ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2019 р. м. Київ Справа№ 911/3493/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Агрикової О.В.

Козир Т.П.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши апеляційні скарги Заступника Генерального прокурора України та Приватного акціонерного товариства «Пласт»

на рішення Господарського суду Київської області від 17.10.2018р.(повний текст підписано 15.11.2018р.)

по справі № 911/3493/17 (суддя Христенко О.О.)

за позовом Заступника Генеральної прокуратури в інтересах держави в особі

1. Кабінету Міністрів України, м. Київ

2. Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до 1. Приватного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», м. Київ

2. Приватного акціонерного товариства «Пласт», м. Миронівка

про стягнення 18 322 951,57 грн. та 24 365,555 куб.м.газу

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 17.10.2018р. по справі №911/3493/17 позов Заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі 1. Кабінету Міністрів України, 2. Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до 1. Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», 2. Приватного акціонерного товариства «Пласт» про стягнення 18 322 951,57 грн. та 24 365,555 куб.м. газу задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Пласт» (08800, Київська область, м. Миронівка, вул. Соборності, 48, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 26, офіс 505, ) 18 322 951 (вісімнадцять мільйонів триста двадцять дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят одну) грн. 57 коп., а з Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 26, офіс 505, ) в дохід держави 18 322 951 (вісімнадцять мільйонів триста двадцять дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят одну) грн. 57 коп. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Пласт» (08800, Київська область, м. Миронівка, вул. Соборності, 48, ) на користь Генеральної прокуратури України (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) 240 000 (двісті сорок тисяч) 00 коп. судового збору. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Пласт» на користь Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» 18 322 951,57 грн., а з Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» в дохід держави 18 322 951,57 грн., оскільки договір про спільну діяльність №272-14 від 05.03.2014р., укладений між відповідачами, вчинений як такий, що вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, при наявності умислу на таке вчинення з боку ПрАТ «Пласт».

Не погодившись із прийнятим рішенням, Заступник Генерального прокурора звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 17.10.2018р. скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимоги про стягнення у дохід держави природного газу та прийняти в цій частині нове рішення - про задоволення позову, в іншій частині рішення Господарського суду Київської області від 17.10.2018р. залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права - ст.ст. 184, 228, 1139 Цивільного кодексу України, ст. 208 Господарського кодексу України, ст. 24 Кодексу України про надра і з порушенням норм процесуального права - ст.ст. 73, 74, 75 Господарського процесуального кодексу України.

Апелянт зазначає, що факт знаходження спірного газу у обсязі 18 556,142 тис. куб. в Глібовському підземному сховищі та неповернення його з тимчасово окупованої території підтверджено відповідачем 1 у своєму листі від 26.05.2017р. №540/17.

Звітами про власний видобуток, транспортування та передачу природного газу за договором підтверджено, що за період з жовтня по грудень 2016р. та за січень 2017р. оператором видобуто 5 809,413 тис. куб. м. газу, який на підставі договору зберігання природного газу від 20.08.2015р. № ПрАТ «Пласт» передало ПАТ «Укртрансгаз».

