СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2019 р. Справа № Б-39/02-09

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Геза Т.Д. , суддя Крестьянінов О.О.

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Виконавчого комітету Ізюмської міської ради (вх. №1203 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 19.03.2019, постановлену в приміщенні Господарського суду Харківської області колегією суддів: головуючий суддя Савченко А.А., суддя Міньковський С.В., суддя Яризько В.О. у справі № Б-39/02-09

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ізюмський тепловозоремонтний завод", м. Ізюм Харківської області

до Відкритого акціонерного товариства "Ізюмський тепловозоремонтний завод", м. Ізюм Харківської області

за участю Прокуратури Харківської області,

про банкрутство,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.03.2019 задоволено скаргу ліквідатора на бездіяльність учасника ліквідаційної процедури (вх. №12654), з урахуванням наданих уточнень (вх. 32408). Визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Ізюмської міської ради щодо неприйняття до територіальної громади для подальшого використання захисної споруди №79781 - склад інвентарю інв.№5036, що знаходиться на балансі ВАТ "ІТРЗ". Зобов`язано Виконавчий комітет Ізюмської міської ради прийняти до територіальної громади для подальшого використання захисну споруду №79781 - склад інвентарю інв.№5036, що знаходиться на балансі ВАТ "ІТРЗ".

Виконавчий комітет Ізюмської міської ради з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 19.03.2019 у справі №Б-39/02-09, в задоволенні скарги ліквідатора на бездіяльність учасника ліквідаційної процедури (вх. №12654), з урахуванням наданих уточнень (вх. №32408) відмовити.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.05.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Ізюмської міської ради (вх. №1203 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 19.03.2019 у справі №Б-39/02-09 та повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 11.06.2019.

28.05.2019 до суду апеляційної інстанції від ліквідатора ВАТ "ІТРЗ" арбітражного керуючого Саутенка С.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №5281), в якому ліквідатор заперечує проти доводів Виконавчого комітету Ізюмської міської ради щодо застосування частини 8 статті 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до спірних правовідносин; вважає ухвалу місцевого господарського суду законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу Виконавчого комітету Ізюмської міської ради на ухвалу Господарського суду Харківської області від 19.03.2019 залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

30.05.2019 до суду апеляційної інстанції від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області надійшли пояснення (вх. № 5316), в яких заявник посилається на те, що регіональне відділення виконує функції органу управління стосовно захисних споруд цивільного захисту державної форми власності, що не ввійшли до статутних капіталів господарських товариств при приватизації, а тому вказує на відсутність правових підстав здійснювати будь-які повноваження щодо спірної захисної споруди з огляду на те, що корпоратизація ВАТ "ІТРЗ" здійснена за рішенням відповідного органу управління - Міністерства транспорту України, процедуру приватизації ВАТ "ІТРЗ" через Фонд державного майна України або його регіональне відділення не проходило.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2019 у зв`язку з відпусткою судді Мартюхіної Н.О. здійснено повторний розподіл судової справи №Б-39/02-09 та визначено наступний склад колегії суддів для її розгляду: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Геза Т.Д., суддя Крестьянінов О.О.

В судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 11.06.2019 прокурор, представники Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області та відділу з питань банкрутства заперечували проти доводів апелянта щодо обов`язку ліквідатора передати спірний об`єкт до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, з огляду на невідповідність зазначених висновків скаржника положенням ч.13 ст. 41 Законом про банкрутство, у зв`язку з чим просили апеляційну скаргу Виконавчого комітету Ізюмської міської ради на ухвалу Господарського суду Харківської області від 19.03.2019 залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені відповідно до вимог статті 268 Господарського процесуального кодексу України, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення; конверт з судовою кореспонденцією, надісланий на адресу кредитора ТОВ "Залізницяремсервіс", який повернувся до суду апеляційної інстанції з відміткою відділення поштового зв`язку "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення".

