ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2019 року

м. Київ

Справа № 925/489/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Сухового В.Г.

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройсфера"

на постанову Північного апеляційного господарського суду у складі Тищенко А.І. - головуючого, Разіної Т.І., Михальської Ю.Б. від 14 лютого 2019 року та рішення Господарського суду Черкаської області у складі Васяновича А.В. від 17 жовтня 2018 року

за позовом Акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройсфера"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1. Фізичної особи-підприємця Мельник Зінаїди Володимирівни, 2. Фізичної особи-підприємця Буєвич Людмили Василівни, 3. Фізичної особи-підприємця Лободи Марини Олександрівни, 4. Фізичної особи-підприємця Карбушева Євгенія Миколайовича, 5. Фізичної особи-підприємця Василишиної Оксани Анатоліївни, 6. Фізичної особи-підприємця Колодочки Тетяни Миколаївни, 7. Фізичної особи-підприємця Сабанської Тетяни Володимирівни

про стягнення 511 706 грн.

Історія справи

Обставини справи, встановлені судами

1. 18.04.2006 та 14.11.2007 між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" (далі - ПАТ "Укрсоцбанк", іпотекодержатель, позивач) та Приватним підприємством "Бізнес-Гранд" (далі - ПП "Бізнес-Гранд", іпотекодавець) укладено іпотечні договори №ІП1-895/08-033 та №ІД895/09.2-085 торгівельного комплексу площею 9145, 2 кв.м. по АДРЕСА_1. Умовами вказаних договорів іпотеки заборонено іпотекодавцю, зокрема передавати предмет іпотеки в оренду без письмової згоди іпотекодержателя, що оформлюється додатковою угодою.

2. 03.10.2008 між ПП "Бізнес-Гранд" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Стройсфера" (далі - ТОВ "Стройсфера", орендар, відповідач) укладено договір оренди №3-10/08Г цілісного майнового комплексу у м. Черкаси по вул. Гагаріна, 55/1 строком дії 10 років, з правом орендаря передавати об`єкт оренди в суборенду.

3. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 19 листопада 2009 року у справі №05/2837 вказаний договір оренди визнано дійсним з підстав досягнення сторонами згоди щодо всіх його істотних умов проте ухилення орендаря від його нотаріального посвідчення.

4. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10 листопада 2011 року у справі №02/5026/1266/2011 визнано за ПАТ "Укрсоцбанк" право власності на предмет іпотеки, зокрема торгівельний комплекс площею 9145, 2 кв.м. по АДРЕСА_1 (далі - торгівельний комплекс). Державна реєстрація права власності ПАТ "Укрсоцбанк" на вказане майно на підставі судового рішення проведена 11.04.2013.

5. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 27 травня 2015 року у справі № 925/577/15, яке набрало законної сили, відмовлено ПАТ "Укрсоцбанк" у задоволенні позову про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна від 03.10.2008 №3-10/08Г. Рішення суду мотивовано тим, що спірним договором оренди порушено права ПАТ "Укрсоцбанк", без згоди якого нерухоме майно було передано іпотекодавцем в оренду відповідачу, проте внаслідок пропуску строку позовної давності порушене право не підлягає судовому захисту.

6. Протягом вересня 2015 року - грудня 2017 року між ТОВ "Стройсфера" та Фізичними особами-підприємцями: Мельник З.В., Буєвич Л. В., Лободою М.О ., Карбушевим Є.М ., Василишиною О.А. , Колодочкою Т.М. , Сабанською Т.В. було укладено сім договорів суборенди приміщень у спірному торгівельному комплексі.

7. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02 жовтня 2017 року у справі №925/340/17 задоволено позов ПАТ "Укрсоцбанк" та виселено ТОВ "Стройсфера" з нежитлових будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1. Вказане судове рішення виконано відповідачем добровільно, про що свідчить акт державного виконавця від 06.02.2018.

Короткий зміст позовних вимог

8. У травні 2018 року ПАТ "Укрсоцбанк" звернулось з позовом до ТОВ "Стройсфера" про стягнення 511 706 грн.

9. Позовна заява мотивована тим, що відповідач користувався торгівельним комплексом на підставі нікчемного договору оренди від 03.10.2008 №3-10/08Г, який укладений ПП "Бізнес-Гранд" без згоди позивача. Після набуття позивачем права власності на торгівельний комплекс відповідач продовжував безпідставно користуватися цим нерухомим майном та здавати третім особам в суборенду приміщення в ньому, у зв`язку з чим відповідач з огляду на положення статей 1212, 1214 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) має відшкодувати позивачу спірну суму коштів, які є доходами, які відповідач міг отримати за час безпідставного користування нерухомим майном, починаючи з моменту укладення договорів суборенди по квітень 2018 року.

