ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2019 р. Справа№ 910/7123/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Бовсуновська Ю.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Компані Україна

на рішення Господарського суду міста Києва

від 12.12.2018 (повний текс рішення підписано 22.12.2018)

у справі №910/7123/18 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

«Луї Дрейфус Компані Україна»

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Лівайн Торг»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Делікт»

3) Товариства з обмеженою відповідальністю «Белойл Індустрі»

4) Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл Стенд»

5) Товариства з обмеженою відповідальністю «Арм Транс»

6) Товариства з обмеженою відповідальністю «Страттон Нано»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Азот Трейдінг»

2) Публічного акціонерного товариства «Перший Український

Міжнародний Банк»

3) Публічного акціонерного товариства «Банк «Український капітал»

4) Публічного акціонерного товариства «Таскомбанк»

5) Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

6) Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

7) Публічного акціонерного товариства АБ «Укргазбанк»

8 )Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс

«Зелена Долина»

про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у сумі 3 746 912 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Компані Україна» (далі - ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лівайн Торг» (далі - ТОВ «Лівайн Торг», відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Делікт» (далі - ТОВ «Делікт», відповідач-2), Товариства з обмеженою відповідальністю «Белойл Індустрі» (далі - ТОВ «Белойл Індустрі», вдповдіач-3), Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл Стенд» (далі - ТОВ «Рітейл Стенд», відповідач-4), Товариства з обмеженою відповідальністю «Арм Транс» (далі - ТОВ «Арм Транс», відповідач-5), Товариства з обмеженою відповідальністю «Страттон Нано» (далі - ТОВ «Страттон Нано», відповідач-6) про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. В обґрунтування своїх вимог зазначило про заволодіння невстановленими особами, які представились, що діють від імені ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина», шляхом вчинення шахрайських дій грошовими коштами позивача, відтак просило стягнути з відповідача-1 грошові кошти в розмірі 1 717 605 грн., з відповідача-2 грошові кошти в розмірі 238 грн., з відповідача-3 грошові кошти в розмірі 1 611 940 грн., з відповідача-4 грошові кошти в розмірі 125 329 грн., з відповідача-5 грошові кошти в розмірі 131 800 грн., з відповідача-7 грошові кошти в розмірі 160 000, 00 грн. (з урахуванням прийнятих судом заяв від 28.08.2018 про зменшення та збільшення позовних вимог).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2018 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю «Азот Трейдінг» (далі - ТОВ «Азот Трейдінг», третя особа-1) , Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа-2), Публічне акціонерне товариство «Банк «Український капітал» (далі ПАТ «Банк «Український капітал», третя особа-3), Публічне акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі - ПАТ «Таскомбанк», третя особа-4), Публічне акціонерне товариство КБ «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа-5), Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України», третя особа-6), Публічне акціонерне товариство АБ «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк», третя особа-7) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена Долина» (далі - ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина», третя особа-8).

Заперечуючи проти позову, відповідач-1 стверджував, що поясненнями третьої особи-7 підтверджується правомірність відкриття та належності поточного рахунку третій особі-8, на який позивач перерахував грошові кошти в розмірі 12 432 009,60 грн. за власною волею на підставі належним чином оформленого розрахункового документу. Крім цього, перерахування відповідачем-6 грошових коштів відповідачу-1 в розмірі 5 977 770, 00 грн. відбулося на виконання укладеного між ними договору поставки, що є чинним.

Відповідач-3 позов не визнав, посилаючись на те, що між ним та третьою особою-8 укладено договір поставки, на підставі якого останньому поставлено товар на загальну суму 1 611 940, 00 грн., оплачений третьою особою-8 в повному обсязі. Також, за твердженнями відповідача-3, між ним та позивачем укладено правочин, на виконання якого останній перерахував грошові кошти, що виключає задоволення кондикційного позову.

В наданих суду першої інстанції письмових поясненнях третя особа-7 зазначила, що відкриття третій особі-8 поточного рахунку відбулося на підставі передбачених чинним законодавством документів, на цей рахунок зараховано грошові кошти позивача в розмірі 12 432 009,60 грн. відповідно до зазначеного ним призначення платежу.

За змістом наданих суду першої інстанції письмових пояснень третя особа-8 вказувала на відсутність жодного укладеного між нею та позивачем договору купівлі-продажу, а також те, що не володіє та не розпоряджається банківським рахунком, на який позивач перерахував грошові кошти.

Рішенням Господарського суду Київської області від 12.12.2018 в позові відмовлено повністю.