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною першою статтею 42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності інших учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх представників учасників справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України зазначає про такі обставини.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.10.2009 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ізюмський тепловозоремонтний завод" порушено провадження у справі про визнання банкрутом Відкритого акціонерного товариства "Ізюмський тепловозоремонтний завод" в порядку статей 7, 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, що діяла до набрання чинності Законом від 22.12.2011 №4212-VІ.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.11.2010 у справі №Б-39/02-09 введено процедуру санації Відкритого акціонерного товариства "Ізюмський тепловозоремонтний завод".

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.06.2012 призначено керуючим санацією Відкритого акціонерного товариства "Ізюмський тепловозоремонтний завод" Костюка О.Г.

Постановою Господарського суду Харківської області від 03.12.2014 залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.03.2015 припинено процедуру санації ВАТ "ІТРЗ"; припинено повноваження керуючого санацією боржника - Костюка О.Г.; визнано ВАТ "ІТРЗ" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором ВАТ "ІТРЗ" арбітражного керуючого Костюка О.Г., якого зобов`язано виконати ліквідаційну процедуру та надати суду обґрунтований звіт про виконану роботу, ліквідаційний баланс, а також всі докази, що свідчать про виконання ліквідаційної процедури.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.11.2015 усунуто арбітражного керуючого Костюка О.Г. від виконання обов`язків ліквідатора Відкритого акціонерного товариства "Ізюмський тепловозоремонтний завод", призначено ліквідатором ВАТ "ІТРЗ" арбітражного керуючого Саутенко С.О.

10.05.2018 до Господарського суду Харківської області від ліквідатора боржника арбітражного керуючого Саутенка С.О. надійшла скарга на бездіяльність учасника ліквідаційної процедури (вх. № 12654), в якій ліквідатор просив суд:

- задовольнити скаргу арбітражного керуючого, ліквідатора ВАТ "ІТРЗ" Саутенко С.О. на бездіяльність виконавчого комітету Ізюмської міської ради щодо відмови вирішити питання щодо подальшого використання захисної споруди № 79781 - склад інвентарю інв. № 5036, що знаходиться на балансі ВАТ "ІТРЗ";

- визнати бездіяльність виконавчого комітету Ізюмської міської ради щодо відмови вирішити питання щодо подальшого використання захисної споруди № 79781 - склад інвентарю інв. № 5036, що знаходиться на балансі ВАТ "ІТРЗ";

- зобов`язати виконавчий комітет Ізюмської міської ради вирішити питання щодо подальшого використання захисної споруди № 79781 - склад інвентарю інв. № 5036, що знаходиться на балансі ВАТ "ІТРЗ" (т.124, а.с. 3-7).

В обґрунтування наявності підстав для задоволення вказаної заяви (скарги) ліквідатор з посиланням на приписи статей 1, 40, 41, 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", положення пункту 14 Порядку створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 № 138, вказував на те, що Виконавчий комітет Ізюмської міської ради ухиляється від вирішення питання щодо подальшого використання захисної споруди цивільного захисту № 79781 - склад інвентарю № 5036, що знаходиться на балансі ВАТ "ІТРЗ"; вказані обставини перешкоджають здійсненню ліквідаційної процедури відносно боржника.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.05.2018 прийнято та призначено до розгляду скаргу ліквідатора на бездіяльність учасника ліквідаційної процедури (вх. № 12654). Залучено до участі у справі №Б-39/02-09 в якості учасника у справі про банкрутство - особи, яка бере участь у провадженні у справі, в межах розгляду скарги ліквідатора на бездіяльність учасника ліквідаційної процедури (вх. № 12654) Виконавчий комітет Ізюмської міської ради (т.124, а.с. 1-2).

