Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/163/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретар судового засідання: Гекалюк О.І.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: Петрова Н.П., адвокат, ордер серія РН-773 №010 від 23.05.2019.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (м.Коростишів, Житомирська область)

до Фізичної особи-підприємця Давидюк Наталії Миколаївни (м.Коростишів , Житомирська область)

про стягнення 58404,36грн.

У провадженні Господарського суду Житомирської області перебуває справа за позовом Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" до Фізичної особи-підприємця Давидюк Наталії Миколаївни про стягнення 58404,36грн неустойки у розмірі подвійної плати за невиконання обов`язку щодо повернення торговельних майданчиків №92,93,103,92/1, а також судових витрат.

Розгляд справи в підготовчому провадженні відкладався. Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 07.05.2019, зокрема, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та підготовче засідання призначено на 23.05.2019.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 23.05.2019 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 05.06.2019.

В судове засідання 05.06.2019 позивач повноважного представника не направив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення №148 (а.с.187). На адресу господарського суду від позивача надійшло клопотання №112 від 27.05.2019 про розгляд справи без участі його представника, позовні вимоги позивач підтримує у повному обсязі (а.с.185).

Зважаючи на наведене та те, що неявка в засідання суду представника позивача не перешкоджає розгляду справи, господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника позивача, за наявними у ній матеріалами.

Представник відповідача в судовому засіданні 05.06.2019 проти задоволення позову заперечила, просила у позові відмовити. Зокрема зазначила, що відповідач не користується торговельними майданчиками позивача з 2016 року. Вказала, що односторонній акт, складений представниками позивача, не засвідчує факт користування торговельними майданчиками відповідачем, оскільки не містить відмітки про відмову підписання його відповідачем.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п.1.1 Статуту Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (а.с.173-176), останнє є підприємством, створеним Коростишівською районною спілкою споживчих товариств, яка є його засновником та власником всього майна.

Згідно з п.1.2 даного Статуту, Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" є правонаступником прав та обов`язків КП "Кооперативний ринок". Підприємство створене виділенням з райспоживспілки на базі майна КП "Кооперативний ринок" відповідно до рішення Ради Засновників зборів від 25.11.2003, протокол №5, з передачею йому прав і зобов`язань райспоживспілки в межах прав та зобов`язань КП "Кооперативний ринок".

Відповідно до пп.2.3.2 та пп.2.3.3 п.2.3 Статуту одним з предметів діяльності підприємства є організація і надання ринкових послуг населенню, організаціям, підприємствам, що здійснюють торгівлю на ринку і надають послуги, а також надання в оренду основних засобів та торгових місць ринку.

За змістом пп.4.3.1 п.4.3 Статуту позивача підприємство користується майном, переданим райспоживспілкою, як внесок до статутного фонду, і має право, зокрема, здавати в оренду, надавати за плату з тимчасове користування будівлі, споруди, обладнання, транспортні засоби, торговельні місця, торговельні майданчики тощо.

31.12.2013 між підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (орендодавець/позивач) та фізичною особою - підприємцем Давидюк Наталією Миколаївною (орендар/відповідач) було укладено договір оренди №272 (далі - договір), відповідно до умов пп.1.1 якого його предметом є торгівельні майданчики №92,93, 103, 92/1, загальною площею 6,75кв.м, 6,75кв.м, 6,75кв.м та 1,5кв.м, місцезнаходження яких зазначене на плані розміщення торгівельних місць ринку (далі - об`єкт оренди).

Згідно з пунктом 1.2 договору, об`єкт оренди належить орендодавцеві на праві власності. Передача об`єкта оренди в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на цей об`єкт. Власником майна залишається орендодавець.

Пунктом 1.3 договору сторони погодили, що об`єкт оренди надається орендодавцем у тимчасове платне користування орендарю для провадження торгівельної діяльності.

Орендар набуває права користування об`єктом оренди з дати початку дії договору відповідно до п.6 договору, а саме з 01.01.2014 по 31.12.2014 (п.2.1. договору).