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2019р., для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Чорна Л.В. судді: Козир Т.П., Кравчук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2019р. апеляційну скаргу Заступника Генерального прокурора України на рішення Господарського суду Київської області від 17.10.2018р. прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Також, не погодившись із прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Пласт» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 17.10.2018р. скасувати в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Пласт» на користь Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» 18 322 951,57грн., а з Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» в дохід держави 18 322 951,57 грн., в іншій частині рішення Господарського суду Київської області від 17.10.2018р. залишити без змін.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу відповідач 2 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки необґрунтовано, без наявності належних доказів, що підтверджують рух грошовий коштів, суд дійшов до висновку щодо розміру прибутку отриманого відповідачем 2 від спільної діяльності у сумі 18 322 651,57 грн. В порушення норм процесуального права суд не підтвердив наявність підстав для представництва прокурором інтересів позивачів в суді.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2019 апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Пласт» передана на розгляд головуючому судді Чорній Л.В., судді Козир Т.П., Кравчук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2019р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Пласт» на рішення Господарського суду Київської області від 17.10.2018р. прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Приватне акціонерне товариство «Пласт» заперечує проти апеляційної скарги Заступника Генерального прокурора України, посилаючись на те, що Генеральна прокуратура безпідставно ототожнює поняття «одержав» та «видобув». Відповідач 2 зазначає, що відсутні докази одержання видобутого газу, тобто отримання від такого добутку будь-якої майнової користі. Відсутність первинних документів на підтвердження видобутку ПрАТ «Пласт» природного газу в обсязі 18 556,142 тис. куб.м. на виконання умов договору №272-14. Щодо 5 809,413 тис. куб. м. природного газу, то на моменту розгляду справи вказаний газ було передано ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Акціонерне товариство «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» заперечує проти апеляційної скарги Заступника Генерального прокурора на рішення Господарського суду Київської області від 17.10.2018р. у справі №911/3493/17, посилаючись на недоведеність вимог Генпрокуратури про застосування наслідків недійсності правочину, передбачених ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, а саме стягнення з ПрАТ «Пласт» на користь Товариства, а з Товариства в дохід держави 24 365,555 куб.м. природного газу, видобутого ПрАТ «Пласт» за договором №242-14. Відповідач 1 зазначає, що за умовами договору №272-14 природний газ видобутий на Стрілковому газовому родовищі є власністю Товариства, а не спільної діяльності.

Також відповідач 1 зазначає, що Генеральною прокуратурою не доведено необхідності захисту інтересів держави саме прокурором, а також не обґрунтовано підстави звернення до суду з позовною заявою від імені суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, з наданням належних доказів, які б підтверджували встановлення прокурором наявності підстав для представництва у відповідності до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Акціонерним товариством «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» надавались письмові пояснення.

Генеральна прокуратура України надала письмовий відзив на апеляційну скаргу ПрАТ «Пласт». Генеральна прокуратура України зазначає, що після набрання законної сили рішенням Господарського суду Київської області від 14.06.2017р. у справі №911/639/17 пройшло понад півроку, а позивачем не вживались жодні заходи щодо застосування наслідків недійсності договору про спільну діяльність, а тому наявні підстави для представництва прокуратури. Судом першої інстанції було дотримано вимоги матеріального та процесуального права, правильно застосовано до спірних правовідносин норми ст.ст. 228, 1130, 1139 Цивільного кодексу України.

Від Генеральної прокуратури України надійшла письмова відповідь на відзив ПрАТ «Пласт».

Генеральною прокуратурою України заявлено клопотання про долучення доказів, а саме: загальних даних балансу добичі та транспортування газу Стрілкового ГМ за 201-2016 роки; журналу обліку вимірювальних приладів ГРС в Криму за періоди з 01.01.2015р. по 18.02.2015п., з 11.3.2015р. по 25.10.2016р.; журнал обліку витрат одоранта так званого «КРП «Чорноморнафтогаз» ВК ОПС УДГ» Стрілкової ділянки, що розпочатий 11.04.2014р.; журналу техрежиму Стрілкового газового родовища, що розпочатий 01.05.2015р.; журналу Стрілкового ГР за період з 18.06.2015р. по 19.05.2016р.

Приватне акціонерне товариство «Пласт» та Акціонерне товариство «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» заперечують проти заявленого клопотання з посиланням на порушення вимог ч. 10 ст. 80 та ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, відсутність доказів неможливості подання зазначених в клопотанні документів (доказів) до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї.

Клопотання Генеральної прокуратури України про долучення доказів, то воно оцінюється судом критично, оскільки в порушення вимог ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України прокурор не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції. Як слідує з листа №0417-006/716 від 09.01.2019р. Генеральна прокуратура України звернулась до Національного антикорупційного бюро України тільки 04.01.2019р.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до витягів з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2019р. апеляційні скарги Заступника Генерального прокурора України та Приватного акціонерного товариства «Пласт» передані на розгляд головуючому судді Чорній Л.В., судді Козир Т.П., Агрикова О.В., у зв`язку із перебуванням судді Кравчука Г.А., який не є суддею-доповідачем у справі, у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.04.2019р. апеляційні скарги Заступника Генерального прокурора України та Приватного акціонерного товариства «Пласт» на рішення Господарського суду Київської області від 17.10.2018р. по справі №911/3493/17 прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Кабінет Міністрів України своїх представників в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений.

Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Кабінет Міністрів України не надав суду апеляційної інстанції письмових пояснень з приводу порушення його прав. Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

05.04.2014р. між Приватним акціонерним товариством «Пласт» («сторона 1») та Публічним акціонерним товариством «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» («сторона 2») було укладено Договір про спільну діяльність від 05.03.2014р. № 272-14, за умовами якого сторони за даним договором зобов`язались спільно діяти без створення юридичної особи шляхом об`єднання своїх вкладів та зусиль в сфері видобутку постачання і транспортування нафти, газу і газового конденсату для досягнення спільних господарських цілей. /а.с. 14, т.1/.

Оператором за цим Договором є Сторона-1, який діє в рамках договору без окремої довіреності.

Відповідно до ст. 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Відповідно до ст. 1132 Цивільного кодексу України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Відповідно до ст. 1133 Цивільного кодексу України вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки.

Обов`язки оператора визначені п. 3.10 договору, до яких належать в тому числі визначення фінансових результатів Спільної діяльності та виплата Сторонам належної їм частини прибутку (п.п. 3.10.10).

Відповідно до розділу «Визначення основних термінів» та пункту 3.8 договору, для прийняття рішень з визначених у договорі питань учасниками створюється орган управління - Комітет з управління. Комітет з управління та сторона, яка не є оператором, мають право контролювати ведення фінансового та податкового обліку як самостійно, так і шляхом призначення незалежної аудиторської перевірки. Виконання рішень Комітету з управління є обов`язком оператора (п.п. 3.10.3).

Відповідно до п. 4.1. Договору для досягнення цілей, що є предметом цього договору, учасники роблять внески в спільну діяльність в формі грошей, майна, права користування майном, професійних і інших знань, навичок і умінь, а також ділової репутації та ділових зв`язків.

Згідно з п. 4.2. Договору відповідач 2 вносить у спільну діяльність грошовий внесок, вартість якого в період дії цього договору на цілі спільної діяльності становить 71 640 000,00 грн.

Відповідач 1 вносить у спільну діяльність право користування об`єктами Архангельського газового родовища - виробничий комплекс «Блок-конструктор-1», виробничий комплекс «Центральна технологічна платформа-7», а також право користування об`єктами Стрілкового газового родовища (перелік основних засобів, які увійшли до складу виробничих комплексів згідно зі звітом про проведення незалежної оцінки ринкової вартості права користування, виконаної суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Підприємство «Северін-Консалтінг» станом на 03.03.2014). Вартість внеску відповідача 1 в період дії даного договору на цілі спільної діяльності становить 47 760 000 грн. (п. 4.3. Договору).

Згідно з п. 5.3. Договору користування та розпорядження спільним майном здійснюється оператором у порядку, визначеному у програмі спільної діяльності та цьому договорі.

Згідно п.п. 7.1., 7.4., 7.6. Договору спільні витрати та збитки сторін покриваються за рахунок спільного майна сторін, отриманого в результаті спільної діяльності. Спільна діяльність несе усі витрати пов`язані із сплатою ресурсних платежів. У випадку недостатності спільного майна для покриття витрат та збитків, що виникли в результаті спільної діяльності, це покриття здійснюється сторонами пропорційно їхнім часткам.

Відповідно до ч. 1 ст. 1139 Цивільного кодексу України прибуток, одержаний учасниками договору простого товариства в результаті їх спільної діяльності, розподіляється пропорційно вартості вкладів учасників у спільне майно, якщо інше не встановлено договором простого товариства або іншою домовленістю учасників.

