ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2019 р. м. Київ Справа№ 910/10858/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Чорної Л.В.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засідання: Кондратенко Н.О.
за участю представників учасників процесу: згідно протоколу судового засідання від 03.06.19
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Європа-Транс ЛТД"
на рішенняГосподарського суду міста Києва
від26.12.2018
суддя Босий В.П., м. Київ
повний текст складений14.01.2019
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінгарант", м. Київ
допублічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк", м. Київ
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю "Європа-Транс ЛТД", м. Івано-Франківськ
прозвільнення майна з-під обтяження

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінгарант" (надалі -позивач/ТОВ «ФК «Фінгарант») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" (надалі -відповідач/ ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк") про звільнення майна з-під обтяження.

Позовні вимоги мотивовані наявністю підстав для звільнення з-під обтяження транспортних засобів, які належать на праві власності товариству з обмеженою відповідальністю "Європа-Транс ЛТД" та перебувають під подвійною заставою.

Також позивач вказує, що він є заставодержателем з вищим пріоритетом, а реєстрація застави відповідача порушує його право на позасудове звернення стягнення на заставлене майно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2018, зокрема, відкрито провадження у справі, підготовче засідання та залучено до участі у справі товариство з обмеженою відповідальністю "Європа-Транс ЛТД" в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача (надалі-третя особа, ТОВ «Європа-Транс ЛТД").

12.09.2018 представником третьої особи до канцелярії суду подані письмові пояснення, в яких ТОВ "Європа-Транс ЛТД" повідомило про перебування його майна під подвійним обтяженням, а також проти задоволення позовних вимог не заперечувало.

10.10.2018 представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про залучення до участі у справі ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору.

Місцевий господарський суд відмовив у задоволенні поданих ТОВ " ФК «Фінгарант» клопотань про залучення до участі залучення до участі у справі ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору, у зв`язку з недоведеність позивачем яким чином рішення суду вплине на обсяг права та/або обов`язків вказаних осіб.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти заявлених позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що він (відповідач) також є заставодержателем спірного рухомого майна. Звільнення такого майна з-під обтяження порушить його права, оскільки грошове зобов`язання за кредитним договором, в забезпечення виконання якого і був укладений договір застави транспортних засобів, станом на момент розгляду даної справи боржником не виконане.

05.11.2018 до Господарського суду міста Києва позивачем до суду подано заяву про зміну предмета позову, в якій позивач просив суд змінити предмет позову шляхом викладення позовних вимог в наступній редакції: "Звільнити з-під обтяження відповідача транспортні засоби, що належать на праві власності ТОВ "Європа-Транс ЛТД" згідно викладеного переліку шляхом виключення запису № 15987249 зареєстрованого 26.09.2016, запису № 15988448 зареєстрованого 27.09.2016 та запису № 15991450 зареєстрованого 28.09.2016, запису № 15991455 зареєстрованого 28.09.2016 з Державного реєстру обтяження рухомого майна.". ( т. 2, а.с. 91-98).

Вказану заяву судом першої інстанції було прийнято до розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.12.2018 у справі № 910/10858/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд встановив, що:

- 21.01.2011 між публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" та ТОВ "Європа-Транс ЛТД" (позичальник) було укладено кредитний договір № 2ВД;

- в забезпечення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, 02.02.2011 між ПАТ "ВТБ Банк" (заставодержатель) та ТОВ "Європа-Транс ЛТД" (заставодавець) був укладений договір застави транспортних засобів, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М. за реєстровим № 127, за яким заставодавець передав, а заставодержатель прийняв в заставу рухоме майно, яким є транспортні засоби, зазначені в п. 2.1 цього договору.