Короткий зміст оскаржуваних рішень, прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій

10. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 17 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14 лютого 2019 року, позов задоволений частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 425 788,52 грн. безпідставно отриманих коштів.

11. Суди констатували нікчемність договору оренди від 03.10.2008 №3-10/08Г в силу статті 12 Закону України "Про іпотеку", оскільки його укладення відбулося без згоди позивача, як іпотекодержателя. Відмова за рішенням суду у справі № 925/577/15 у задоволенні позову ПАТ "Укрсоцбанк" про визнання договору оренди недійсним з підстав пропуску позовної давності не спростовує факту нікчемності такого правочину, рівно як і судове рішення у справі №05/2837, яким цей договір визнано дійсним з інших підстав, не пов`язаних з його нікчемністю.

12. Оскільки договори суборенди з третіми особами були укладені відповідачем на підставі нікчемного договору оренди від 03.10.2008 №3-10/08ГЮ, який не створює жодних юридичних наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю, останній є особою, яка збагатилася за рахунок позивача внаслідок безпідставного користування належним останньому майном. Отже, відповідач відповідно до вимог частини 1 статті 1214 ЦК України має відшкодувати власнику майна кошти, які могли бути отримані в якості орендної плати за договорами суборенди з період незаконного користування нерухомим майном.

Короткий зміст вимог касаційної скарги відповідача

13. Не погоджуючись із наведеними судовими рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи відповідача, який подав касаційну скаргу (узагальнено)

14. Суди не проаналізували належним чином, чи перебувають спірні правовідносини у площині положень статті 1212 ЦК України, оскільки не з`ясували, з якого часу позивач став вважати, що спірне майно утримується відповідачем без достатніх правових підстав та чи отримував позивач дохід, як власник майна. Натомість матеріалами справи підтверджується, що позивач знав про укладення договору оренди від 03.10.2008 №3-10/08ГЮ ще в 2008 році, проте не вжив жодних заходів з метою захисту свого права як іпотекодержателя, а згодом власника майна. При цьому усі дії позивача, у тому числі його звернення до суду з позовами спочатку про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні спірним майном (справа № 925/1322/13), а згодом про виселення відповідача зі спірних приміщень (справа № 925/340/17) та встановлені, зокрема у справі № 925/340/17, обставини свідчать про чинність договору оренди а позивач вважав себе таким, що набув прав орендаря за цим договором внаслідок набуття права власності на об`єкт оренди. Отже, позивач, як новий власник майна, вже отримав дохід у вигляді поліпшень орендованого майна на суму 20 256 830,35 грн., здійснених відповідачем за період оренди.

15. Судами не враховано, що відповідач міг довідатись і довідався про використання ним майна без достатніх правових підстав лише в травні 2018 року у зв`язку зі зверненням позивача до суду з даним позовом, оскільки до цього моменту всі судові рішення у пов`язаних справах та поведінка позивача свідчили про дійсність договору оренди, а отже нарахована позивачем сума відшкодування є безпідставною.

16. Суд апеляційної інстанції не розглянув по суті доводи відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм статей 13, 161, 166 ГПК України внаслідок розгляду поданої позивачем відповіді на відзив в якості заяви про зміну позовних вимог, яка подана з порушенням процесуального строку, що є порушенням принципу змагальності сторін.

17. Судами допущено підміну процесуальних понять "преюдиційність" та "врахування висновків щодо застосування норм права", оскільки не враховано в якості преюдиційної встановлену іншим судовим рішенням (у справі №925/577/15) обставину оспорюваності, а не нікчемності договору оренди від 03.10.2008.

Позиція позивача у відзиві на касаційну скаргу

18. Договір оренди від 03.10.2008 №3-10/08ГЮ є нікчемним в силу закону, тому будь-які дії, вчинені в ході виконання такого правочину та його схвалення не мають жодного значення при вирішенні даного спору. Отже, користування відповідачем спірним майном протягом усього строку відбувалось без наявності правових підстав, а кошти, які він міг отримати від такого користування, підлягають відшкодуванню законному власнику майна.

Позиція Верховного Суду

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

19. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України).

20. У справі встановлено, що договір оренди предмета іпотеки - торгівельного комплексу від 03.10.2008 №3-10/08ГЮ був укладений між ПП "Бізнес-Гранд" та ТОВ "Стройсфера" без згоди іпотекодержателя цього майна - ПАТ "Укрсоцбанк", що в силу положень статті 12 Закону України "Про іпотеку" означає його нікчемність.

21. У той же час в абзаці другому частини другої статті 215 ЦК України закріплено, що у випадках, установлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

21.1. У такому випадку якщо сторона прагне визнання правочину як такого, що породжує конкретні правові наслідки, вона може заявити вимоги про визнання такого правочину (договору) дійсним.