Згідно з п. 6.2. Договору прибуток, що отримується сторонами Спільної діяльності, підлягає розподілу пропорційно часткам, визначеним у п.п. 4.4, 4.5 Договору, а саме частка відповідача 2 складає 60%, частка відповідача 1 складає 40%. Рішення щодо розподілу прибутку та покриття збитків від спільної діяльності згідно п. 3.6.3 Договору приймає Комітет з управління спільною діяльністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням господарського суду Київської області від 14.06.2017р. у справі № 911/639/17 за позовом Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», Приватного акціонерного товариства «Пласт» про визнання недійсним договору, позовні вимоги задоволені повністю, визнано недійсним договір про спільну діяльність від 05.03.2014р. № 272-14, укладений між Публічним акціонерним товариством «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» та Приватним акціонерним товариством «Пласт».

Під час розгляду вказаної справи судом встановлено, що Договір про спільну діяльність від 05.03.2014р. №272-14, укладений між Публічним акціонерним товариством «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» та Приватним акціонерним товариством «Пласт» не спрямований на досягнення встановленої ним спільної мети, оскільки ПрАТ «Пласт» в порушення своїх зобов`язань та цілей договору грошовий внесок, вартість якого становила 71 640 000,00 грн., не здійснив, внесок у спільну діяльність здійснено лише в сумі 1 000 000, 00 грн., що свідчить про відсутність у ПрАТ «Пласт» наміру діяти спільно шляхом об`єднання зусиль сторін для досягнення мети договору. ПрАТ «Пласт» не докладаючи жодних зусиль, як оператор спільної діяльності, фактично заволоділо, користувалось і отримувало корисні властивості переданого Публічним акціонерним товариством «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» у спільну діяльність свого внеску у вигляді права користування родовищами, на власний розсуд і на власні цілі, тобто під виглядом спільної діяльності, відповідач 2 безоплатно використовував державне майно у власних цілях, що прямо суперечить інтересам держави.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2018р. рішення господарського суду Київської області від 14.06.2017р. у справі № 911/639/17 залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 31.05.2018р. рішення Господарського суду Київської області від 14.06.2017р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2018р. у справі № 911/639/17 залишено без змін.

Відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Згідно з п.п. 3.10.6., 3.10.7. Договору на оператора покладено обов`язок видобутку та реалізації вуглеводної сировини із забезпеченням обліку природного газу.

Як зазначає прокурор, звітами про власний видобуток, транспортування та передачу природного газу за договором підтверджено, що за період з жовтня по грудень 2016р. та за січень 2017р. оператором видобуто 5 809,413 тис. куб. м. газу, який на підставі договору зберігання природного газу від 20.08.2015р. № ПрАТ «Пласт» передало ПАТ «Укртраснгаз».

20.08.2015р. між ПАТ «Укртрансгаз» (виконавець) та ПрАТ «Пласт» (замовник) було укладено Договір на зберігання (закачування, зберігання) природного газу №, за умовами якого замовник зобов`язується внести плату за надані виконавцем послуги із зберігання (закачування) в підземних сховищах газу (ПСГ) природного газу замовника в сезонах зберігання 2013-2014 та 2014-2015р.р. у встановлені Договором строки. /а.с. 109, т.1/.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.02.2017р. у справі №911/203/17 за позовом ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» до ПрАТ «Пласт», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ПАТ НАК «Нафтогаз Україна», за участю Прокуратури Київської області про стягнення 4 350 400,96 грн. вжито заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту на природний газ, видобутий за Договором №272-14, обсягом 5 809,413 тис. куб. м., що знаходиться в підземному сховищі газу за договором зберігання (закачування, зберігання) природного газу від 20.08.2015р. №.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017р. ухвалу Господарського суду Київської області від 21.02.2017р. у справі №911/203/17 залишено без змін.

Рішенням Господарського суду київської області від 21.02.2018р. у справі №911/23161/17 задоволено позов ПАТ «НАК «Нафтогаз Україна» до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» та зобов`язано останнього укласти з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» додаткову угоду №3 до договору купівлі-продажу природного газу від 13.04.2017р. №14/23693/17, за якою Публічне акціонерне товариство «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» зобов`язано продати ПАТ «НАК «Нафтогаз України» природний газ видобутий в обсязі 7 477,170 тис.куб.м., до яких входить і 5 809,413 тис. куб. м., який був видобутий на Стрілковому газовому родовищі в період з 01.10.2016р. по 28.02.2017р., та закачений в підземне сховище ПАТ «Укртрансгаз» на підставі договору від 20.08.2018р. №.