- 02.02.2011 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено відповідні відомості про заставу транспортних засобів в кількості 300 штук, що підтверджується витягом № 54580965 від 15.01.2018;

- 30.11.2010 між публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" (заставодержатель) та товариством з обмеженою відповідальністю "Європа-Транс ЛТД" (заставодавець) було укладено договір застави транспортних засобів № 010/05-10/161-128;

- 03.05.2012 між ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" та ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк до договору застави транспортних засобів № 010/05-10/161-128 від 30.11.2010 були внесені відповідні зміни, і заставодержателем спірного рухомого майна став відповідач;

- 26.09.2016 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано обтяження рухомого майна ТОВ "Європа-Транс ЛТД", обтяжувачем якого є ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк";

- 03.03.2017 між ПАТ "ВТБ Банк" (первісний заставодержатель, первісний кредитор) та ТОВ "ФК "Фінгарант" (новий кредитор) був укладений договір про відступлення права вимоги за іпотечними договорами та договорами застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В. за реєстровим № 403;

- 03.03.2017 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано обтяження внесеног відомості про зміну обтяжувача рухомого майна, яке є предметом договору застави транспортних засобів від 02.02.2011, на ТОВ « ФК «Фінгарант»;

- обяжувачем рухомого майна, яке є предметом договору застави транспортних засобів від 02.02.2011 є як позивач так і відповідач;

- обтяження спірного рухомого майна, зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за ПАТ "ВТБ Банк", мало вищий пріоритет;

- позивачем не доведено доказів на підтвердження факту ініціювання процедури позасудового звернення стягнення на предмет застави (спірні транспортні засоби) позивачем не надано.

- позивачем не надано доказів того, що станом на момент звернення до суду із даним позовом у третьої особи існує непогашена заборгованість за кредитним договором № 2ВД від 21.01.2011, а ним як заставодержателем в порядку ч. 1 ст. 27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень";

- позивачем не надано доказів щодо реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не доведено яким чином існування зареєстрованого за відповідачем обтяження без ініціювання процедури звернення стягнення на спірне рухоме майно порушує його права та законні інтереси.

При цьому місцевий господарський суд керувався приписами ст.ст. 11, 15, 509, 512, 514, 546, 572, 576, 577, 589 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 12, 14, 0, 23, 26, 27, 28, 42 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", ст. 20 Закону України «Про заставу» та ст.ст. 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись із вказаним рішенням, ТОВ "Європа-Транс ЛТД" (надалі-скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Узагальнені доводи апеляційної скарги ТОВ "Європа-Транс ЛТД" зводяться до того, що суд першої інстанції прийняв оскаржувану рішення при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи; порушення норм процесуального права, а саме - ст.ст. 75, 78, 79, 236, 238 Господарського процесуального кодексу України та норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 572 Цивільного кодексу України

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2019 у справі № 910/10858/18 задоволено клопотання ТОВ "Європа-Транс ЛТД" та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2018 у справі № 910/10858/18; відкрито апеляційне провадження у справі № 910/10858/18; розгляд апеляційної скарги ТОВ "Європа-Транс ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2018 у справі № 910/10858/18 призначено на 25.03.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 у справі № 910/10858/18 відкладено розгляд апеляційної скарги ТОВ "Європа-Транс ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2018 у справі № 910/10858/18 на 08.04.2019; зобов`язано ТОВ "Європа-Транс ЛТД", завчасно, а саме до 05.04.2019 надати письмове обґрунтування, щодо клопотання б/н від 11.02.2019 про витребування доказів та докази надіслання клопотання б/н від 11.02.2019 про витребування доказів учасникам справи.

05.04.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ТОВ "ФК "Фінгарант" надійшло клопотання № 05/04-01 від 05.04.2019 про витребування доказів.

08.04.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від товариства з обмеженою відповідальністю "Європа-Транс ЛТД" надійшли письмові пояснення б/н від 04.04.2019.

08.04.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду ТОВ "Європа-Транс ЛТД" надійшли письмові пояснення б/н від 08.04.2019.

Як вбачається з матеріалів справи, скаржником до апеляційної скарги додано клопотання б/н від 11.02.2019 про витребування доказів, прохальна частина якого, ідентична до вимог клопотання ТОВ "Фінансова компанія "Фінгарант" про витребування доказів, яке було подано 08.04.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2019 у справі № 910/10858/18, зокрема, задоволено клопотання ТОВ "Європа-Транс ЛТД" та ТОВ "ФК "Фінгарант" про витребування доказів; відкладено розгляд апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Європа-Транс ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2018 у справі № 910/10858/18 на 20.05.2019.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1346/19 від 20.05.2019 у зв`язку з перебуванням судді Іоннікової І.А. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/10858/18.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 20.05.2019 для розгляду справи № 910/10858/18 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Чорна Л.В., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2019 у справі № 910/10858/18 апеляційну скаргу ТОВ "Європа-Транс ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2018 у справі № 910/10858/18 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Разіної Т.І., суддів Чорної Л.В., Михальської Ю.Б; розгляд скарги призначено на 03.06.2019.