15.11.2018 ліквідатором ВАТ "ІТРЗ" подано до суду першої інстанції уточнення до скарги на бездіяльність учасника ліквідаційної процедури, в якому ліквідатор просив суд:

- задовольнити скаргу арбітражного керуючого, ліквідатора ВАТ "ІТРЗ" Саутенко С.О. на бездіяльність Виконавчого комітету Ізюмської міської ради щодо не прийняття до територіальної громади для подальшого використання захисної споруди № 79781 - склад інвентарю інв. № 5036, що знаходиться на балансі ВАТ "ІТРЗ";

- визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Ізюмської міської ради щодо не прийняття до територіальної громади для подальшого використання захисної споруди № 79781 - склад інвентарю інв. № 5036, що знаходиться на балансі ВАТ "ІТРЗ";

- зобов`язати Виконавчий комітет Ізюмської міської ради прийняти до територіальної громади для подальшого використання захисну споруду №79781 - склад інвентарю інв. № 5036, що знаходиться на балансі ВАТ "ІТРЗ", без додаткових вимог (т.124, а.с. 82).

19.03.2019 місцевим господарським судом постановлено оскаржувану ухвалу про задоволення скарги ліквідатора на бездіяльність учасника ліквідаційної процедури (вх. №12654), з урахуванням наданих уточнень (вх. 32408).

При постановленні оскаржуваної ухвали місцевий господарський суд, керуючись приписами статей 41, 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", статей 10, 11 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статтею 19 Кодексу цивільного захисту України, положеннями пункту 14 Порядку створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 № 138, виходив з того, що нормами Закону про банкрутство передбачено обов`язкове передання об`єктів комунальної інфраструктури, виявлених під час ліквідаційної процедури, до комунальної власності територіальних громад, а отже ліквідатор ВАТ "ІТРЗ" зобов`язаний передати, а Виконавчий комітет Ізюмської міської ради прийняти у власність територіальної громади спірне майно. При цьому, суд першої інстанції, зазначивши про те, що бездіяльність Виконавчого комітету Ізюмської міської ради щодо неприйняття до комунальної власності територіальної громади захисної споруди є противоправною, а тому з метою недопущення затягування ліквідаційної процедури та порушення прав громадян та учасників процесу дійшов висновку про необхідність задоволення скарги (заяви) ліквідатора.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що наказом Міністерства транспорту України від 03.05.2001 №274 перетворено Ізюмський державний тепловозоремотний завод у відкрите акціонерне товариство "Ізюмський тепловозоремонтний завод" (далі - ВАТ "ІТРЗ"), а отже, у відповідності до пункту 13 Порядку створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку в даному випадку уповноважений орган управління захисної споруди проводить заходи, спрямовані на визначення його балансоутримувачем та укладення з ним договорів про утримання (зберігання) захисних споруд.

Апелянт вказує на те, що пунктом 1.4 Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженого наказом Фонду державного майна України та Міністерства економіки України від 19.05.1999 №908/68, визначено способи управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації.

На думку скаржника, враховуючи вимоги ч. 8 ст. 42 Закону про банкрутство про повернення майна щодо якого боржник є користувачем, балансоутримувачем або зберігачем його власнику, спірні об`єкти - захисні споруди цивільного захисту, повинні бути повернуті власнику - Державі Україні в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області балансоутримувачем (ВАТ "ІТРЗ" в особі ліквідатора) та прийняті власником.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 6 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Статтею 9 Закону про банкрутство встановлено, що справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Таким чином, провадження у справах про банкрутство регулюється Господарським процесуальним кодексом України у випадках, коли його норми безпосередньо визначають правила даного провадження або мають універсальний характер для будь-якої стадії судового процесу, або процесуальної дії, з урахуванням встановлених Законом особливостей.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями частини четвертої статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Системний аналіз положень Закону про банкрутство дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

За умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону про банкрутство, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Такі правові висновки щодо застосування норм права викладені в постановах Верховного Суду від 16.04.2018 у справі №920/847/17, від 13.03.2018 у справі №922/928/17, від 03.05.2018 у справі №904/7981/17, від 17.10.2018 у справі № 5023/5847/11.