Відповідно до пункту 3.1 договору, орендна плата складає 389грн 47коп, 389грн 47коп, 389грн 47коп, 401грн 25коп на місяць та вноситься орендарем на розрахунковий рахунок або в касу орендодавця до 10 числа місяця, за який проводиться оплата.

Пунктом 4.3.3 договору оренди сторони погодили обов`язок орендаря своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату, а також відповідно до п.3.3 договору щоденно оплачувати контролеру-касиру ринку вартість за користування додатковою площею ринку.

Договір укладено на 1 рік, і діє з 01.01.2014 до 31.12.2014 включно (п.6.1 договору).

Згідно з п.6.3. договору, якщо орендар має намір укласти договір на наступний строк, він зобов`язаний не пізніше, ніж за один місяць до закінчення терміну дії цього договору, подати орендодавцю письмову заяву з додаванням копій правовстановлюючих документів. За умови відсутності в орендодавця заперечень, договір може бути пролонгований на такий же термін. В іншому випадку договір припиняє дію відповідно до п.6.1.

Так, додатковою угодою від 17.12.2014 до договору оренди №272 від 31.12.2013 сторони пролонгували даний договір оренди на термін з 01.01.2015 по 31.12.2015 (а.с. 170).

Вищевказаний договір, додаткова угода підписані сторонами.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди в розумінні ст.759 ЦК України, відповідно до якої за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату та на певний строк.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч.1 ст.763 ЦК України).

Позивач, вважаючи договір оренди розірваним з 01.01.2016 та враховуючи, що відповідач не повернув предмети оренди, на підставі ч.2 ст.785 ЦК України заявляв вимогу про стягнення з відповідача неустойки в розмірі подвійної плати за користування торгівельними майданчиками за час прострочення за період з 01.01.2016 по 01.03.2017 в сумі 35550,48грн за договором оренди №272 від 31.12.2013. Вказані вимоги були предметом розгляду у справі №906/282/17 за позовом Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" до Фізичної особи-підприємця Давидюк Наталії Миколаївни.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 06.11.2017 у справі №906/282/17 у позові було відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.01.2018 року рішення Господарського суду Житомирської області від 06.11.2017 у справі №906/282/17 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Давидюк Наталії Миколаївни на користь підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" неустойку в сумі 34977,08 грн.

У відповідності до ст.284 ГПК України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При вирішенні спору у даній справі підлягає застосуванню положення ч.4 ст.75 ГПК України, і суд виходить з того, що обставина закінчення строку дії договору №272 від 31.12.2015 вважається встановленою судом у господарській справі №282/17, і для господарського суду у цій справі має преюдиційне значення.

Згідно з постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.01.2018 року у справі №906/282/17, апеляційною інстанцією прийнято рішення про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки в розмірі 34977,08грн, нарахованої за період з 08.01.2016 по 01.03.2017.

В подальшому, 24.01.2018 позивач направив відповідачу лист №64 з вимогою про сплату неустойки в сумі 25393,20грн, нарахованої за період з 01.03.2017 по 01.01.2018 та звільнення торгівельних майданчиків №№92, 93, 103, 92/1 (а.с.17).

Відповідач відповіді на лист позивача №64 від 24.01.2118 не надав, неустойку позивачу не сплатив.

У лютому 2019 року позивач звернувся з позовом у даній справі, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення орендованих торгівельних майданчиків, у зв`язку з чим позивач нарахував відповідачу неустойку в розмірі подвійної плати за користування об`єктами оренди за час прострочення за наступний період, а саме з 01.03.2017 по 01.02.2019 на загальну суму 58404,36грн.

