ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2019 р. м. Київ Справа№ 910/14042/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Вайнер Є.І.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 16.05.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2019 (повний текст підписано 29.01.2019)

у справі №910/14042/18 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "КВІК"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 1 282 143,05 грн.

В судовому засіданні 16.05.2019 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Квік-2006" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 1 282 143,05 грн.

Позов обґрунтований порушенням відповідачем зобов`язань за договором на надання послуг з ремонту вузлів тягового приводу електровозів № ПЗ/Т-171953/НЮ від 08.12.2017 в частині здійснення розрахунків.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2019 у справі №910/14042/18 позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Квік-2006" 1 096 200,00 грн. заборгованості, 44 354,61 грн. інфляційних втрат, 21 893,97 грн. 3% річних, 92 981,78 грн. пені, 18 858,55 грн. судового збору та 23 872,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В решті позову відмовлено.

Рішення мотивовано частковою обґрунтованістю позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач 18.02.2019 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального (ст.ст. 86, 236, 277 ГПК України) права.

Апелянт вказує, що під час винесення оскаржуваного рішення суд, в порушення норм процесуального права, прийняв до уваги та надав оцінку лише доказам та поясненням позивача.

Скаржник не погоджується з висновками суду про те, що наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату за користування орендованим майном, на його думку, не маючи рахунків на оплату, відповідач був позбавлений обов`язку здійснити оплату наданих позивачем послуг.

Апелянт вказує, що в матеріалах справи відсутні підтверджуючі документи про надання позивачем рахунків на оплату до підписаних актів здачі - приймання робіт (надання послуг), як того вимагає п. 4.1 договору.

Крім того, апелянт зазначає про необґрунтованість стягнення з відповідача 23 872,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечує проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просить її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача 26.02.2019 передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 у справі №910/14042/18 апеляційну скаргу відповідача залишено без руху, з огляду на неподання доказів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

22.03.2019 від відповідача надійшло клопотання, до якого, зокрема, додано платіжне доручення №529 (#11) від 21.03.2019 про сплату 29 161,50 грн. судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2019 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 16.05.2019.

18.04.2019 від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому викладено клопотання про зміну назви позивача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2019 змінено найменування позивача у справі з "Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Квік-2006"" на "Товариство з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "КВІК"".

16.05.2019 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано неможливістю участі у розгляду справи його представника у зв`язку з хворобою, яке було залишено судом без задоволення у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю, а також зважаючи на межі строку розгляду апеляційної скарги, визначеного ст. 273 ГПК України.

Явка представників сторін

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 16.05.2019 заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції 16.05.2019 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника відповідача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

08 грудня 2017 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" (далі - замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Квік-2006" (далі - виконавець, позивач) укладено договір на надання послуг з ремонту вузлів тягового приводу електровозів № ПЗ/Т-171953/НЮ (далі - Договір), за умовами якого, виконавець приймає на себе зобов`язання щодо надання послуг з ремонту вузлів тягового приводу електровозів, переданих замовником виконавцю, згідно правил ремонту.

Обсяги та ціни послуг з ремонту вузлів тягового приводу електровозів визначені у Додатку № 1 до Договору.

Замовник зобов`язаний прийняти та оплатити послуги, надані виконавцем (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору ціна послуг з ремонту вузлів тягового приводу електровозів визначається згідно Додатку № 1 "Обсяги та ціни послуг з ремонту вузлів тягового приводу електровозів". Для перевірки застосованої у Додатку № 1 вартості послуг з ремонту надаються планово-розрахункові калькуляції з розшифровками по статтях витрат (матеріалів, трудомісткості робіт, основної та додаткової заробітної плати та ін.).

Згідно з п. 3.2 Договору сума договору складає 913 500,00 грн., ПДВ - 182 700,00 грн. Разом з ПДВ - 1 096 200,00 грн.

Пунктом 3.3 Договору узгоджено, що ціна даного Договору може бути зменшена за згодою сторін.

За умовами п. 4.1 Договору розрахунки за надання послуг з вузлів тягового приводу електровозів проводяться замовником протягом тридцяти банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг з ремонту вузлів та агрегатів локомотивів в депо, що оформлюється протягом 5 календарних днів від дати надходження вузлів і агрегатів тягового рухомого складу в депо та надання рахунків на оплату, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок виконавця.

Відповідно до умов цього Договору виконавець приймає на себе зобов`язання щодо надання послуг з ремонту вузлів тягового приводу електровозів в обсязі КР2, переданого замовником виконавцю, згідно правил ремонту в умовах заводу (п. 5.1 Договору).

У відповідності до п. 5.2 Договору послуги з ремонту тягового приводу електровозів надаються в терміни відповідно Додатку № 2.

Пунктом 6.1 Договору визначено, що виконавець зобов`язується надати послуги з ремонту вузлів тягового приводу електровозів в обсягах згідно Додатку № 1 до даного Договору, відповідно з правилами ремонту та конструкторської документації і в термін, що встановлений графіком подачі в ремонт та видачі з ремонту Додатку № 2, який є невід`ємною частиною даного Договору.

Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017, а в частині розрахунків до повного виконання (п. 11.1 Договору).

Додатком № 1 до Договору сторонами узгоджено обсяги та ціни ремонту електричного та механічного обладнання тепловозів, відповідно до якого, загальна вартість послуг з ремонту складає 1 096 200,00 грн.