Доказів скасування вказаного рішення у встановленому законодавством порядку до суду не подано.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.05.2019р. рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2018р. у справі № 910/23161/17 залишено без змін.

Крім того, прокурор з посиланням на лист ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» №540/17 від 26.05.2017р., за яким останнім надано інформацію, що 18 556,142 тис. куб.м. природного газу, видобутого на Стрілковому газовому родовищі, в період з 05.03.2014р. по 01.08.2015р. надійшло на зберігання до Глібовського підземного сховища газу.

Інших доказів матеріали справи не містять.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, прокурор не надав первинних документів на підтвердження видобутку відповідачем 2 природного газу в обсязі 18 556,142 тис. куб.м. на виконання умов договору про спільну діяльність, а лист №540/17 від 26.05.2017р. не є правовстановлюючим документом.

Крім того, відповідно до ст. 189 Цивільного кодексу України подукцією, плодами та доходами є все те, що виробляється, добувається, одержується з речі або приноситься річчю.

Продукція, плоди та доходи належать власникові речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач 1 володіє спеціальним дозволом на користування надрами отриманого в Держаній службі геології і надр України на Стрілкове газове родовище від 24.12.1999р. №2093.

Також, відповідач володіє спеціальним дозволом на користування надрами на архангельське газове родовище від 18.12.2007р. №4594, а також спеціальним дозволом на Глібовське підземне сховище газу від 24.03.2000р. №2187.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Кодексу України про надра, надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр.

Відповідно до ст. 24 вказаного Кодексу користувачі надр мають право: 1) здійснювати на наданій їм ділянці надр геологічне вивчення, комплексну розробку родовищ корисних копалин та інші роботи згідно з умовами спеціального дозволу або угоди про розподіл продукції; 2) розпоряджатися видобутими корисними копалинами, якщо інше не передбачено законодавством або умовами спеціального дозволу; 3) здійснювати на умовах спеціального дозволу консервацію наданого в користування родовища корисних копалин або його частини; 4) на першочергове продовження строку тимчасового користування надрами; 5) користуватися додатковими правами, передбаченими угодою про розподіл продукції.

Користувачем надрами Стрілкового газового родовища є відповідач 1. Виробничі об`єкти Стрілкового газового родовища належать Товариству на праві власності.

Таким чином, природний газ видобутий на Стрілковому газовому родовищі є власністю ПАТ «ДАК «Чорноморнафтогаз», а не спільної діяльності.

Предметом позову є стягнення 18 556,142 тис. куб. м. природного газу видобутого відповідачем 2 за договором про спільну діяльність на Стрілкововму газовому родовищі, який знаходиться на зберіганні у Глібовському підземному сховищі природного газу. Доказів того, що відповідач 2 видобутий газ одержав в результаті договору про спільну діяльність прокуратура не надала.

Щодо замінності, то в Україні якість природного газу, що постачається споживачам, у тому числі населенню, повинна відповідати чинному стандарту ГОСТ 5542-87 «Газы горючие природные для промышленного и коммунально-бытового назначение. Технические условия».

Враховуючи показники за паспортом якості №69 від 21.11.2014р. та ГОСТ 5542-87 показники «теплота згорання» є іншими.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Разом з цим, суд першої інстанції стягнув з Приватного акціонерного товариства «Пласт» (08800, Київська область, м. Миронівка, вул. Соборності, 48, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 26, офіс 505, ) 18 322 951 (вісімнадцять мільйонів триста двадцять дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят одну) грн. 57 коп., а з Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 26, офіс 505, ) в дохід держави 18 322 951 (вісімнадцять мільйонів триста двадцять дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят одну) грн. 57 коп.

Згідно з п.п. 3.6.3 п. 3.6 договору про спільну діяльність до компетенції комітету з управління спільною діяльністю належить прийняття рішень щодо розподілу прибутку та покриття збитків від спільної діяльності.