За приписами пункту 1-1 Розділу X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", викладеного у новій редакції згідно з Законом України від 22.12.2011 №4212-VI, який набрав чинності 19.01.2013, положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури";

Враховуючи зазначене, в даному випадку застосовуються положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, що діяла після 19.01.2013.

Судова колегія зазначає, що нормами статей 4, 38, 40 розділу VIII Закону про банкрутство визначено наслідки визнання боржника банкрутом та повноваження господарського суду у ліквідаційній процедурі.

Зокрема, частиною 4 статті 40 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає скарги на дії (бездіяльність) учасників ліквідаційної процедури та здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Розгляд скарг на дії учасників у ліквідаційній процедурі передбачає певну процедуру звернення із такою скаргою, порядок її розгляду, а також суб`єктний склад осіб, що мають право на звернення з такою скаргою та суб`єктний склад осіб, дії яких можуть бути оскаржені в ліквідаційній процедурі боржника.

Статтею 1 Закону про банкрутство визначено, що учасники у справі про банкрутство - сторони, забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

При цьому, колегія суддів враховує, що вищевказаний перелік учасників провадження у справі про банкрутство не є вичерпним, оскільки до учасників справи про банкрутство названа стаття відносить також інших осіб, які у випадках, передбачених Законом про банкрутство, беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Законодавством визначено умови, за наявності яких особа набуває правового статусу учасника провадження у справі про банкрутство, а також допускає участь у справі про банкрутство інших осіб, чиї інтереси можуть порушуватися в ході здійснення ліквідаційної процедури або дії яких призводять до затягування ліквідаційної процедури та порушення прав інших учасників справи.

Так, предметом оскарження у даному випадку є бездіяльність Виконавчого комітету Ізюмської міської ради щодо вирішення питання про подальше використання захисної споруди цивільного захисту № 79781 - склад інвентарю № 5036, що знаходиться на балансі ВАТ "ІТРЗ".

Оскільки під час розгляду скарги ліквідатора ВАТ "ІТРЗ" на бездіяльність учасника ліквідаційної процедури господарським судом здійснюється оцінка правомірності дій/бездіяльності такого учасника, а її розгляд може мати правові наслідки щодо особи, стосовно якої було подано скаргу, то місцевим господарським судом правильно залучено до участі у справі №Б-39/02-09 в якості учасника у справі про банкрутство - Виконавчий комітет Ізюмської міської ради.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що повноваження ліквідатора унормовано статтею 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та передбачено, що ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку (ч.1 ст.41).

Відповідно до частини 2 статті 41 Закону про банкрутство ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема, такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Частиною 13 статті 41 Закону про банкрутство встановлено, що у разі ліквідації підприємства - банкрута, зобов`язаного згідно із законодавством передати територіальній громаді об`єкти житлового фонду, в тому числі гуртожитки, дитячі дошкільні заклади та об`єкти комунальної інфраструктури, арбітражний керуючий (ліквідатор) передає, а орган місцевого самоврядування приймає такі об`єкти без додаткових умов у порядку, встановленому законодавством.

Частиною 1 статті 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання боржника банкрутом" передбачено, що всі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об`єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури, що належать юридичній особі - банкруту, які передаються в і порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Як вже було зазначено вище, ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.10.2009 порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ "ІТРЗ" за загальною процедурою в порядку статей 7, 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.2013; постановою Господарського Харківської області від 03.12.2014 визнано ВАТ "ІТРЗ" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

В ході здійснення ліквідаційної процедури ліквідатором було встановлено, що на балансі Відкритого акціонерного товариства "Ізюмський тепловозоремонтний завод" обліковується захисна споруда №79781 - склад інвентарю інв. № 5036, за адресою: м. Ізюм, пров. Ювілейний, 1 та обладнання цивільної оборони.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 2 Кодексу цивільного захисту України захисні споруди цивільного захисту - інженерні споруди, призначені для захисту населення від впливу небезпечних факторів, що виникають внаслідок надзвичайних ситуацій, воєнних дій або терористичних актів.