Додатком № 2 до Договору сторонами узгоджено графік подачі для надання послуг та випуску після надання послуг з ремонту, відповідно до якого, дата подані в ремонт вузлів і агрегатів - грудень 2017, дата видачі з ремонту вузлів і агрегатів - грудень 2017.

Додатком № 3 та Додатком № 4 до Договору сторонами погоджено гарантійні терміни на послуги з ремонту та Положення про порядок подані в ремонт і видачі з ремонту рухомого складу, затвердженого наказом Міністерства транспорту України № 261 від 22.04.2002 відповідно.

Позивач зазначає, що ТОВ "Квік-2006" взяті на себе зобов`язання за Договором виконав належним чином, що підтверджується підписаним між сторонами без зауважень Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №1229.16 від 29.12.2017, однак відповідачем порушено договірні зобов`язання та не здійснено оплату за отримані послуги, у зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача з Претензією про сплату заборгованості в сумі 1 253 851,58 грн. (вих. № 326-08/2018 від 31.08.2018), яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов частково, місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1 096 200,00 грн. основного боргу, 44 354, 61 грн. інфляційних втрат, 21 893,87 грн. 3 % річних, 92 981,78 грн. пені, 23 872,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Укладений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 ГК України, ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України та відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковим для сторін.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 3.2 Договору сума договору складає 913 500,00 грн., ПДВ - 182 700,00 грн. Разом з ПДВ - 1 096 200,00 грн.

За умовами п. 4.1 Договору розрахунки за надання послуг з вузлів тягового приводу електровозів проводяться замовником протягом тридцяти банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг з ремонту вузлів та агрегатів локомотивів в депо, що оформлюється протягом 5 календарних днів від дати надходження вузлів і агрегатів тягового рухомого складу в депо та надання рахунків на оплату, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надано відповідачу послуги за Договором на суму 1 096 200,00 грн., що підтверджується Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 1229.16 від 29.12.2017, який підписаний сторонами без зауважень та заперечень (а.с. 22).

Поряд з цим, частиною першою статті 212 ЦК України закріплено право осіб, які вчиняють правочин, обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що рахунок за своїми ознаками не є первинним документом, а містить лише платіжні реквізити, тобто носить інформаційний характер; ненадання рахунку, по своїй суті, не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні приписів статті 613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунка не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату за надані позивачем послуги.

При цьому, прийнявши за Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 1229.16 від 29.12.2017, який підписаний сторонами без зауважень та заперечень послуги, надані позивачем, будь-яких дій, спрямованих на виконання власних зобов`язань за Договором в частині оплати таких послуг, відповідачем не вчинено.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження оплати отриманих послуг, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб`єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт надання послуг позивачем відповідачу та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманих послуг підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 1 096 200,00 грн.

У зв`язку з неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивачем також заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 125 627,52 грн., 3% річних в сумі 21 893,97 грн. та інфляційні втрати у сумі 52 398,36 грн.

Частиною 1 ст. 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у ГК України, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч.3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Пунктом 7.2 Договору узгоджено, що за несвоєчасне здійснення замовником оплати послуг з ремонту згідно з умовами цього Договору, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення розрахунків.

Разом із тим положеннями частини шостої статті 232 ГК передбачено особливість порядку застосування господарських штрафних санкцій, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені судом встановлено, що він нарахований поза межами шестимісячного строку, визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України.

Враховуючи наведене, здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені, у межах строків, визначених ч. 6 ст. 232 ГК України, судом першої інстанції вірно встановлено, що з відповідача підлягає стягненню 92 981,78 грн. пені, відповідно в решті суми пені слід відмовити.

При цьому згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, здійснивши перевірку заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат, погоджується з висновками суду першої інстанції, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 21 893,97 грн. 3 % річних та 44 354,61 грн. інфляційних втрат, відповідно в решті суми інфляційних втрат слід відмовити.

Позивач також просить стягнути з відповідача витрати, пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 26 961,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Згідно із ч. 3 ст. 126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Відповідач в свою чергу, заперечуючи проти суми витрат на правничу допомогу, зазначає про відсутність доказів щодо надання адвокатом більшої кількості послуг, ніж ним доведено, а відтак сума витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованою.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, позивачем надано укладений 04.10.2018 між позивачем (клієнтом) та адвокатом Хілько Антоном Сергійовичем договір про надання правової допомоги №2, ордер серії ЗП № 085102, рахунок-фактуру № 102 від 15.10.2018 на суму 26 572,30 грн., платіжне доручення № 5088 від 16.10.2018 на суму 26 572,30 грн., Акт приймання-передачі наданих послуг від 18.01.2019, відповідно до якого, вартість послуг адвоката становить 26 961,99 грн., з яких фактично сплачено - 26 572,30 грн., та підлягає сплаті 389,69 грн., а також посадочні документи, на підтвердження понесення витрат на відрядження.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, що витрати на правову допомогу адвоката, згідно із приписів ст. 129 ГПК України підлягають стягненню з відповідача у сумі 23 872,00 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин аргументи відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає обґрунтованими з вищевикладених підстав.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2019 у справі №910/14042/18.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2019 у справі №910/14042/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2019 у справі №910/14042/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/14042/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 13.06.2019.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б.Михальська

А.І. Тищенко