти від імені Довірителя юридичні дії, пов`язані з укладенням та розірванням договорів з фізичними особами про надання платного користування 50 місцями для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ „Промтоварний ринок по вул. Рожевій, отриманням і обліком грошових коштів, стягненням штрафів та представництвом інтересів сторін в судах та інших юрисдикційних органах з питань, пов`язані з виконанням цього договору. Строк дії цього договору доручення встановлений з 01.01.2009р. до 31.12.2009р.

Умов щодо автоматичної пролонгації даний договір доручення від 27.11.2008р. не містить.

За договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя (ч.1 ст.1000 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.1 ст.1004 Цивільного кодексу України повірений, зокрема, зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення.

Відповідно до ст.1001 Цивільного кодексу України договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст. 631 Цивільного кодексу України).

Отже, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про припинення строку дії договору доручення від 27.11.2008р. 31.12.2009р., у зв`язку з тим, що саме 31.12.2009р. визначене конкретною датою строку дії відповідного договору, відсутністю додаткових угод до договору доручення від 27.11.2008р. щодо продовження строку його дії та відсутністю автоматичної пролонгації

Враховуючи, що правовим наслідком закінчення строку дії договору є припинення прав та обов`язків сторін за таким договором, судова колегія зауважує, що після закінчення строку дії договору доручення 31.12.2009р. права та обов`язки ДП МОУ „Південь за цим договором є припиненими, а тому укладення 14.05.2014р. ДП „ТВК, яке є правонаступником ДП „Південь, договору №3779/2014 здійснено за відсутністю відповідних повноважень на таке укладення.

Приписами ч.ч.2,3 ст.203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом положень частини першої статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Таким чином, оскільки, строк дії договору доручення від 27.11.2008р. становить з 01.01.2009р. до 31.12.2009р., а умов щодо автоматичної пролонгації даний договір не містить, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що саме з 31.12.2009р. ДП ТВК, яке є правонаступником ДП Південь, втратило повноваження щодо представлення інтересів Міністерства оборони України в будь-яких правовідносинах та на час укладання договору №3779/2014 від 14.05.2014р. не мало необхідного обсягу цивільної дієздатності щодо її укладання, що відповідно до ч.1 ст.215 та ч.2 ст.203 Цивільного кодексу України є підставою для недійсності правочину.

Приймаючи до уваги викладене, судова колегія вважає, що господарський суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в цій частині та правомірно дійшов висновку про недійсність договору про надання права платного користування торговельним місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій №3779/2014 від 14.05.2014р., укладеного між Державним підприємством "ТВК" та Фізичною особою-підприємцем Юсубзада Вусал Алі огли.

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційний суд погоджується з позицією місцевого господарського суду стосовно доводів апелянта про схвалення Міністерством оборони України дій ДП ТВК щодо укладення договору №3779/2014 від 14.05.2014р., в тому числі, у зв`язку з прийняттям плати за користування торгівельним місцем №3779, з огляду на таке.

Статтею 241 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Таким чином, стаття 241 Цивільного кодексу України презюмує наявність у представника певного обсягу повноважень, належним чином та у встановленому порядку наданих йому особою, яку він представляє, а також встановлює випадки й умови набуття чинності правочином, вчиненим від імені довірителя його представником, коли останній перевищив обсяг наданих йому повноважень. За таких обставин ця норма Цивільного кодексу України не може бути застосована до правовідносин, коли правочин укладений від імені особи іншою особою, яка взагалі не була уповноважена на таке представництво і не мала жодних повноважень діяти від імені свого довірителя, а отже, не могла їх і перевищити. Дана норма відображена в постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі №6-2612цс15.

Тому, враховуючи встановлення господарським судом відсутності повноважень у ДП ТВК на укладення договору від 14.05.2014р., обставини щодо подальшого схвалення/не схвалення позивачем даної додаткової угоди не створює будь-яких правових наслідків.

При цьому, апеляційний суд цілком погоджується з висновком Господарського суду Одеської області, в якому зазначено, що посилання відповідача-1 на положення п.3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, згідно з яким наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 Цивільного кодексу України), не може бути прийнято до уваги з огляду на встановлення обставин щодо відсутності повноважень у ДП ТВК, а не їх перевищення.

Крім цього, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив відповідачу 1 у задоволення клопотання про пропуск Міністерством строку позовної давності на пред`явлення позову про визнання договору недійсним та усунення перешкод у користуванні майном, оскільки позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.ст. 256, 257, 261 Цивільного кодексу України).

При цьому, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про дату, коли позивачу стало відомо про укладення спірного договору.

Але, апелянт вважає, що саме позивач має надати суду докази щодо того, з якої дати йому стало відомо про порушення його права.

За таких обставин судова колегія зазначає наступне.

Згідно з положеннями частин 1,3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до вимог ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Приписами ст.79 Господарського процесуального кодексу встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, у відповідності до вимог ст. ст. 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України, обов`язок доведення спливу строку позовної давності за вимогами про визнання договору недійсним покладений саме на відповідача-1, проте, останнім не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження дати, з якої почався перебіг строку позовної давності.

Посилання лише на імовірну обізнаність позивача про укладення спірного договору з огляду на закінчення строку договору доручення та можливість позивача дізнатись про подальшу долю використання майнових прав на торгові місця трактується судом апеляційної інстанції як припущення та не може бути прийняте судом в якості доказів обізнаності позивача про укладення оспорюваного договору з дати його укладення.

Також, суд бере до уваги, що позивач не був стороною договору №3779/2014 від 14.05.2014р., що також спростовує доводи відповідача-1 про те, що перебіг строку позовної давності слід рахувати з дати його укладення.

Крім того, оскільки договір №3779/2014 від 14.05.2014р. є недійсним, а інших доказів наявності правових підстав використання спірного майна відповідачем-1 до суду не надано, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про доведеність позивачем заявлених вимог зобов`язання ФОП Юсубзада Вусал Алі огли усунути перешкоди у користуванні майном.

Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм права при ухваленні рішення від 28.11.2018р. не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення колегія суддів не вбачає.

Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (див. рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 п.58).

Згідно вимог ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов законного висновку щодо необґрунтованості позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,
П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області від 28.11.2018р. по справі №916/1386/18 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

Повний текст постанови підписаний 14.06.2019р.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Разюк Г.П.