Відповідачем 1 та третьою особою відзивів на апеляційну скаргу не подано. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України).

В судовому засіданні адвокат скаржника вимоги апеляційної скарги підтримав, з викладених у ній підстав та просив апеляційну скаргу задовольнити. Рішення господарського суду міста Києва від 26.12.2018 у справі № 910/10858/18 скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Адвокат позивача в судовому засіданні підтримав подану ТОВ "Фінансова компанія "Фінгарант" апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Рішення господарського суду міста Києва від 26.12.2018 у справі № 910/10858/18 скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про поважні причини неявки суд не повідомили.

Заяв/клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги від відповідача через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду не надходило.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі-ГПК України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення розгляду справи з поданням відповідних доказів, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача.

Північний апеляційний господарський суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши думку учасників процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, що 21.01.2011 між публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" (надалі-банк) та ТОВ "Європа-Транс ЛТД" (надалі- позичальник) було укладено кредитний договір № 2ВД ( т. 1, а.с. 20-39).

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору № 2ВД від 21.01.2011) банк на умовах цього договору зобов`язується надати позичальнику кредит в сумі 13 300 000,00 євро, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути банку кредит не пізніше 26.12.2016, а також сплатити плату за кредит та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки, визначені даним договором.

Виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором забезпечується наступною заставою транспортних засобів (сідельні тягачі MAN та напівпричепи Fliegl та Chereau) загальною кількістю 300 одиниць, що належать позичальнику на праві власності та оформлені в заставу Банку в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики ( п. 1.3.1. кредитного договору № 2ВД від 21.01.2011).

В забезпечення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, 02.02.2011 між ПАТ "ВТБ Банк", як заставодержателем та ТОВ "Європа-Транс ЛТД", як заставодавцем було укладено договір застави транспортних засобів, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М. за реєстровим № 127, за яким заставодавець передав, а заставодержатель прийняв в заставу рухоме майно, яким є транспортні засоби, зазначені в п. 2.1 цього договору (т., а.с.58-97).

02.02.2011 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено відповідні відомості про заставу транспортних засобів в кількості 300 штук, що підтверджується витягом № 54580965 від 15.01.2018.

У зв`язку з внесенням змін до кредитного договору № 2ВД від 21.01.2011, 18.08.2015 між ПАТ "ВТБ Банк" та ТОВ "Європа-Транс ЛТД" був укладений договір про внесення змін до договору застави транспортного засобу від 02.02.2011, а саме замінено позичальника за кредитним договором на приватне акціонерне товариство "Райз-Максимко".

Як вбачається з матеріалів справи, 03.03.2017 між ПАТ "ВТБ Банк" (первісний заставодержатель, первісний кредитор) та ТОВ "ФК "Фінгарант" (новий кредитор) був укладений договір про відступлення права вимоги за іпотечними договорами та договорами застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В. за реєстровим № 403 (надалі - договір відступлення).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору у зв`язку з укладенням 03.03.2017 сторонами акту приймання-передачі права вимоги до договору № 03/03/2017/КБ від 03.03.2017 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитними договорами та права вимоги за договорами забезпечення та договору № 03/03/2017/КБ від 03.03.2017 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитними договорами та права вимоги за договорами забезпечення, згідно яких первісним кредитором відступлено новому кредитору, в тому числі, право вимоги до ПАТ "Райз Максимко" за кредитним договором № 2ВД від 21.01.2011 щодо вимоги по заборгованості 250 220 337,32 грн. (п. 1.1.1). Первісний кредитор передає, а новий кредитор одержує в повному обсязі належні первісному кредитору права заставодержателя/іпотекодержателя в зобов`язаннях, що виникли, зокрема, за договором застави транспортного засобу від 02.02.2011, укладеним з ТОВ "Європа-Транс ЛТД" ( т. 1, а.с. 136-139).