Положеннями частини 1 статті 32 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що до захисних споруд цивільного захисту належить сховище - герметична споруда для захисту людей, в якій протягом певного часу створюються умови, що виключають вплив на них небезпечних факторів, які виникають внаслідок надзвичайної ситуації, воєнних (бойових) дій та терористичних актів; протирадіаційне укриття - негерметична споруда для захисту людей, в якій створюються умови, що виключають вплив на них іонізуючого опромінення у разі радіоактивного забруднення місцевості.

Утримання захисних споруд цивільного захисту у готовності до використання за призначенням здійснюється суб`єктами господарювання, на балансі яких вони перебувають (у тому числі споруд, що не увійшли до їх статутних капіталів у процесі приватизації (корпоратизації), за рахунок власних коштів (ч.8 ст. 32 Кодексу цивільного захисту України).

З моменту виключення захисної споруди із фонду споруд цивільного захисту вона втрачає статус захисної споруди цивільного захисту, а володіння, користування та розпорядження такою спорудою здійснюється відповідно до закону (ч.11 ст. 32 Кодексу цивільного захисту України).

Захисні споруди цивільного захисту державної та комунальної власності не підлягають приватизації (відчуженню) (ч.12 ст. 32 Кодексу цивільного захисту України).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи не містять доказів про те, що спірний об`єкт був виключений із фонду споруд цивільного захисту та чи втратив він статус захисної споруди цивільного захисту.

Разом з тим, Кодекс цивільного захисту України визначає повноваження органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов`язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності (ст. 1 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 16 частини 2 статті 17 Кодексу цивільного захисту України, формування та реалізація заходів державної політики щодо створення, утримання та реконструкції фонду захисних споруд цивільного захисту, ведення їх обліку належить до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері цивільного захисту, яким є Державна служба України з надзвичайних ситуацій.

Згідно з частиною 1 статті 18 Кодексу цивільного захисту України, до повноважень інших центральних органів виконавчої влади у сфері цивільного захисту (територіальні органи Державної служби України з надзвичайних ситуацій в АРК, областях, містах Києві та Севастополі) належить, зокрема, організація обліку фонду захисних споруд цивільного захисту суб`єктів господарювання, що належать до сфери їх управління, та захисних споруд цивільного захисту державної власності, що перебувають на балансі суб`єктів господарювання приватної форми власності; виключення за погодженням з центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, сховищ та протирадіаційних укриттів з фонду захисних споруд цивільного захисту (пункти 11, 13 частини 1 цієї статті).

Положеннями частини 1 статті 19 Кодексу цивільного захисту України визначено повноваження місцевих державних адміністрацій у сфері цивільного захисту, до яких, зокрема, віднесено прийняття рішень про подальше використання захисних споруд цивільного захисту державної та комунальної власності; організація обліку фонду захисних споруд цивільного захисту; організація проведення технічної інвентаризації захисних споруд цивільного захисту, виключення їх за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері цивільного захисту, з фонду таких споруд (пункти 25, 26, 28 частини 1 цієї статті).

Відповідно до частини 2 статті 19 Кодексу цивільного захисту України, до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері цивільного захисту належить, зокрема, прийняття рішень про подальше використання захисних споруд цивільного захисту державної та комунальної власності у разі банкрутства (ліквідації) суб`єкта господарювання, на балансі якого вона перебуває, та безхазяйних захисних споруд; організація обліку фонду захисних споруд цивільного захисту; організація проведення технічної інвентаризації захисних споруд цивільного захисту, виключення їх за погодженням з центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, з фонду захисних споруд цивільного захисту (пункти 26, 27, 29 частини 2 статті 19 Кодексу).

