ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2019 р. Справа № 909/1011/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Мирутенко О.Л.,

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства Український державний центр радіочастот в особі Карпатської філії ДП Український державний центр радіочастот, вих.№ф26/31/35 від 16 січня 2019 року

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26 грудня 2018 року, суддя Рочняк О.В.

у справі № 909/1011/18

за позовом Державного підприємства Український державний центр радіочастот, м. Київ в особі Карпатської філії ДП Український державний центр радіочастот, м. Івано-Франківськ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Авіаль Енерго Груп, м. Калуш, Івано-Франківська область

про стягнення зайво сплачених коштів в сумі 21 125 грн.

в с т а н о в и в :

19 листопада 2018 року Державне підприємство Український державний центр радіочастот в особі Карпатської філії ДП Український державний центр радіочастот звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Авіаль Енерго Груп про стягнення зайво сплачених коштів в сумі 21 125 грн.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 26 грудня 2018 року у справі №909/1011/18 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Суд у рішенні, враховуючи позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 22.01.2013 у справі № 3-69гс13 дійшов висновку, що виявлені внутрішньою ревізією порушення не можуть впливати на умови спірних договірних відносин і не можуть їх змінювати. Враховуючи те, що сторони погодили вартість робіт в договорі, зміна умов якого в односторонньому порядку не допускається, роботи були виконані та оплачені, суд дійшов висновку, що відповідачем не порушувалися умови укладеного сторонами договору підряду, положення законодавства та права позивача, а перераховані кошти не є безпідставно отриманими.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство Український державний центр радіочастот в особі Карпатської філії ДП Український державний центр радіочастот звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26 грудня 2018 року у справі № 909/1011/18 та прийняти нове рішення про задоволення позову. Зокрема вказує, що роботи, які виконувались відповідачем не відповідають їх дійсній ціні; суд першої інстанції не взяв до уваги те, що про завищення загальної вартості робіт позивачу стало відомо після проведення аудиту, а саме із звіту від 21.07.2017, тому ніяких зауважень ні до кошторису, ні до актів виконаних робіт позивач при підписанні не надавав; завідомо завищений кошторис позивачу надав саме відповідач, адже це передбачено п. 3.2. договору. Також скаржник зазначає, що проведена ревізія не є внутрішньою, оскільки проведена не бухгалтером чи керівником підприємства, а відповідними спеціалістами УДЦР, які встановили беззаперечні факти порушень при виконанні позивачем договору підряду. Крім того, стверджує, що судом першої інстанції не повідомлено відповідача про розгляд даної справи, не з`ясовано його фактичного місцезнаходження, тобто не вчинено жодних дій для можливості врегулювання спору шляхом примирення, висловлення позицій обох сторін, відтак повного з`ясування всіх обставин справи.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29 січня 2019 року у складі колегії суддів: Якімець Г.Г. (головуючий суддя), судді: Бойко С.М. та Бонк Т.Б. поновлено строк на подання апеляційної скарги та відкрито апеляційне провадження у справі № 909/1011/18.

Ухвалою суду від 11 лютого 2019 року справу №909/1011/18 призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України.

Поряд з тим, розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду №243 від 08 квітня 2019 року, у зв`язку з перебуванням у відпустці члена колегії судді Бонк Т.Б., призначено автоматизовану заміну складу колегії суддів у справі № 909/1011/18.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 квітня 2019 року справу № 909/1011/18 розподілено колегії суддів у складі: Якімець Г.Г. (головуючий суддя), судді: Бойко С.М. та Мирутенко О.Л.

Оскільки ціна позову в даній справі становить 21 125 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то враховуючи ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про розгляд цієї справи в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, про що вказано в ухвалі суду від 11 квітня 2019 року.

Розглянувши наявні в справі матеріали, давши оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26 грудня 2018 року у справі №909/1011/18 без змін, а апеляційної скарги Державного підприємства Український державний центр радіочастот в особі Карпатської філії ДП Український державний центр радіочастот без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 12.06.2015 Карпатською філією Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" (в тексті договору - Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВІАЛЬ ЕНЕРГО ГРУП" (в тексті договору - Підрядник) укладено договір підряду на проведення поточного ремонту приміщень № 9 відповідно до п.1.1 якого підрядник зобов`язується виконати поточний ремонт приміщень за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, 30-б, а замовник оплатити виконані роботи, згідно акту виконаних робіт.

Згідно з п.п.1.2, 1.3 договору обсяги робіт вказані у кошторисі; роботи, що не враховані в кошторисі, але виконані, оформляються у відомості обліку виконаних робіт, яка є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що вартість робіт, які доручається виконати Підряднику за даним договором, визначається на підставі кошторису та домовленості між сторонами і становить 56 000 (п`ятдесят шість тисяч) гривень.