За цим договором та договором про відступлення права вимоги новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржників сплати грошових коштів за кредитними договорами у розмірі заборгованості боржників, що відступається за договором відступлення права вимоги, а у випадку невиконання цієї вимоги - звернути стягнення на предмет застави/іпотеки за договорами застави і за рахунок предметів застави/іпотеки за договорами застави задовольнити свої вимоги за кредитними договорами у розмірі, що буде визначений на момент їх фактичного задоволення, а також вимагати від боржників виконання інших зобов`язань за договорами застави ( п. 1.2. договору відступлення).

У п. 1.3. договору відступлення сторони обумовили те, що правом вимоги, яке відступається за цим договором, є право звернення стягнення, у випадку невиконання чи неналежного виконання боржниками зобов`язань за кредитними договорами (зокрема, у разі неповернення новому кредитору суми заборгованості, право вимоги якої було відступлено новому кредитору на підставі договору про відступлення права вимоги), на транспортні засоби та предмети іпотеки, що є предметом застави/іпотеки за договорами застави.

Звертаючись до суду із даним позовом, ТОВ «ФК «Фінгарант» вказує, що із витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №54580965 від 15.01.2018 йому стало відомо про факт реєстрації наступного обтяження рухомого майна (транспортних засобів), заставодержателем якого є позивач, за ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк".

При цьому, на його думку, існування обтяження спірного майна, зареєстрованого за відповідачем, порушує право позивача як заставодержателя з вищим пріоритетом одержати за рахунок такого майна задоволення своїх майнових інтересів у позасудовий спосіб у випадку порушення боржником грошового зобов`язання.

Спір у справі виник у зв`язку з наявністю, на думку позивача, підстав для звільнення з-під обтяження транспортних засобів у кількості 300 одиниць.

Місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позову повністю, визнавши вимоги позивача необґрунтованими та непідтвердженими належними доказами.

Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають як вимогам чинного законодавства, так і фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі-ЦК України) визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку ( ч. 1 ст. 509 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 576 Цивільного кодексу України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 577 Цивільного кодексу України застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

В процесі розгляду справи місцевим господарським судом встановлено, що з метою забезпечення виконання позичальником грошового зобов`язання за кредитним договором № 2ВД від 21.01.2011, ТОВ "Європа-Транс ЛТД" як заставодавець передало за договором застави транспортних засобів від 02.02.2011 в заставу ПАТ "ВТБ Банк" рухоме майно - транспортні засоби (сідельні тягачі MAN та напівпричепи Fliegl та Chereau) загальною кількістю 300 одиниць.

02.02.2011 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна були внесені відповідні відомості про заставу вказаних транспортних засобів, що підтверджується витягом № 54580965 від 15.01.2018.

Позивач вказує, що на підставі договору відступлення ним було набуто право замість ПАТ "ВТБ Банк" вимагати від боржника за кредитним договором № 2ВД від 21.01.2011 сплати грошових коштів, а у випадку невиконання такого грошового зобов`язання - звернути стягнення за рахунок заставленого рухомого майна.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст. 514 ЦК України).

Відповідно до статті 42 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" до Державного реєстру вносяться відомості про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження.

За змістом п. 2 Порядку ведення державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 № 830 (далі - Порядок ведення державного реєстру), державний реєстр обтяжень рухомого майна - єдина комп`ютерна база даних про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження.

Пункт 4 Порядку визначає, що державна реєстрація відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження проводиться шляхом внесення до Реєстру запису, а також змін і додаткових відомостей до запису.

Суд апеляційної інстанції встановлено та вбачається з наявного у матеріалах справи витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №54580965 від 15.01.2018 підтверджується факт реєстрації 03.03.2017 відомостей про зміну обтяжувача рухомого майна, яке є предметом договору застави транспортних засобів від 02.02.2011, на ТОВ "Фінгарант".

