ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

06.06.2019 Справа № 15/282 Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М. при секретарі судового засідання Папакіній Б.О., розглянувши матеріали

скарги Фізичної особи підприємця Бондарева Романа Олексійовича

на дії Центрально-міського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції Донецької області

по справі №15/282

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фудсервіс»

до відповідача Фізичної особи підприємця Бондарева Романа Олексійовича

про стягнення заборгованості

За участю представників сторін:

Від заявника (боржника) не з`явився;

Від Центрально-міського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції Донецької області не з`явився;

Від стягувача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Донецької області надійшла скарга Фізичної особи підприємця Бондарева Романа Олексійовича на дії Центрально-міського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції Донецької області у справі №15/282 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудсервіс» до Фізичної особи підприємця Бондарева Романа Олексійовича про стягнення 286265,20 грн. пені у розмірі 115,42 грн.

Скаржник - Фізична особа підприємець Бондарев Роман Олексійович просить суд: визнати відмову Центрально-міського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції Донецької області у знятті арешту зі всього майна Фізичної особи підприємця Бондарева Романа Олексійовича неправомірною; зняти арешт зі всього майна Фізичної особи підприємця Бондарева Романа Олексійовича, що накладений в межах виконавчого провадження №25491831 від 30.03.2011, яке відкрите за виконавчим листом Господарського суду Донецької області №15/282.

Скарга обґрунтована тим, що 25.04.2019 заявник (боржник) звернувся до відділу державної виконавчої служби із заявою про зняття арешту з його майна в рамках виконавчого провадження №25491831 від 30.03.2011, у зв`язку із завершенням виконавчого провадження та поверненням виконавчого документу стягувачу 10.11.2014, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (у редакції, що діяла на момент винесення постанови), оскільки відсутнє майно на яке за виконавчим документом можливо звернути стягнення. Відділом державної виконавчої служби на заяву боржника надано відповідь від 06.08.2019 за №145-7-82/203, в якій зазначено про відсутність підстав для зняття арешту з майна Фізичної особи підприємця Бондарева Романа Олексійовича. Так за твердженнями скаржника, відмова відділу державної виконавчої служби у знятті арешту зі усього майна Фізичної особи підприємця Бондарева Романа Олексійовича є неправомірною, а арешт майна боржника підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 31.05.2019 Фізичної особи підприємця Бондарева Романа Олексійовича на дії Центрально-міського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції Донецької області у справі № 15/282 прийнято до розгляду, призначено судове засідання на 06.06.2019. Також ухвалою суду від 31.05.2019 запропоновано скаржнику (відповідачу) - Фізичній особі підприємцю Бондареву Роману Олексійовичу надати до суду належним чином завірені копії: письмового звернення (заяви) від 25.04.2019 до Центрально-міського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції Донецької області; відомості стосовно перебігу виконавчого провадження щодо виконання рішення Господарського суду Донецької області від 27.12.2010 по справі №15/282; центрально-міського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції Донецької області в строк до 06.06.2019 надати суду письмові пояснення щодо викладених у скарзі обставин та наявні докази на підтвердження зазначених обставин, також надати до суду належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження щодо виконання рішення Господарського суду Донецької області від 27.12.2010 по справі №15/282 (ВП №25491831).

У судове засідання призначене на 06.06.2019 заявник не з`явився, явку свого представника не забезпечив, причин неявки до суду не повідомив, вимоги викладені в ухвалі суду від 31.05.2019 не виконав.

Центрально-міським відділом державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції Донецької області подано до суду пояснення по суті скарги, до яких додано, на виконання ухвали суду від 31.05.2019, наступні документи: заява (звернення) представника боржника Лященко А.М. від 25.04.2019; копія відповіді на заяву; інформація ВП спецпідрозділ по ВП 25491831; по ВП 10022136; по ВП 2903790; по ВП 17563678; по ВП 33924711; по ВП 15890767. Також заявлено клопотання про розгляд скарги за відсутності представника відділу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За таких обставин, скарга підлягає розгляду у судовому засіданні 06.06.2019, оскільки учасники процесу про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для її розгляду, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні скарги Фізичної особи підприємця Бондарева Романа Олексійовича, з огляду на наступне.

Відповідно до положень Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Однією з засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (ст.ст.115, 116 Господарського процесуального кодексу України).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення) (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження).