Представник відповідача у судовому засіданні 05.06.2019 посилалась на те, що у 2016 році ще під час розгляду справи №906/282/17 відповідачем було забране обладнання та кіоски, тобто звільнено торгівельні майданчики позивача, у зв`язку з чим вона не користувалась цим майном. Вказала, що за порадою свого представника, відповідач при розгляді справи №906/282/17 зазначала, що продовжувала користуватись торгівельними майданчиками, оскільки вважала, що договір далі діє і з неї будуть стягнуті незначні кошти. Також вказала, що під час здійснення 08.01.2016 демонтажу майна і обладнання відповідача з торгівельних майданчиків ринку, запрошувались представники міської ради, про що свідчить підпис депутата в акті від 08.01.2016 про звільнення торгівельних майданчиків. У зв`язку з цим представник відповідача вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч.1,3,4 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем подано до матеріалів справи ксерокопію акту про звільнення торгівельних майданчиків, який складено на підтвердження того, що 08.01.2016 об 15-00 за адресою: Житомирська область, м.Коростишів, вул.Шевченка , 40 фізичною особою Давидюк Н.М. було демонтовано належні їй металеві кіоски з торгівельних майданчиків №92 площею 6,75м.кв., №93 площею 6,75м.кв., №103 площею 6,75м.кв., №92/1 площею 1,5м.кв., загальною площею 21,75м.кв., підприємства райспоживспілки "Кооперативний ринок" та вивезено їх за межі території ринку (а.с.157). З копії акту вбачається, що його склали фізичні особи-підприємці Давидюк Н.М ., Денисюк І.Л., Веселовська-Галєєва Ю.В., Давидюк О.О. та депутат Муравська А.О . Будь-яких відомостей про осіб позивача в ньому не зазначено.

Також відповідачем подано ксерокопію акту прийому-передачі, який складено ФОП Давидюк Н.М . (замовник) та ФОП Полозенко В.В. (виконавець) про те, що виконавець 08.01.2016 виконав та передав, а замовник прийняв роботи з демонтажу тимчасових споруд №92, №92, №103, №92/1 та вивезення їх з території вул.Шевченка, 40 в м.Коростишеві Житомирської області (а.а.158).

Ксерокопії акту про звільнення торгівельних майданчиків та акту прийому-передачі містять дату 08.01.2016.

Слід зазначити, що приймаючи 22.01.2018 рішення у справі №906/282/17 (сторонами у спорі були ті ж особи, що і у даній справі) Рівненський апеляційний господарський суд виходив з того, що матеріали справи не містять як доказів повернення відповідачем позивачу орендованого майна, так і доказів, які свідчили б про вчинення відповідачем дій, направлених на повернення майна позивачу (відмова позивача від підписання акту приймання-передачі майна тощо). Судом також зазначено, що у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що не звертався до орендодавця із заявою по намір укласти договір оренди на 2016 рік, як того вимагає п.6.3 договору, та водночас продовжував користуватися майном позивача, вважаючи, що термін дії договору продовжено у відповідності до ст.764 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.42 ГПК України учасники справи зобов`язані, зокрема, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Положення ч.4 ст.42 ГПК України містить імперативне правило про те, що за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

Згідно з ч.ч.1,2, ст.91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Наказом Держспоживстандарту України №55 від 7 квітня 2003р затверджено Національний стандарт України "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003" (далі по тексту - ДСТУ 4163-2003), який поширюється на організаційно-розпорядчі документи (далі - документи) - постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності: - органів державної влади України, органів місцевого самоврядування; - підприємств, установ, організацій та їх об`єднань усіх форм власності (далі - організацій).

Цей стандарт установлює: склад реквізитів документів; вимоги до змісту і розташовування реквізитів документів; вимоги до бланків та оформлювання документів; вимоги до документів, що їх виготовляють за допомогою друкувальних засобів.

Подані відповідачем копії письмових доказів не відповідають вимогам ч.ч.4,5 ст.91 ГПК України (копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення) та приписам пункту 5.27 Державної Уніфікованої системи документації ДСТУ 4163-2003 (відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів: "згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії; засвідчуватись повинна кожна сторінка документу з відтиском печатки юридичної особи).