Отже, законодавець визначив систему органів (як державної виконавчої влади, так і місцевого самоврядування), що здійснюють реалізацію державної політики у сфері цивільного захисту, з розмежуванням їх повноважень в залежності від статусу відповідного органу в структурі органів влади в Україні та виходячи із форми власності (державної, комунальної чи приватної) на захисну споруду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 № 138 затверджено Порядок створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку, який визначає механізм створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту (далі - захисні споруди), у тому числі споруд подвійного призначення та найпростіших укриттів, та ведення його обліку.

Як посилається апелянт, згідно пункту 13 Порядку у разі приватизації (корпоратизації) державного (комунального) підприємства, на балансі якого перебувають захисні споруди, уповноважений орган управління захисної споруди проводить заходи, спрямовані на визначення їх балансоутримувачів та укладення з ними договорів про утримання (зберігання) захисних споруд.

Судова колегія вважає безпідставним твердження скаржника щодо укладення з балансоутримувачем договору утримання (зберігання) захисних споруд з посиланням на пункт 13 цього Порядку, оскільки в даному випадку спір стосується вирішення питання про подальше використання захисної споруди цивільного захисту у зв`язку з банкрутством ВАТ "ІТРЗ" під час ліквідаційної процедури.

Водночас, пунктом 14 Порядку встановлено, що у разі банкрутства (ліквідації) балансоутримувача захисних споруд державної та комунальної форми власності, а також виявлення безхазяйних захисних споруд органи місцевого самоврядування за погодженням з місцевими держадміністраціями, а також центральними органами виконавчої влади, у сфері управління яких перебувають захисні споруди державної форми власності, приймають рішення про їх подальше використання.

За таких обставин, рішення про подальше використання захисної споруди, яка перебуває на балансі підприємства, що ліквідується в процедурі банкрутства, приймають органи місцевого самоврядування за погодженням з місцевими державними адміністраціями, а також центральними органами виконавчої влади, у сфері управління яких перебувають захисні споруди державної форми власності.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 11 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Пунктом 3 частини 1 статті 36 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад віднесено таке делеговане повноваження як організація та участь у здійсненні заходів, пов`язаних з мобілізаційною підготовкою та цивільним захистом, на відповідній території.

Матеріалами справи підтверджується, що, виконуючи повноваження щодо формування ліквідаційної маси банкрута та організації здійснення ліквідаційної процедури боржника, ліквідатор впродовж 2017- 2018 років неодноразово звертався до органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів з проханням вирішити питання подальшого використання захисної споруди цивільної оборони.

Зокрема, з метою виконання вимог чинного законодавства ліквідатор звернувся до Ізюмської міської ради з листом від 15.05.2017 вих. № 01-34/357, в якому повідомив про те, що під час здійснення ліквідаційної процедури ліквідатором встановлено, що на балансі ВАТ "ІТРЗ" обліковується захисна споруда - склад інвентарю інв. №5036, за адресою: м. Ізюм, пров. Ювілейний, 1 та обладнання цивільної оборони, а також посилаючись на положення пункту 14 Порядку створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 № 138, просив прийняти рішення про подальше використання зазначеної захисної споруди цивільного захисту (т.124, а.с.23).

У відповідь на зазначений лист виконавчий комітет Ізюмської міської ради листом від 09.06.2017 № 1823 повідомив ліквідатора, що для прийняття рішення щодо подальшого використання захисної споруди необхідно направити на адресу Ізюмської міської ради паспорт захисної споруди, копію результатів її технічної інвентаризації, як об`єкта нерухомого майна, копію облікової картки захисної споруди, витяг з ведення книги обліку захисних споруд і книги обліку споруд подвійного призначення та найпростіших укриттів, зразки яких визначені МВС (т.124, а.с. 24).