Не погодившись із згаданим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Компані Україна» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, Договір поставки між ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина» та TOB «Белойл Індустрі» є неукладеним, адже в матеріалах справи відсутні докази його виконання. На переконання апелянта, висновки експертиз встановили підробку не лише самого договору, а й документів, що нібито підтверджували його виконання. Також було встановлено підробку документів, на підставі якого відкрито рахунок на ім`я ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина». Апелянт стверджував, що судова практика наголошує на неукладеності правочину (відсутості волевиявлення) у випадку підробки документів. При цьому, позивач мав право звернутись з кондикційним позовом саме до відповідачів як кінцевих набувачів грошових коштів, а не до ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина». Залишок коштів було стягнено з Фейкового рахунку в межах іншого господарського провадження. Разом з цим, апелент вказував, що питання добросовісності чи недобросовісності відповідачів немає жодного значення при застосуванні ст. 1212 ЦК України. Позивачем надано достатньо доказів безпідставного набуття відповідачами його коштів, які підлягають стягненню в порядку ст. 1212 ЦК України, всі критерії для застосування цієї норми додержано. Крім цього, апелянт зазначав, що положення ст. 389 ЦК України не застосовується до кондикційного позову тощо.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач-1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що посилаючись на висновки почеркознавчої експертизи Київського науково- дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за №8-4/1449 від 20.08.2018, яка проведена в рамках кримінального провадження № 0000084 від 01.03.2018, порушеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, позивач залишив поза увагою наявні в матеріалах справи письмові докази, які підтверджують, зокрема, відкриття ПАТ АБ «Уургазбанк» банківського рахунку ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина» та перерахування позивачем грошових коштів на цей рахунок. Крім цього, відповідач-1 вказував, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що дії відповідача-3 та третьої особи-8 свідчать про виконання Договору поставки № 15/02-18-12 від 15.02.2018, це підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. З приводу укладеного між TOB «Лівайн Торг» (постачальник, відповідач-1) та TOB «Ажур Груп» (покупець, відповідач-6) Договору поставки № 0011 від 02.01.2018, відповідач-1 зазначив, що під час його виконання в період з 03.01.2018р. по 23.03.2018, відповідачем-6 сплачено грошові кошти на загальну суму 5 977 770,00 грн., а відповідачнм-1, як постачальником, виконано свої зобов`язання в повному обсязі: поставлено нафтопродукти на суму 5 977 770,00 грн. Копії первинних документів, що складено за цим Договором, долучено до матеріалів справи. Отже перерахування грошових коштів під час виконання господарської угоди між TOB «Лівайн Торг» та відповідачем-6 відбулось в межах закону, не суперечить меті правовідносин та їх юридичному змісту тощо.

ТОВ «Белойл Індустрі» заперечуючи проти апеляційної скарги, також подало відзив на апеляційну скаргу, в якому вказувало на безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просило не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначило, TOB «Белойл Індустрі» надано вичерпні докази (в тому числі, але не виключно, первинну документацію) на підтвердження не тільки факту укладення Договору поставки нафтопродуктів №15/02-18-12 від 15.02.2018 між ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина» та ТОВ «Белойл Індустрі», а й факт виконання його сторонами. Крім цього, відповідач-3 стверджував, що про підробку договору чи будь-яких інших документів можна буде говорити тільки після закінчення слідчим управлінням ГУ Національної поліції у Вінницькій області розслідування у кримінальному провадженні №0000084 від 01.03.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, з винесенням за результатами цього розслідування остаточного процесуального документу. За твердженнями відповідача-3, позивач (апелянт) самостійно перерахував належні йому грошові кошти з метою виконання своїх договірних зобов`язань в рамках Договору поставки між ним та TOB «Агрокомплекс «Зелена Долина» на банківський рахунок, відкритим особисто директором останнього. На переконання відповідача-3, відсутні підстав для застосування кондикційного позову як способу захисту прав та інтересів, а також вважати, що TOB «Белойл Індустрі» набуло грошові кошти без належних на це правових підстав тощо.

В судове засідання апеляційної інстанції 06.06.2019 з`явились представники позивача, відповідачів 1, 3 та третьої особи-7, представники відповідачів 2, 4-6, третіх осіб 1-6, 8 не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не направили, відтак апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності цих представників за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Представники відповідачів 1 та 3 в судовому засіданні апеляційної інстанції надали пояснення, в яких заперечили доводи апеляційної скарги, просили не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Представник третьої особи-7 в судовому засіданні апеляційної інстанції надали пояснення, в яких просив прийняти вмотивоване рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції вимог процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що між ним та третьою особою-8 велись перемовини щодо придбання 3000 тон пшениці 3-го класу українського походження, в зв`язку з чим представники сторін розпочали підготовчі роботи щодо оформлення документів, складання та підписання договору купівлі-продажу, здійснення оплати, передачі товару разом із первинними документами шляхом телефонних розмов та електронної переписки з метою обміну реквізитами, фактичними даними, умовами та проектами, копіями документів.