Відповідно до п. 3.3. договору повний розрахунок за виконані роботи здійснюється не пізніше трьох днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт.

Договір вступає в дію з моменту підписання його сторонами та діє з 12.06.2015 по 31.12.2015 (п.п. 5.1, 5.2. договору).

На виконання умов договору 28.05.2015 сторонами підписано Локальний кошторис з розрахунком договірної ціни № 44-02-1-1, а саме на 56 000 грн.

31.08.2015 сторонами підписано акт приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2015 року (форма КБ-2 № 44-02-1-1) та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ-3), згідно з яких загальна вартість виконаних робіт становила 56 000 грн. Вказаний акт підписаний без зауважень та претензій до обсягу, якості та вартості виконаних робіт.

На підставі рахунків-фактур №СФ-4 від 01.07.2015 на суму 41 324, 50 грн та №СФ-5 від 17.08.2015 на суму 14 675, 50 грн позивач сплатив відповідачеві 56 000 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №525 від 06.07.2015 на суму 41 324, 50 грн та №680 від 31.08.2015 на суму 14 675, 50 грн.

Відповідно до плану проведення внутрішніх аудитів сектором внутрішнього аудиту УДЦР в 1 півріччі 2017 року, затвердженого наказом УДЦР від 23.12.16 №840, на підставі наказу УДЦР від 16.05.17 №302 аудиторською групою проведено плановий внутрішній аудит відповідності на тему "Комплексна оцінка фінансово-господарської діяльності Карпатської філії УДЦР" за період з 01.01.2015 по 30.04.2017.

У Звіті планового внутрішнього аудиту № 3 від 21.07.2017 виявлено завищення вартості прямих і непрямих витрат та проведених робіт на загальну суму 21 125 грн, оскільки зайво включено окремою позицією вартість робіт із ґрунтування поверхні площею 661 м2 на суму 0,9 тис. грн., оскільки ґрунтування поверхні враховано у складі робіт шпаклювання та фарбування; включення в акт № 44-02-1-1 надмірної кількості матеріальних ресурсів, зокрема, фарби Triora інтер`єрної матової у кількості 110 л із вартістю в прямих витратах 3,2 тис. грн.; безпідставно включено в акт № 44-02-1-1 піну монтажну та препарат для змивання піни на суму в прямих витратах 0,8тис. грн., які не передбачено для використання у складі виконаних робіт; до акту № 44-02-1-1 включено вартість малоцінного інструменту (шпатель, валик, пістолет для піни тощо) на загальну вартість в прямих витратах 0,8 тис. грн; завищення вартості робіт, яке виявлено під час контрольного обміру (фактичні обсяги робіт не співпадають із включеними до акту обсягами); незастосування відповідного понижуючого коефіцієнту 0,7 до вартості адміністративних витрат та показника прибутку.

Позивач 14.08.2017 та 25.09.2018 надсилав відповідачу листи № Ф26/01-05/554 та № Ф26/31/722, в яких просив повернути зайво сплачені кошти в розмірі 21 125 грн. Відповідей на вказані листи матеріали справи не містять.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Вимогами частини першої статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Судом першої інстанцій встановлено, що згідно з умовами договору підряду сторонами досягнуто домовленість про те, що вартість робіт за договором визначається на підставі кошторису та домовленості між сторонами і становить 56 000 грн, платежі замовник здійснює на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт.

При цьому замовник має право вимагати від підрядника безоплатного виправлення недоліків в роботі, спричинених відступом останнього від умов договору, а у разі виявлення дефектів виконання робіт до закінчення терміну дії договору, складається двосторонній акт розбіжностей, за яким підряднику у 10-денний термін (якщо сторони не домовились інакше) перероблює неякісно виконані роботи власним коштом, в тому числі, несе витрати на всі матеріали. Підрядник несе гарантійні зобов`язання за якість виконаних ним робіт протягом 24 місяців з дня підписання акту прийому-передачі виконаних робіт. У разі виявлення прихованих недоліків (наслідки неякісно виконаних робіт), замовник повідомляє про них підрядника, який зобов`язаний у місячний термін виправити виявлений дефект за свій рахунок.

Частиною четвертою статті 882 ЦК України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Відповідно до статті 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а у разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

Згідно із статтею 858 ЦК України, якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. Підрядник має право замість усунення недоліків роботи, за які він відповідає, безоплатно виконати роботу заново з відшкодуванням замовникові збитків, завданих простроченням виконання. У цьому разі замовник зобов`язаний повернути раніше передану йому роботу підрядникові, якщо за характером роботи таке повернення можливе. Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.

При цьому статтею 853 ЦК України передбачено, що якщо замовник не зробить заяви щодо невідповідності виконаної роботи умовам договору, відступів у виконанні роботи, інших недоліків під час прийняття робіт, він втрачає право у подальшому посилатись на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Як наслідок, перевірка вартості прямих та непрямих витрат, покладається на особу, що приймає роботи з боку замовника, під час підписання актів.