На виконання вимог Ізюмської міської ради ліквідатором направлено запитувану документацію, що підтверджується наданим до матеріалів справи листом від 04.07.2017вих. № 100/38, а саме: копію технічного на виробничий будинок «нежитлова будівля «Склад інвентаря та обладнання - В»; копію паспорта споруди № 1 (інв. № 79781) за адресою: м. Ізюм, в`їзд Ювілейний,1; копію інвентарної картки № 5036 обліку основних засобів; копію інвентаризаційного опису №10 основних засобів станом на 01.11.2016; копія акта технічної інвентаризації захисної споруди цивільного захисту №79781 станом на 20.09.2011, копію журнала перевірки стану сховища (протирадіаційного укриття) №1, розміщеного за адресою: м. Ізюм, в`їзд Ювілейний,1; копії експлуатаційних схем: фільтровентиляційного обладнання, ДЕС, опалення, водопостачання, ж-санвузла, санвузла. Повідомлено про те, що «Книга обліку захисних споруд» та «Книга обліку споруд подвійного призначення та найпростіших укриттів» на підприємстві не велись, оскільки захисна споруда одна (т.124, а.с. 25).

Оскільки відповідь на зазначений лист не надходила, ліквідатор звернувся до Виконавчого комітету Ізюмської міської ради з запитом від 11.10.2017№01-34/753 про надання інформації про хід розгляду звернення ліквідатора. Листом від 16.11.2017 №3671 у відповідь на запит ліквідатора було повідомлено про те, що робота щодо вирішення питання подальшого використання захисної споруди триває; про рішення комісії з питань використання захисних споруд цивільного захисту виконавчий комітет Ізюмської міської ради повідомить додатково (т.124, а.с. 28).

20.02.2018 ліквідатор повторно звернувся до Виконавчого комітету Ізюмської міської ради з запитом від 20.02.2018 №01-34/116. про надання інформації про хід розгляду звернення арбітражного керуючого Саутенко С.О. (вих. № 01-34/357 від 15.15.2017).

Листом від 29.03.2018 №1203 Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради повідомлено ліквідатора боржника про проведення попереднього розгляду питання подальшого використання захисної споруди цивільного захисту №79781. При цьому, зазначено про необхідність надати додаткові документи, а саме: паспорт та облікову картку сховища нового зразка, копію технічного паспорту на захисну споруду цивільного захисту та додаткову інформацію стосовно споруди.

03.04.2018 ліквідатором ВАТ "ІТРЗ" листом №01-34/237 повідомлено Виконавчий комітет Ізюмської міської ради, що технічна документація на захисну споруду цивільного захисту №79781 була надана заступнику Ізюмського міського голови Іщуку М.О. листом за вих. № 100/38 від 04.07.2017, інша технічна документація на захисну споруду цивільного захисту №79781 на ВАТ "ІТРЗ" відсутня. Також ліквідатор у вказаному листі повторно просив повідомити про хід розгляду звернення ліквідатора щодо вирішення питання подальшого використання захисної споруди цивільної оборони та прийняти рішення про її подальше використання (т124, а.с. 32-33).

Звертаючись у травні 2018 року до місцевого господарського суду зі скаргою на дії Виконавчого комітету Ізюмської міської ради ліквідатор виходив з того, що Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради не надано відповіді щодо подальшого використання захисної споруди цивільної оборони та не прийнято відповідного рішення, що свідчить про ухилення такого учасника від виконання передбаченого законом обов`язку та вжиття необхідних заходів для прийняття рішення про подальше використання захисної споруди, яка перебуває на балансі підприємства, що ліквідується в процедурі банкрутства, що в цілому перешкоджає ліквідатору у завершенні ліквідаційної процедури, яка триває з 2014 року.

Враховуючи, що нормами Закону про банкрутство передбачено обов`язкове передання об`єктів комунальної інфраструктури, виявлених під час ліквідаційної процедури, до комунальної власності територіальних громад міста, та зважаючи на те, що таке передання є безумовним, тобто відбувається без жодних додаткових умов, а отже, ліквідатор зобов`язаний передати, а виконавчий комітет Ізюмської міської ради прийняти у власність територіальної громади захисну споруду № 79781 - склад інвентарю інв. № 5036, за адресою: м. Ізюм, пров. Ювілейний, 1.