В той же час, із вказаного витягу вбачається також існування зареєстрованого обтяження - застави рухомого майна (спірних транспортних засобів), обтяжувачем за яким є ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк".

Крім того, місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 30.11.2010 між публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Фінансова ініціатива", як заставодержатель та товариством з обмеженою відповідальністю "Європа-Транс ЛТД" заставодавець було укладено договір застави транспортних засобів №010/05-10/161-128, відповідно до п. 1.1 якого цей договір забезпечує виконання заставодавцем зобов`язань за кредитним договором №010/05-10/161 від 31.08.2010, що був укладений між заставодавцем та заставодержателем.

За змістом п. 1.4 зазначеного договору у відповідності до Цивільного кодексу України та Закону України "Про заставу", для забезпечення виконання заставодавцем зобов`язань за кредитним договором заставодавець передає в заставу заставодержателю транспортні засоби згідно додатку №1 до цього договору, який є невід`ємною його частиною.

Пунктом 2.1.1 вказаного договору визначено, що якщо зобов`язання заставодавця за кредитним договором, які забезпечені цим договором застави, не будуть виконані належним чином, заставодержатель набуває право звернути стягнення на майно та задовольнити свою вимогу в повному обсязі, що визначена на момент фактичного задоволення, в розмірі невиконаних заставодавцем зобов`язань за кредитним договором, які забезпечені заставою відповідно до умов цього договору.

Додатком № 1 сторони погодили перелік майна, що передається в заставу ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива", а саме спірні транспортні засоби (сідельні тягачі MAN та напівпричепи Fliegl та Chereau) загальною кількістю 300 одиниць.

У зв`язку з укладенням між ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" та ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" договору про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням, 03.05.2012 до договору застави транспортних засобів №010/05-10/161-128 від 30.11.2010 були внесені відповідні зміни, і заставодержателем спірного рухомого майна став відповідач.

26.09.2016 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано обтяження рухомого майна ТОВ "Європа-Транс ЛТД", обтяжувачем якого є ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк".

На думку позивача, існування в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна інформації щодо наступної застави відповідача на спірне майно порушує його права як заставодержателя з вищим пріоритетом, оскільки унеможливлює звернення стягнення на таке майно у випадку порушення боржником грошового зобов`язання.

Статтею 2 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначено, що вищий пріоритет - переважний пріоритет одного обтяжувача відносно пріоритету іншого обтяжувача на отримання задоволення своїх прав чи вимог щодо одного й того ж рухомого майна.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 та ст. 14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно було зазначено судом першої інстанції, щоо першочергова реєстрація права застави спірного рухомого майна відбулася 02.02.2011 (обтяжувач - ПАТ "ВТБ Банк"), в той час право застави за договором застави транспортних засобів № 010/05-10/161-128, укладеним між ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" та ТОВ "Європа-Транс ЛТД" 30.11.2010, було зареєстровано лише 26.09.2016.

Відтак, обтяження спірного рухомого майна, зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за ПАТ "ВТБ Банк", мало вищий пріоритет.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ч. 1 ст. 20 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що якщо обтяжувач відступив іншій особі права за правочином, на підставі якого виникло обтяження, ця особа набуває всі відступлені права стосовно предмета обтяження, включаючи встановлений пріоритет за умови, що відомості про заміну обтяжувача були внесені до Державного реєстру протягом п`яти днів із дня відступлення прав.

Таким чином, оскільки права заставодержателя за договором застави транспортних засобів від 02.02.2011 перейшли до позивача та відповідні відомості були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна у встановлений строк, позивач набув всі відступлені права стосовно предмета обтяження, включаючи встановлений пріоритет обтяження.

Суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги доводи позивача про те, що існування зареєстрованого обтяження відповідача на спірне майно порушує права ТОВ "Фінансова ініціатива" на звернення стягнення за рахунок такого майна, з огляду на наступне.