Згідно з протоколом засідання Комітету з управління спільною діяльністю від 24.11.2015р. № 5, затверджено прибуток за 9 місяців 2015 року у розмірі 15 853,529 тис. грн., частка ПрАТ «Пласт» склала 9 512,117 тис. грн. (60%), а ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» - 6 341,412 тис. грн. (40%). У протоколі зазначено, що розподілений прибуток відповідача 1 та відповідача 2 перерахувати на їх поточні рахунки.

Згідно з протоколом засідання Комітету з управління спільною діяльністю від 31.12.2015р. №6 затверджено прибуток за IV квартал 2015 в розмірі 7 300,652 тис. грн., частка ПрАТ «Пласт» склала 4 380,3912 тис. грн., а ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» - 2 920,2608 тис. грн. У протоколі зазначено, що розподілений прибуток відповідача 1 та відповідача 2 перерахувати на їх поточні рахунки.

Згідно з протоколом засідання Комітету з управління спільною діяльністю від 31.03.2016р. №8 було затверджено прибуток спільної діяльності за І квартал 2016 року в сумі 6 183 648,17 грн., частка ПрАТ «Пласт» склала 3 710 188,90 грн., а ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» - 2 473 459,27 грн. У протоколі зазначено, що розподілений прибуток відповідача 1 та відповідача 2 перерахувати на їх поточні рахунки.

Згідно з протоколом засідання Комітету з управління спільною діяльністю від 30.06.2016р. №9 було затверджено прибуток спільної діяльності за ІІ квартал 2016 року у розмірі 1 200 424,11 грн., частка ПрАТ «Пласт» склала 720 254,47 грн., а ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» - 480 169,64 грн. У протоколі зазначено, що розподілений прибуток відповідача 1 та відповідача 2 перерахувати на їх поточні рахунки.

Зазначеними рішеннями засідань Комітету з управління спільною діяльністю, які оформлено протоколами, здійснено розподіл прибутку.

Суд першої інстанції, враховуючи умови договору щодо розпорядження рахунком спільної діяльності, встановив, що відповідач 2 мав право розпоряджатися своїм прибутком з рахунку спільної діяльності, доказів того, що прибуток відповідач 2 в сумі 18 322 651,57 грн. знаходиться на рахунку спільної діяльності та не використаний відповідачем 2, до суду не подано.

Відповідно до п. 3.10.10 Договору до обов`язків оператора входить, зокрема виплата сторонам належної її частини прибутку.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В порушення вищезазначених норм матеріали справи не містять доказів перерахування спірної суми з поточного рахунку спільної діяльності на рахунки ПрАТ «Пласт» сум прибутку розподіленого під час засідань Комітету з управління спільною діяльністю, а тому вказана вимога є документально не обґрунтованою.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу щодо обраного прокуратурою способу захисту.

Відповідно до ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, ЄСПЛ наголосив, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005р. (заява № 38722/02).

У рішенні в справі «Каіч та інші проти Хорватії» ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Інший підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Генеральна прокуратура України звернулась до суду із позовною заявою в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України і Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Прокуратура, звертаючись із даним позовом просить суд стягнути спочатку з відповідача 2 на користь відповідача 1, а з відповідача 1 в дохід держави, а не на користь позивача, що свідчить про неефективний спосіб захисту, в частині виконання рішення суду та поновлення порушеного права.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Відповідно до ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційна скарга Заступника Генерального прокурора України підлягає залишенню без задоволення, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Пласт» підлягає задоволенню. Рішення Господарського суду Київської області від 17.10.2018р. у справі №911/3493/17 підлягає скасуванню, з прийняттям нового, яким відмовити у задоволенні позову.

керуючись ст.ст. 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника Генерального прокурора України залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Пласт» задовольнити. Рішення Господарського суду Київської області від 17.10.2018р. у справі №911/3493/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

3. Матеріали справи №911/3493/17 повернути до місцевого господарського суду.

4. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді О.В. Агрикова

Т.П. Козир