Отже, враховуючи приписи зазначених норм права, а також те, що позивач оглянув та прийняв за актом приймання-передачі виконаних робіт, які підписані та скріпленні печатками сторін без будь-яких зауважень і застережень виконані відповідачем підрядні роботи, обумовлені договором підряду, суд дійшов правомірного висновку, що позивач погодився як з якістю таких робіт, так і з їх кількістю.

Крім того, сторонами до Договору підряду підписано довідки про вартість виконаних робіт та витрат.

Мотивована відмова від приймання виконаних робіт з боку позивача в матеріалах справи відсутня. Водночас обсяг виконаних робіт погоджений сторонами та їх вартість повністю оплачена.

Отже, умови Договору підряду сторони виконали повністю і зауважень одна до одної з цього приводу у них не було.

Звертаючись з позовом, Державне підприємство Український державний центр радіочастот розмір заявлених до стягнення безпідставно отриманих коштів визначив виходячи із завищеної вартості робіт, вказаної в звіті планового внутрішнього аудиту № 3 від 21.07.2017.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Посилання позивача на набуття відповідачем грошових коштів у розмірі 21 125 грн без достатньої правової підстави, що має наслідком їх повернення у порядку ст. 1212 ЦК України, відхиляються судом як необґрунтовані, оскільки сторонами у справі укладено договір підряду на проведення поточного ремонту приміщень № 9 від 12.06.2015, а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримані ним як оплата належно виконаних за договором робіт, а тому кошти набуто за наявності правової підстави договору, і вони не можуть вважатись безпідставно набутим майном (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.05.2018 у справі № 922/2310/17).

Посилання скаржника на звіт внутрішнього аудиту № 3 від 21.07.2017 як на підставу для задоволення позовних вимог, є необґрунтованим, оскільки виявлені порушення не можуть впливати на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати. Звіт аудиту не може змінювати, припиняти договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені Договором.

Таким чином, звіт планового внутрішнього аудиту є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав. Зазначена довідка не є рішенням суду або іншого повноважного органу, а тому викладені в ній висновки не мають заздалегідь обумовленої сили, тобто звіт аудиту не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов Договору.

Слід зазначити, що акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду не приймає зазначений звіт аудиту як належний та допустимий доказ на підтвердження завищення ціни та вартості будівельних робіт за Договором, оскільки встановлені під час проведення аудиту факти підлягають доказуванню стороною та оцінці судом на загальних підставах за правилами, встановленими чинним господарським процесуальним кодексом України (таку ж правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 13.02.2018 у справі № 910/12793/17).

Доводи скаржника щодо неналежного повідомлення відповідача про розгляд даної справи також відхиляються судом, оскільки згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження юридичної особи відповідача (Товариства з обмеженою відповідальністю Авіаль Енерго Груп) 77300, Івано-Франківська область, м. Калуш, вул. Литвина, 9А. Саме на цю адресу як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції надсилалась поштова кореспонденція, однак така повернута поштовим відділенням зв`язку із зазначенням причин повернення: «за закінченням встановленого строку зберігання».

Відповідно до пункту 4 частини 6 статті 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009, вбачається, що у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Відповідно до частини 5 статті 242 ГПК України, учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Отже, у разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення. Водночас, суд зазначає, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин (названу правову позицію висловлено в численних постановах Верховного Суду, у тому числі від 28.01.2019 у справі № 915/1015/16 та від 12 березня 2019 року у справі № 923/1432/15).

Твердження скаржника, що судом не з`ясовано фактичного місцезнаходження відповідача, тобто не вчинено жодних дій для можливості врегулювання спору шляхом примирення, висловлення позицій обох сторін, відтак повного з`ясування всіх обставин справи є безпідставними. Чинне законодавство не наділяє суд обов`язком встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб. Слід зазначити, що згідно з Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» № 755 від 15.05.2003 відомості про місцезнаходження юридичної особи підлягають внесенню до ЄДР та такі є достовірними.

Оскільки відомостей про зміну місцезнаходження до реєстру не внесено, поштова кореспонденція надсилалась на адресу, вказану в ЄДР, відповідач є належним чином повідомлений про розгляд даної справи.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Беручи до уваги наведені вище обставини, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення 21 125 грн.

Відтак, беручи до уваги все наведене вище, доводи апеляційної скарги є безпідставними та такі не спростовують висновків місцевого господарського суду щодо позовних вимог.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. ч. 13 ст. 8, ст.ст. 12, 86, 129, 236, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26 грудня 2018 року у справі №909/1011/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства Український державний центр радіочастот в особі Карпатської філії ДП Український державний центр радіочастот без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-291 ГПК України.

Матеріали справи № 909/1011/18 повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Мирутенко О.Л.