22. Зверненню ПАТ "Уксоцбанк" до суду з даним позовом передувало прийняття судових рішень щодо юридичної долі договору оренди від 03.10.2008 №3-10/08ГЮ, а саме: (1) рішення Господарського суду Черкаської області від 19 листопада 2009 року у справі №05/2837, яким вказаний договір оренди визнано дійсним та (2) рішення Господарського суду Черкаської області від 27 травня 2015 року у справі № 925/577/15, яким відмовлено ПАТ "Укрсоцбанк" у задоволенні позову про визнання недійсним цього ж договору оренди.

23. Згідно зі статтями 129, 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

24. Вказаний конституційний принцип конкретизований в частині 1 статті 18 ГПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

24.1. Одночасно частиною другою вказаної статті передбачено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права чи інтереси.

25. Отже, у даному випадку дійсність нікчемного правочину - договору оренди від 03.10.2008 №3-10/08ГЮ встановлена судовим рішенням у справі №05/2837, що узгоджується з приписами статті 215 ЦК України, яка має загальний характер та не ставить дійсність нікчемного правочину в залежність від підстав, якими мотивовано відповідне судове рішення. У зв`язку з чим такий правочин породжує обумовлені ним правові наслідки для сторін (оплатне користування нерухомим майном) та є обов`язковим для виконання ними (стаття 629 ЦК України).

26. У свою чергу позивач, як особа, прав та інтересів якої стосується судове рішення у справі №05/2837, вважаючи таке рішення незаконним, не скористався наданим процесуальним законодавством правом на його оскарження у встановленому порядку, чим позбавив себе можливості заперечувати дійсність договору оренди, посилаючись на приписи статті 12 Закону України "Про іпотеку".

27. Верховний Суд звертається до практики Європейського суду з прав людини у справі "Брумареску проти Румунії" де Суд зазначив, що право на справедливий розгляд в суді, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися у світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує, між іншим, верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Сторін. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який вимагає, крім іншого, щоб у випадках, коли суди винесли остаточне рішення з якогось питання, їхнє рішення не підлягало сумніву.

28. Установлення судами попередніх інстанцій у даному судовому провадженні факту нікчемності договору оренди (пункт 11 Постанови) в якості однієї з підстав для задоволення позовних вимог, не зважаючи на існування такого, що набрало законної сили, судового рішення у справі №05/2837, яким навпаки встановлена дійсність такого правочину, порушує конституційний принцип правової визначеності та обов`язковості судового рішення, яке набрало законної сили.

29. Щодо застосування до спірних правовідносин приписів статей 1212, 1214 ЦК України Верховний Суд зазначає наступне.

30. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

31. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

32. Встановлена судовим рішенням дійсність договору оренди від 03.10.2008 №3-10/08ГЮ означає, що внаслідок набуття права власності на нерухоме майно (об`єкт оренди) до позивача в силу статті 770 ЦК України перейшли права та обов`язки орендодавця за договором оренди.

33. Відповідно, укладені між відповідачем та третіми особами на підставі цього договору оренди договори суборенди приміщень також є чинними, як самостійні правочини, а тому кошти в якості орендної плати набуті відповідачем за наявності правових підстав, їх не може бути витребувано відповідно до положень статей 1212, 1214 ЦК України як безпідставне збагачення (дохід).

34. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень статті 1212 ЦК України.

35. Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду в постанові від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17.

36. У зв`язку з наданням власної правової кваліфікації спірним правовідносинам та констатацією неправильного застосування судами положень статей 1212, 1214 ЦК України, Верховний Суд лише частково враховує доводи касаційної скарги в пунктах 14, 15, 17 Постанови, проте не розглядає доводи в пункті 16 Постанови як такі, що не впливають на правову кваліфікацію та результат вирішення даного спору.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

37. У зв`язку з допущеним судами попередніх інстанцій неправильним застосуванням норм матеріального права Верховний Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги (частина 4 статті 300 ГПК України). У зв`язку з чим постанова суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції підлягають скасуванню з підстав неправильного застосування норм матеріального права із прийняттям Верховним Судом нового рішення про відмову в позові відповідно до частини 1 статті 311 ГПК України. З огляду на це касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Щодо судових витрат

38. З урахуванням вимог статей 129, 315 ГПК України внаслідок задоволення касаційної скарги витрати відповідача зі сплати судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг у розмірі, встановленому Законом України "Про судовий збір", підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 306, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройсфера" задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 14 лютого 2019 року та рішення Господарського суду Черкаської області від 17 жовтня 2018 року у справі № 925/489/18 скасувати.

3. У позові Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройсфера" відмовити.

4. Стягнути з Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100; ідентифікаційний код 00039019) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройсфера" (18015, м. Черкаси, вул. Богдана Хмельницького, 55; ідентифікаційний код 35317694) 26 864,57 грн. відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг.

5. Доручити Господарському суду Черкаської області видати наказ.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С.

Суховий В.Г.