Суд виходить з того, що принципом господарського судочинства є виконуваність рішення суду. Крім того, виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» (у чинній редакції) примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент відкриття виконавчого провадження по наказу №15/282) передбачено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Донецької області від 27.12.2010 у справі № 15/282 повністю задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудсервіс» до Фізичної особи підприємця Бондарева Романа Олексійовича. Вирішено стягнути з Фізичної особи підприємця Бондарева Романа Олексійовича на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фудсервіс» суму 286380,62 грн. (а саме: основний борг на суму 286265,20 грн., пеню в розмірі 115,42 грн.), витрати на оплату державного мита в сумі 2863,81 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,00 грн.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 16.02.2011 залишено без змін рішення господарського суду Донецької області від 27.12.2010 у справі № 15/282.

23.02.2011 господарським судом Донецької області по справі №15/282 виданий судовий наказ.

З інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень щодо ВП № 25491831 вбачається наступне.

30.03.2011 Головним державним виконавцем Центрально-міського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції Донецької області Альошиною Ю.І. на підставі наказу господарського суду Донецької області від 23.02.2011 по справі №15/282 та заяви стягувача від 18.03.2011 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №25491831 (з накладенням арешту на майно боржника).

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Отже у постанові про відкриття виконавчого провадження наказу суду №15/282 правомірно накладений арешт на майно боржника.

Головним державним виконавцем Центрально-міського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції Донецької області Зинов`євим О.В. 10.11.2014 винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 10.11.2014 на час винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) є письмова заява стягувача; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення; 4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) коштів що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно; 9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Підставою для повернення виконавчого документу стягувачу, слугувало те, що 07.11.2014 розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085-р було затверджено перелік населених пунктів (зона АТО), на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. У зв`язку з чим виконавчі дії на тимчасово неконтрольованій території на даний час не проводяться. Подальше проведення виконавчих дії неможливе у зв`язку із тим, що матеріали виконавчого провадження перебувають на території на якій на даний час проводиться активна фаза АТО, а відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції Донецької області переміщено на територію підконтрольну Українській владі.

Постанову головного державного виконавця Центрально-міського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції Донецької області Зинов`єва О.В. від 10.11.2014 про повернення виконавчого документу стягувачу в судовому порядку оскаржено не було.

Скаржником та органом державної виконавчої служби не надано доказів виконання рішення суду по справі №15/282 у добровільному або примусовому порядку.

Отже, станом на теперішній час рішення суду №15/282 у примусовому порядку не виконано, виконавчий лист повернутий стягувачу. Доказів повторного звернення до органів виконавчої служби із заявою про примусове виконання наказу суду по справі №15/282, не надано.

Нормами Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документу не передбачені положення про зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документу стягувачу.

За приписами ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній станом на 10.11.2014) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

З наведеного вбачається, що положення статті 50 Закону передбачають зняття арешту, накладеного на майно боржника, у випадку повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, а не у випадку повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону, як зазначено в постанові ВП № 25491831 про повернення виконавчого документа стягувачу від 10.11.2014. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Вищого господарського суду України від 13.03.2017 №32/518.

При цьому, норми ст. 47 та ст. 50 Закону не передбачають обов`язку державного виконавця знімати накладені ним арешти та інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення при повернені виконавчого документу стягувачеві.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на 10.11.2014) виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника - юридичної особи; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону.

Частиною 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на 10.11.2014 передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За таких обставин, у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічні норми ст. 37, ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (чинної редакції).

Згідно з ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (чинної редакції) виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; 2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; 3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; 4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; 7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; 8) визнання боржника банкрутом; 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; 14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України; 15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; 16) погашення, списання згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», її дочірньою компанією «Газ України», Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Враховуючи вищевикладене, судом відхиляються доводи скаржника про те, що виконавче провадження є закінченим, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та суперечать нормам чинного законодавства.

За таких обставин, станом на момент винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу та станом на теперішній час, нормами чинного законодавства не передбачається положення про зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документу стягувачу при невиконанні виконавчих документів у повному обсязі.

25.04.2019 заявник (боржник) звернувся до відділу державної виконавчої служби із заявою про зняття арешту з його майна в рамках виконавчого провадження №25491831 від 30.03.2011 у зв`язку із завершенням виконавчого провадження та поверненням виконавчого документу стягувачу 10.11.2014, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (у редакції, що діяла на момент винесення постанови), оскільки відсутнє майно на яке за виконавчим документом можливо звернути стягнення.