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому, питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Так, судом встановлено, що надані суду відповідачем до клопотання про долучення письмових доказів від 22.05.2019 копії документів, зокрема, акт від 08.01.2016 про звільнення торгівельних майданчиків та акт прийому-передачі від 08.01.2016 не містять слів "згідно з оригіналом", назви посади особи, яка засвідчила копії документів та дату його посвідчення, тобто не засвідчені у встановленому порядку.

При цьому, на підставі доказів, які не відповідають встановленим критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, що визначені статтями 76 - 79 ГПК України, не можуть бути достовірно встановлені наявність або відсутність певних обставини (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, тому ці докази не приймаються судом до уваги. (Аналогічну правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду від 14.12.2018 у справі №914/809/18).

Відтак, відповідачем, всупереч вимогам ч.3 ст.13 ГПК України, не доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень щодо звільнення торгівельних майданчиків, оскільки не надано достовірних доказів на їх підтвердження, а подані ксерокопії актів від 08.01.2016 про звільнення торгівельних майданчиків та прийому-передачі не можуть бути визнані судом достовірними, належними, допустимими та достатніми, які дали б змогу дійти висновку про наявність дійсних обставин, що входять до предмету доказування в частині демонтажу відповідачем кіосків з торгівельних майданчиків №92 площею 6,75м.кв., №93 площею 6,75м.кв., №103 площею 6,75м.кв., №92/1 площею 1,5м.кв., загальною площею 21,75м.кв., за адресою: Житомирська область, м.Коростишів, вул.Шевченка, 40 та повернення їх Підприємству райспоживспілки "Кооперативний ринок".

Таким чином, доказів припинення користування та повернення позивачу торговельних майданчиків №92, 93, 103, 92/1 відповідач станом на час прийняття рішення у даній справі суду не надав.

Умовами пп.4.3.8 п.4.3 договору №272 від 31.12.2013 передбачено, що у разі припинення або розірвання договору, орендар у 7-ми денний термін зобов`язується звільнити об`єкт оренди та повернути його орендодавцеві у стані не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди з вини орендаря.

Частина 1 статті 785 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Частиною 1 статті 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема, у випадку прострочення виконання (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною 2 статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Водночас, неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Таким чином, законодавством, що регулює орендні правовідносини, встановлена можливість стягнення неустойки за весь час прострочення невиконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди. При цьому, для застосування наслідків, передбачених ч.2 ст.785 ЦК України необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконував (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 року у справі №5015/4879/12).

За змістом погоджених у пп.4.3.8 п.4.3 договору №272 від 31.12.2013 умов саме на відповідача покладено обов`язок у 7-ми денний термін звільнити об`єкт оренди та повернути його орендодавцеві у разі припинення дії договору.

Тобто, повернення майна з оренди залежало від дій відповідача, який повинен був самостійно звільнити об`єкт оренди та повернути його орендодавцеві. Водночас, як встановлено судом, відповідач після припинення дії договору оренди 31.12.2015 та станом на час прийняття рішення у даній справі, торговельні майданчики №92, 93, 103, 92/1 позивачу не повернув (доказів протилежного матеріали справи не містять), а отже відповідач продовжує їх використовувати у своїй діяльності. При цьому, в постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 22.01.2018 у справі №906/282/17 було також встановлено факт, що станом на дату її винесення відповідач умисно не повертала орендодавцю майно - торговельні майданчики.

За змістом п.7.4 договору №272 сторони домовились повідомляти один одного рекомендованою поштою, вказавши свої поштові реквізити.

В листі №64 від 24.01.2018 позивач, окрім вимоги про сплату неустойки просив відповідача звільнити торгівельні майданчики №92, 93, 103, 92/1. Вказаний лист відповідач отримала 31.01.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 183 (а.с.17 на звороті). Однак, відповідач відповіді на лист позивача не надала, торгівельні майданчики позивачу не повернула, про причини неможливості їх повернення не повідомила.

При цьому, в матеріалах справи наявний оригінал комісійного акту від 22.05.2019, в якому комісія у складі заступника директора ПР "Кооперативний ринок" Станчика С.М., головного бухгалтера Петровської З.А. та контролера ринку Докукіної О.В. підтверджують використання ФОП Давидюк Н.М. в господарській діяльності у період з 01.03.2017 по 22.05.2019 торгівельних майданчиків №92, 93, 103, 92/1 (а.с.162). Суд враховує, що даний акт не містить підпису відповідача, як і відмітки щодо відмови останньої від підпису, що оцінюється судом критично у розумінні положень ч. 1 ст. 77 ГПК, оскільки обставини, які повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Разом з тим, суд бере до уваги, що обставини, які входять у предмет доказування по справі, які вбачаються з комісійного акту від 22.05.2019, а саме, щодо використання ФОП Давидюк Н.М. в господарській діяльності у період з 01.03.2017 по 22.05.2019 торгівельних майданчиків №92, 93, 103, 92/1, знаходять своє підтвердження в ході розгляду справи з досліджених матеріалів справ в сукупності, оскільки протилежного суду не доведено.

Встановлені судом обставини спростовують доводи відповідача про проведення демонтажу металевих кіосків, які належать ФОП Давидюк Н.М . з торговельних майданчиків №92,93,103,92/1 позивача, ще 08.01.2016.

Посилання представника відповідача на те, що з квітня 2019 року у відповідача існують договірні відносини щодо торгівельних площ на ринку з КП "Міський ринок" до уваги судом не приймаються, оскільки доказів на підтвердження даних обставин відповідачем суду не надано.

В матеріалах справи наявна ксерокопія рішення Коростишівської міської ради №721 від 23.04.2019 "Про передачу в оперативне управління КП "Міський ринок" комунального майна", відповідно до пункту 1 якого вирішено передати в оперативне управління КП "Міський ринок" об`єкт благоустрою території у вигляді твердого замощення земельної ділянки асфальто-бетонним покриттям (далі об`єкт) загальною площею 10200кв.м. вартістю 214672,00грн, що розташований за адресою вул. Шевченко, 40 в м.Коростишів (а.с.155).

Тобто, у разі, якщо б і мало місце укладення договору оренди з КП "Міський ринок", то це могло б відбутись лише після 23.04.2019. Період за який позивачем заявлено про стягнення з відповідача неустойки - з 01.03.2017 по 01.02.2019, тобто навіть у разі укладення відповідачем договору оренди з КП "Міський ринок", дана обставина в жодному разі не впливає на заявлені позивачем позовні вимоги у даній справі.

Посилання відповідача на те, що позивач не є власником земельної ділянки, на якій розташовані торгівельні майданчики судом також не приймається до уваги, оскільки використання торгівельного місця не є тотожним використанню земельної ділянки. Правовідносини між Підприємством Коростишівської райспоживспілки" "Кооперативний ринок" та Коростишівської міської ради щодо земельної ділянки не впливають на предмет доказування у даній справі та не мають правового значення для даного спору.

Враховуючи, що відповідач не повернув позивачу після припинення договору оренди №272 від 31.12.2013 торгівельні майданчики №92, 93, 103, 92/1, то позивач має право на отримання від відповідача неустойки за користування торговельними майданчиками.

Перевіривши проведені позивачем нарахування заявленої до стягнення з відповідача суми неустойки, господарський суд встановив, що вказані нарахування проведено арифметично вірно та у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки за прострочення користування орендованим майном в сумі 58404,36грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В силу приписів ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, на підставі поданих сторонами доказів судом встановлено, що позивач довів належними та допустимими доказами свої вимоги, доводи ж відповідача не знаходять свого підтвердження та спростовуються наявними у справі доказами та висновками суду, відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача 58404,36грн неустойки є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Давидюк Наталії Миколаївни ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

на користь Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (12501, Житомирська область, м.Коростишів, вул.Шевченка, буд.40; ідентифікаційний код 31843604):

- 58404,36грн неустойки,

- 1921,00грн витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 11.06.19

Суддя Кравець С.Г.

Віддрукувати:

1 - до справи,

2 - позивачу (рек. з пов.)

3 - відповідачу (рек.з пов.),