Правові висновки щодо обов`язкового прийняття органами місцевого самоврядування, в тому числі і об`єктів комунальної інфраструктури, викладені у постанові Верховного Суду від 19.02.2019 у справі №5023/182/12, та обґрунтовано враховані судом першої інстанції при розгляді відповідної справи.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим посилання апелянта на приписи пункту 1.4 Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі" (далі - Положення), затвердженого наказом Фонду державного майна України та Міністерства економіки України від 19.05.1999 №908/68, оскільки норми цього Положення застосовуються при управлінні державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але залишилося у них на балансі.

Водночас, у даному випадку згідно наказу Міністерства транспорту України від 03.05.2001 №274 перетворено Ізюмський державний тепловозоремотний завод у відкрите акціонерне товариство "Ізюмський тепловозоремонтний завод" (далі - ВАТ "ІТРЗ") у зв`язку із завершенням роботи комісії Ізюмського державного тепловозоремотного заводу, та у відповідності до вимог Положення про порядок корпоратизації підприємств, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.1993 № 508.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області у своїх письмових поясненнях також зазначило про відсутність правових підстав здійснювати будь-які повноваження щодо спірної захисної споруди з огляду на те, що корпоратизація ВАТ "ІТРЗ" здійснена за рішенням відповідного органу управління - Міністерства транспорту України, процедуру приватизації ВАТ "ІТРЗ" через Фонд державного майна України або його регіональне відділення не проходило.

Крім того, в наданих поясненнях додатково вказав на те, що на обліку в регіональному відділенні знаходиться 38 захисних споруд цивільного захисту, які не увійшли до статутних капіталів господарських товариств при приватизації, спірна захисна споруда №79781 не належить до сфери управління регіонального відділення, інформація стосовно належності зазначеної споруди до державної власності - відсутня.

За таких обставин, колегія суддів також вважає безпідставними доводи апелянта, що стосовно передачі спірного майна - захисної споруди цивільного захисту, підлягають застосуванню правила частини 8 статті 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", відповідно до якої майно, щодо якого боржник є користувачем, балансоутримувачем або зберігачем, повертається його власнику відповідно до закону або договору.

Судова колегія зазначає, що виходячи з вимог ч.13 ст. 41, ч. 1 ст. 42 Закону про банкрутство до компетенції ліквідатора віднесено тільки обов`язок передати територіальній громаді, зокрема, об`єкти комунальної інфраструктури, а відповідальність за прийняття компетентного рішення законодавцем покладено на орган місцевого самоврядування, який уповноважений на прийняття відповідного рішення про визначення подальшої долі об`єкта цивільного захисту.

З огляду на зазначені норми чинного законодавства та обставини справи, колегія суддів вважає, що така бездіяльність Виконавчого комітету Ізюмської міської ради щодо неприйняття захисної споруди цивільного захисту № 79781 - склад інвентарю інв. № 5036, що знаходиться на балансі ВАТ "ІТРЗ", до комунальної власності територіальної громади є противоправною, у зв`язку з чим, з метою недопущення затягування ліквідаційної процедури та порушення прав громадян та учасників процесу, господарський суд Харківської області дійшов правомірного висновку про задоволення скарги (заяви) ліквідатора та зобов`язання Виконавчого комітету Ізюмської міської ради прийняти до територіальної громади для подальшого використання захисну споруду №79781 - склад інвентарю інв.№5036, що знаходиться на балансі ВАТ "ІТРЗ".

Відповідно, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та спростовуються доводами викладеними у мотивувальній частині постанови.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржувана ухвала відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Виконавчого комітету Ізюмської міської ради без задоволення, а ухвали Господарського суду Харківської області від 19.03.2019 у справі № Б-39/02-09- без змін.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Ізюмської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 19.03.2019 у справі № Б-39/02-09 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 13.06.2019

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя Т.Д. Геза

Суддя О.О. Крестьянінов