На етапі підготовчих робіт невстановлені особи від імені третьої особи-8 надали заяву про зміну банківських реквізитів на № НОМЕР_1 у ПАТ АБ «Укргазбанк» (третя особа-7), на який позивач перерахував грошові кошти в загальному розмірі 12 432 009,60 грн.

Разом з цим, в нотаріально посвідченій заяві свідка - директора третьої особи-8 зазначено, що в період відкриття рахунку на ім`я третьої особи-8 він перебував за кордоном, ним не укладалося жодного договору купівлі-продажу з позивачем.

01.03.2018 позивач подав до Державної служби фінансового моніторингу України заяву про зупинення фінансових операцій по рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ АБ «Укргазбанк».

Із вищезгаданого рахунку № НОМЕР_1 в подальшому було перераховано 9 146 322,04 грн. на наступні рахунки: 3 500 010, 00 грн. на рахунок № НОМЕР_9 відповідача-6, 1 745 999,72 грн. на рахунок № НОМЕР_6 третьої особи-1, 1 611 940,32 грн. на рахунок № НОМЕР_10 відповідача-3, 999 972,00 грн. на рахунок № НОМЕР_11 відповідача-5, 249 300, 00 грн. на рахунок № НОМЕР_2 ТОВ «Технопліт», 1 039 100, 00 грн. на рахунок № НОМЕР_3 відповідача -4 , 1 700 000 грн. на депозитний рахунок третьої особи -8 , відкритий у ПАТ АБ «Укргазбанк».

При цьому, частину коштів, перерахованих відповідачу-6 в сумі 3 500 010, 00 грн. в подальшому було знято через касу: у сумі 500 000, 00 грн. 26.02.2018 о 16:26 год. у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» за адресою: м. Дніпро, вул. Короленка, буд. 3; в сумі 750 000, 00 грн. 27.02.2018 о 14:39 год. у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» за адресою: м. Дніпро, вул. Короленка, буд. 3; в сумі 1 000 000, 00 грн. 28.02.2018 о 16:35 год. у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» за адресою: м. Дніпро, вул. Дмитра Яворницького, буд. 77; в сумі 220 000, 00 грн. 01.03.2018 о 11:54 год. у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» за адресою: м. Дніпро, вул. Короленка, буд. 3.

Крім цього, з розрахункового рахунку №НОМЕР_9, відкритого відповідачу-6, вищевказані грошові кошти були перераховані на розрахунковий рахунок №НОМЕР_8, відкритий ТОВ «Лівайн Торг» у ПАТ «Ощадбанк» в сумі 1 990 000,00 грн., а з розрахункового рахунку № НОМЕР_6 , відкритого ТОВ «Азов Трейдінг», грошові кошти в сумі 1 750 000, 00 грн. 26.02.2016 о 14:21 год. були перераховані на розрахунковий рахунок № НОМЕР_7 , відкритий ТОВ «Делікат» в ПАТ «Ощадбанк».

Як стверджував позивач, 01.03.2018 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, відкрито кримінальне провадження № 0000084.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.03.2018 у справі № 127/5019/15 накладено арешт на грошові кошти на рахунку № НОМЕР_1 третьої особи-8, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.04.2018 у справі № 127/7238/18 (у редакції ухвали від 18.04.2018 про виправлення описки) накладено арешт на грошові кошти в сумі 1 990 000, 00 грн., що знаходяться на розрахунковому рахунку № НОМЕР_8 , відкритому у ПАТ «Ощадбанк» відповідача-1, а також зупинено видаткові операції по цьому рахунку, за яких кінцевий залишок на ньому буде меншим ніж 1 990 000, 00 грн., з можливістю зарахування коштів, які на нього надходять, за винятком видаткових операцій виключно з платежів до бюджетів всіх рівнів та державних цільових фондів; грошові кошти в сумі 1 750 000, 00 грн., які знаходяться на розрахунковому рахунку № НОМЕР_7 , відкритому у ПАТ «Ощадбанк» відповідача-2, а також зупинено видаткові операції по цьому рахунку, за яких кінцевий залишок на ньому буде меншим ніж 1 750 000, грн., з можливістю зарахування коштів, які на нього надходять, за винятком видаткових операцій виключно з платежів до бюджетів всіх рівнів та державних цільових фондів.

Водночас, суд першої інстанції правомірно зазначив, що за приписами ч. 6 ст. 75 ГПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В матеріалах справи відсутні остаточні судові рішення у справах № 127/5019/15 та № 127/7238/18, відтак посилання позивача (апелянта) на встановлені в межах даних справ обставини є безпідставним.