Відділом державної виконавчої служби на заяву боржника надано відповідь від 06.08.2019 за №145-7-82/203, в якій зазначено про відсутність підстав для зняття арешту з майна Фізичної особи підприємця Бондарева Романа Олексійовича, а саме: перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що станом на 06.05.2019 у відділі зареєстровані наступні невиконані виконавчі провадження, зокрема й виконавче провадження №42151831 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області №15/282 від 23.02.2011 про стягнення з Фізичної особи підприємця Бондарева Романа Олексійовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудсервіс» суми боргу 286380,62 грн. Стан виконавчого провадження - завершено, але фактично не виконано.

У своїх поясненнях поданих до суду Центрально-міським відділом державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції Донецької області зазначено, що у листі від 06.05.2019 за №14.5-7-82/203 допущено описку, а саме не вірно вказано номер виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області №15/282 від 23.02.2011, зазначено ВП№42151831 замість вірного -ВП №25491831.

Також, судом із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №163250997 сформованої 11.04.2019, встановлено, що державним реєстратором Першої Горлівської державної нотаріальної контори 13.09.2007 за №5652963, на підставі ухвали господарського суду Донецької області №15/280 від 03.09.2007 накладено арешт на все майно Бондарева Романа Олексійовича (код НОМЕР_1 ).

Тобто надана вищевказана довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру не є належним та допустимим доказом на підтвердження внесення відомостей про арешт майна боржника з виконання наказу №15/282.

Скаржник вважає, що арешт повинен бути знятий у зв`язку із закінченням строку пред`явлення виконавчого документу для примусового виконання. Щодо таких доводів скаржника, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 5 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 10.11.2014 - час винесення постанови) повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (чинної редакції)).

Наказ суду по справі №15/2825 виданий судом 23.02.2011 зі строком пред`явлення його до виконання протягом 3 років.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» (чинної редакції), передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Враховуючи приписи ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (чинної редакції), строк пред`явлення даного наказу до виконання встановлюється після переривання із дня винесеної ВДВС постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 10.11.2014, а отже, строк для пред`явлення наказу від 23.02.2011 у даній справі є пропущеним.

Разом з тим, ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (чинної редакції) передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду, а згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12. 2012 №18-рп/2012).

Законом України №475/97 від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (надалі - «Конвенція») та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу ст. 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони, яка поважає верховенство права, дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справах «Горнсбі проти Греції», «Бурдов проти Росії», «Ясіун`єне проти Литви», «Руйану проти Румунії», «Совтрансавто-Холдинг проти України», «Шмалько проти України»).

Отже, практика Європейського суду з прав людини однозначно свідчить про те, що невід`ємною умовою забезпечення права на суд є виконання судового рішення.

Як вже зазначалось судом вище, скаржником не додано до матеріалів скарги доказів добровільного виконання рішення суду. Отже рішення суду у справі №15/282 є невиконаним, що суперечить вищевказаним нормам законодавства.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що нормами чинного законодавства України, у тому числі і Закону України «Про виконавче провадження» закріплений принцип обов`язковості судових рішень до виконання і неможливості скасування арешту на майно боржника, у разі невиконання рішення суду, тільки з тієї підстави, що строк пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання сплинув, оскільки у стягувача є право на поновлення цього строку а у боржника є обов`язок виконати рішення суду в обов`язковому (як у добровільному так і у примусовому) порядку.

Суд вважає, що невиконання рішення суду є порушенням норм Конституції України та норм Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950.

Враховуючи вищевикладене за відсутності реального виконання рішення суду №15/282 та наявності чинного та обов`язкового до виконання рішення суду, суд не вбачає підстав для визнання дій органу державної виконавчої служби неправомірними, незаконними та не вбачає підстав для зняття арешту з майна боржника.

Згідно ст.ст.73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на вищевикладене, скаржником не доведено протиправності у не здійсненні державним виконавцем дій по зняттю накладених арешту на майно боржника, оскільки не доведено обов`язку державного виконавця в силу Закону здійснити такі виконавчі дії при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві в порядку Закону України «Про виконавче провадження», а отже у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 232-235, 240, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні скарги Фізичної особи підприємця Бондарева Романа Олексійовича на дії Центрально-міського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції Донецької області у справі № 15/282.

Ухвала набрала законної сили 06.06.2019 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (підпункт 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України) шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її прийняття.

У судовому засіданні 06.06.2019 оголошено вступну та резолютивну частини ухвали, повний текст ухвали складено та підписано 11.06.2019.

Інформацію щодо руху справи можна отримати на інформаційному сайті http://www.reyestr.court.gov.ua, веб-порталі «Судова влада України» (dn.arbitr.gov.ua).

Суддя Д.М. Огороднік