У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити у повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором ( ст. 589 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Частиною 1 статті 23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Положеннями ч. 2 ст. 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що у разі звернення стягнення на рухоме майно, яке є предметом декількох обтяжень, переважне право на проведення процедури звернення стягнення належить обтяжувачу з вищим пріоритетом. Якщо процедура звернення стягнення ініціюється обтяжувачем з нижчим пріоритетом, обтяжувач з вищим пріоритетом вправі протягом 30 днів з дня її ініціювання на підставі письмової вимоги припинити таке звернення стягнення обтяжувачем з нижчим пріоритетом та розпочати власну процедуру звернення стягнення.

Відтак, переважне право на проведення процедури позасудового способу звернення стягнення на предмет застави належить позивачу як заставодержателю з вищим пріоритетом.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Разом з тим матеріали справи не містять та позивачем не надано жодних належних та допустимих в розумінні ст.76 ГПК України доказів на підтвердження факту ініціювання процедури позасудового звернення стягнення на предмет застави (спірні транспортні засоби) позивачем не надано.

Як вірно було зазначено місцевим господарським судом, що станом на момент звернення до суду із даним позовом у третьої особи існує непогашена заборгованість за кредитним договором № 2ВД від 21.01.2011, а ним як заставодержателем в порядку ч. 1 ст. 27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" надсилались повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.

Частиною 2 статті 29 вказаного Закону визначено, що боржник або інші обтяжувачі, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження відповідного рухомого майна, протягом строку, вказаного в частині другій статті 28 цього Закону, можуть заперечити проти переходу права власності на предмет забезпечувального обтяження до обтяжувача, який ініціює звернення стягнення. Таке заперечення надсилається в письмовій формі обтяжувачу, який ініціює звернення стягнення, та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження відповідного рухомого майна. За таких умов обтяжувач, який ініціює звернення стягнення, повинен задовольнити забезпечену обтяженням вимогу шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження в порядку, встановленому статтею 30 цього Закону.

Таким чином, приписами Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" чітко передбачена процедура звернення стягнення на рухоме майно, яке одночасно перебуває під декількома обтяженнями, а також дії зацікавленої особи у випадку надходження заперечень боржника та/або інших обтяжувачів (в тому числі, з нижчим пріоритетом).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем у даній справі не доведено суду факту ініціювання ним процедури звернення стягнення на предмет застави за договором застави транспортного засобу від 02.02.2011, що виключає можливість будь-якого порушення відповідачем його прав або законних інтересів як станом на момент звернення до суду із даним позовом, так і станом на момент розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

При цьому, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Суд відзначає, що до господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб`єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб`єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Разом з тим, на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

В той же час, як судом першої інстанції так і судом апеляційної інстанції було встановлено, що позивачем не доведено суду яким чином існування зареєстрованого за відповідачем обтяження без ініціювання процедури звернення стягнення на спірне рухоме майно порушує його права та законні інтереси.

Отже, місцевий господарський суд з яким і погоджується суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Як вже зазначалось вище, як на підставу для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2018 у справі № 910/10858/18 скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права.

Однак суд апеляційної інстанції зазначає, що не кожне порушення судом норм процесуального права є підставою для скасування судового рішення.

Так, частина 3 ст. 277 ГПК України встановлює перелік випадків, у яких порушення процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, а пункт 2 ч. 2 вказаної статті - що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Водночас частина 4 ст. 269 ГПК України встановлює, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права при постановленні судом першої інстанції рішення від 26.12.2018.

Скаржником, у свою чергу, не доведено, що допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи заявника апеляційної скарги про відсутність посилання (не зазначення) судом першої інстанції не зазначення повного найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, а також не зазначення поданих позивачем клопотань в оскаржуваному судовому акті не є підставою для скасування обґрунтованого судового акту.

Крім того, даний недолік судом може бути виправити на підставі ст. 243 ГПК України.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду та не свідчать про правомірність вимог позивача.

При цьому судом апеляційної інстанції враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

В ст. ст. 78, 79 ГПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та документально не підтвердженими, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

За результатами перегляду даної справи суд апеляційної інстанції дійшлов висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України та ст.ст. 11, 74, 129,-240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Європа-Транс ЛТД" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2018 у справі № 910/10858/18 залишити без змін.

3. Справу № 910/10858/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений та підписаний судом -11.06.2019.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Л.В. Чорна

Ю.Б.Михальська