За змістом ч. ч. 1-2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають в зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають:

1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого;

4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як встановлено матеріалами справи, між ТОВ «Белойл Індустрі» (відповідач-3, постачальник за договором) та «Агрокомплекс «Зелена Долина» (третя особа-8, покупець за договором) укладено Договір поставки від 15.02.2018 № 15/02-18-12, на виконання якого відповідач-3 поставив товар на загальну суму 1 611 940 грн., що підтверджується видатковими накладними, підписаними обома сторонами.

З приводу посилань позивача (апелянта) на висновки експертів у кримінальній справі щодо невідповідності підписів директора третьої особи-8 на згаданого Договорі, слід зазначити, що такі докази оцінюються судом у вирішенні господарського спору на загальних підставах.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Правочином на підставі ч.1 ст. 202 ЦК України є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст. 638 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, які визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 1,2 ст. 640 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна зі сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України (ч. 8 ст. 181 ГК України).

З огляду на наведені приписи, після повного чи часткового виконання сторонами договору, договір не можна вважати неукладеним. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17.

Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи докази вчинення відповідачем-3 та третьою особою-8 дій по виконанню Договору поставки № 15/02-18-12 від 15.02.2018, місцевий суд дійшов вірного висновку, що цей Договір в силу положень ЦК України є укладеним та правомірним, доказів на спростування цього матеріали справи не містять.

Вище наведене свідчить про те, що правовідносини між відповідачем-3 та третьою особою-8 регулюються нормами зобов`язального права, а їх договірний характер виключає можливість застосування положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Відтак, отримані відповідачем-3 грошові кошти в якості оплати за поставлений за договором товар, тобто набуті за наявності правових підстав, не можуть бути витребуваними згідно ст. 1212 ЦК України як безпідставне збагачення.

Таким чином, вимоги позивача про повернення безпідставно набутих відповідачем-3 коштів від третьої особи-8 є необґрунтованими та не можуть бути задоволеними шляхом їх стягнення в межах кондикційного позову.

Разом з цим, за текстом заявлених позовних вимог, позивач самостійно здійснив безпідставне перерахування грошових коштів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я третьої особи-8, з якою Договір поставки від 15.02.2018 № 15/02-18-12 не укладався (за поясненнями позивача), при цьому жодних позовних вимог до третьої особи-8 не пред`явлено, хоча предметом позову є витребування грошових коштів, тобто речей, що в даному випадку володіють родовими ознаками та є замінними. Крім цього, за твердженнями позивача номер рахунку № НОМЕР_1 для перерахування грошових коштів надано невстановленими особами від імені представників третьої особи-8 й цей рахунок останній не належить.

За таких обставин, за відсутності встановлених в межах кримінального провадження остаточним судовим рішенням обставин неправомірності набуття третьою особою-8 (чи іншими особами, які від неї діяли) грошових коштів позивача, а також їх подальшого неправомірного перерахування відповідачами у справі, заявлені в межах даного позову вимоги про стягнення з відповідачів коштів є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

При цьому, відповідно до ст. 389 ЦК України гроші, а також цінні папери на пред`явника, які існують у документарній формі, не можуть бути витребувані від добросовісного набувача.

Матеріалами справи встановлено наявність договірних відносин між третьої особою-8 та відповідачем-3, що виключає безпідставність отримання останнім коштів, доказів на спростування цього матеріали справи також не містять.

Крім цього, в матеріалах справи наявний укладений між відповідачем-6, як покупцем, та відповідачем-1, як постачальником, Договір поставки № 0011 від 02.01.2018 із специфікаціями, на виконання якого останнім поставлено нафтопродукти на загальну суму 5 977 770, 00 грн., отримання яких відповідачем-6 підтверджується відповідними видатковими накладними.

Оплата за згаданим Договором здійснена відповідачем-6 на загальну суму в розмірі 5 977 770, 00 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями платіжних доручень.

Таким чином, наявні в матеріалах докази свідчать про вчинення відповідачем-1 та відповідачем-6 дій по виконанню Договору поставки № 0011 від 02.01.2018, який згідно ст. 204 ЦК України є правомірним, а тому посилання позивача (апелянта) на безпідставність їх отримання не заслуговують на увагу. Отже позивачем не доведено безпідставності отримання грошових коштів відповідачем-3 від третьої особи-8. Матеріали справи не містять встановлених вироком суду в кримінальному провадженні обставин неправомірності перерахування грошових коштів відповідачами, відтак заявлені позивачем вимоги до відповідачів 1-6 як безпідставні та необґрунтовані не підлягають задоволенню.

Доводи апелянта з приводу порушення судом першої інстанції вимог процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Крім цього, враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Компані Україна залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №910/7123/18 - без змін.

Матеріали справи № 910/7123/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 10.06.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук