ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2019 р. Справа№ 910/10406/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від 27.12.2018 (вх. №09.1-04.1/697/19 від 23.01.2019) Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2018

у справі №910/10406/18 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Промексперт"

про визнання договору недійсним

за участю представників учасників справи:

від позивача - не з`явились

від відповідача - не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Краснодонвугілля" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Промексперт" про визнання недійсним договору №362/387-У/09-16 КУО від 12.09.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладений між сторонами Договір № 362/387-У/09-16 КУО від 12.09.2016 є недійсним, на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України, у зв`язку з відсутністю волевиявлення відповідача на його укладення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.11.2018 (повний текст рішення складено 10.12.2018) у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі про відмову у задоволенні позову, місцевий господарський суд, з посиланням на приписи ст. ст. 92, 202, 203, 215, 241, 626- 629, 837, 846, 853 ЦК України встановив відсутність обставин, з якими закон пов`язує недійсність правочину. Заява відповідача про застосування строків позовної давності відхилена судом першої інстанції у зв`язку із відсутністю підстав для задоволення позову.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач - Приватне акціонерне товариство "Краснодонвугілля", 28.12.2018 подав апеляційну скаргу б/н від 27.12.2018, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2018 у справі №910/10406/18 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято за неповним дослідженням усіх обставин справи в їх сукупності. Так, апелянт стверджує, що місцевим господарським судом не було призначено судової експертизи, що призвело до невірного вирішення спору. Також позивач звертає увагу на те, що висновки суду про відмову в задоволенні позову ґрунтуються на припущеннях.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2019 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2018 у справі №910/10406/18 залишено без руху на підставі ст.ст. 174, 260 ГПК України у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2019, після усунення позивачем недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою б/н від 27.12.2018 (вх. №09.1-04.1/697/19 від 23.01.2019) Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2018 у справі №910/10406/18. Відповідачу встановлено процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також надано сторонам строк на подання заяв, клопотань, пояснень, але не пізніше 27.03.2019.

Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 263 ГПК України, та не подав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2019 справу №910/10406/18 призначено до розгляду на 08.05.2019.

У зв`язку з неявкою представників учасників справи, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.05.2019 розгляд справи відкладено на 03.06.2019.

Представники сторін в судове засідання 03.06.2019 повторно не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення. Клопотань та заяв до початку судового розгляду справи від учасників справи не надходило, про поважність причин повторного неприбуття в судове засідання не повідомлялось.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що усі процесуальні документи суду надсилались учасникам справи за адресою наявною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та повідомленою стороною.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Ухвали Північного апеляційного господарського суду були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень (http://www.reyestr.court.gov.ua), а тому учасники справи мали змогу ознайомитися з текстом цих процесуальних документів.

Разом з цим, колегія суддів також зазначає, що застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що в даному контексті також слід враховувати правову позицію Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України», згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Враховуючи те, що явка представників учасників апеляційного провадження судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 46 ГПК України) є правом, а не обов`язком сторони, Північний апеляційний господарський суд, з огляду на обмеження розгляду апеляційної скарги процесуальними строками, дійшов висновку про можливість здійснення перегляду справи в апеляційному порядку за відсутності представників сторін, повідомлених належним чином.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

12.09.2016 між Приватним акціонерним товариством "КРАСНОДОНВУГІЛЛЯ" (замовник за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Промексперт" (виконавець за договором, відповідач у справі) укладено Договір № 362/387-У/09-16 КУО (далі - договір), згідно умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов`язок виконати роботи з паспортизації будівель та споруд СП «Ш/у «Самсонівське-Західне».

Згідно п. 3.3. договору, по закінченню робіт на проектуванні, виконавець надає замовнику акт здачі-приймання проектних робіт с доданням до нього звіту про результати обстеження будівель та паспортів технічного стану будівель та споруд.

У п. 3.4. договору встановлено, що замовник протягом 15 календарних днів з дня отримання акта здачі-приймання проектних робіт і звітної документації, зазначеної в п. 3.3. договору, зобов`язаний направити виконавцю підписаний акт здачі-приймання проектних робіт або вмотивовану відмову від приймання робіт. У випадку не підписання здачі-приймання робіт у визначений договором строк і ненадання вмотивованої відмови, вказаний акт вважається підписаним, а робота прийнятою.

Строк дії договору з моменту його підписання до 31.12.2016р. або до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 9.1. договору).

Вказаний правочин зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Промексперт" (відповідача у справі) підписаний директором Переверзевим А.А. та скріплений печаткою товариства.

28.12.2016 Приватним акціонерним товариством "КРАСНОДОНВУГІЛЛЯ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Промексперт" укладено додаткову угоду №28/1, згідно якої сторонами пролонговано дію договору до 31.03.2017.

Предметом розгляду у даній справі є вимога Приватного акціонерного товариства "КРАСНОДОНВУГІЛЛЯ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Промексперт" про визнання недійсним договору № 362/387-У/09-16 КУО від 12.09.2016 на підставі приписів ч. 3 ст. 203, ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до положень ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Тобто, в силу припису зазначеної статті, правомірність правочину презюмується і обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Як на підставу для визнання недійсним договору позивач посилається на відсутність волевиявлення відповідача на укладення правочину, оскільки наявний на ньому та додатковій угоді № 28/1 від 28.12.2012 до договору підпис директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Промексперт" Переверзева А.А. виконаний по різному.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Приписами ст. 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже двостороннім правочином є погоджена дія двох чи більше сторін. Для вчинення двостороннього правочину необхідно волевиявлення кожної із сторін та їх взаємоузгодженість. Договірні правовідносини виникають між суб`єктами лише тоді, коли кожна із сторін висловить свою волю на його встановлення і ця воля набуде характеру узгодженого волевиявлення.

Дослідивши зміст оспорюваного правочину, колегія суддів встановила, що даний договір за своєю правовою природою є договором підряду, правове регулювання якого здійснюється Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Так, у відповідності до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст. 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі (ст. 853 ЦК України).

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, 31.01.2017 між сторонами, згідно п. 3.3 договору № 362/387-У/09-16 КУО від 12.09.2016, був підписаний Акт здачі-приймання виконаних робіт на загальну суму 154 416,22 грн. Даний акт містить підписи та відтиски печаток сторін у даній справі.

Також, відповідачем до матеріалів справи представлено Звіти про результати технічного обстеження, які складені на виконання умов договору № 362/387-У/09-16 КУО від 12.09.2016.

Отже, встановлене, на переконання колегії суддів, є свідченням того, що відповідачем своїми діями з виконання договірних зобов`язань підтверджено волевиявлення на укладення оспорюваного правочину та досягнення відповідного господарського результату.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи ст. 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Крім того, аналіз правових позицій, викладених в постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/1163/17, від 25.04.2018 у справі № 910/9915/17, від 10.04.2018 у справі № 910/11079/17 свідчить, що вони містять висновок про те, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів тощо).

Разом з цим у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/1163/17 зазначено, що схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, передача транспортних засобів, зняття їх з обліку із наданням усіх необхідних документів та прийняття часткової або повної оплати за спірними договорами).

Підсумовуючи вищенаведене, а також з врахуванням наявності у даній справі достатніх доказів в обґрунтування обставин вчинення відповідачем конклюдентних дій, зокрема, щодо виконання оспорюваного правочину, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про недоведеність позивачем відсутності волевиявлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Промексперт" (відповідача у справі) на укладення оспорюваного договору.

Оскільки позивачем належними, допустимими та достатніми доказами, в розумінні приписів ст. ст. 76, 77, 79 ГПК України, не доведено наявності обставин, з якими закон, зокрема, приписи ч. 3 ст. 203 ЦК України, пов`язує настання недійсності правочину, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення позову у даній справі.

Водночас, звертаючись з апеляційною скаргою Приватне акціонерне товариство "КРАСНОДОНВУГІЛЛЯ" вказує на те, що місцевий господарський суд, задля забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування усіх обставин справи, в порядку ст. 99 ГПК України, зобов`язаний був призначити судову експертизу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Виходячи зі змісту вказаної норми, колегія суддів зазначає, що призначення експертизи у справі є правом, а не обов`язком суду, для реалізації якого, у даному випадку, у суду першої інстанції були відсутні достатні підстави з огляду на диспозитивність принципу господарського судочинства.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що у відповідності до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ч. 3, ч. 4 ст. 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення його права відповідачем.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 79 ГПК України унормовано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Беручи до уваги те, що позивачем питання щодо підробки підпису уповноваженої особи відповідача на оспорюваному правочині та, відповідно, призначення експертизи не порушено, а представлені відповідачем в спростування доводів позовних вимог документи є достатніми, в контексті ст. 79 ГПК України, та свідчать про наявність волевиявлення відповідача на настання правових наслідків, які обумовлені договором № 362/387-У/09-16 КУО від 12.09.2016, судова колегія відхиляє твердження апелянта про порушення місцевим господарським судом норм процесуального закону як необґрунтовані, оскільки вони не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2018 у справі № 910/10406/18 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (позивача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2018 у справі № 910/10406/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2018 у справі № 910/10406/18 залишити без змін.

3. Справу № 910/10406/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст.ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 07.06.2019