ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

про відмову в задоволенні скарги

10.06.2019м. ДніпроСправа № 904/1640/18

За скаргою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Доброульянівка", м. Дніпро

на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ

У справі:

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Доброульянівка", м. Дніпро

про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості у розмірі 124 739 517,77 грн.

Суддя Євстигнеєва Н.М.

За участю секретаря судового засідання Чернявська Е.О.

Представники:

Від позивача: Пац Є.О., довіреність № 1271-К-Н-О від 18 березня 2019 року представник, що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ДП № 3972 від 11.02.2019 року

Від відповідача (скаржника): не з`явився

Від ВПВР Департаменту ДВС МЮУ: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У :

13 травня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Доброульянівка" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області зі скаргою, якою просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Валявського О.А. про арешт майна боржника від 03.04.2019 по виконавчому провадженню №58787488.

Скарга мотивована тим, що державним виконавцем порушено порядок накладення арешту на майно, не перевірено в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності на вказане у постанові майно.

Відповідач проти задоволення скарги заперечує, надав до суду відзив на скаргу мотивований тим, що скаржником не надано доказів на підтвердження своїх висновків та не надано доказів того, що зазначене майно йому не належить. Разом з тим, скасування оскаржуваної постанови матиме наслідком зняття арешту зі всього майна боржника.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у судове засідання не з`явився, відзиву на скаргу не надав, про день, час, місце розгляду скарги повідомлявся належним чином.

30 травня 2019 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Доброульянівка" до господарського суду надійшли пояснення. Щодо об`єкту нерухомого майна відповідно за інформацією згідно пошуку за реєстраційним номером об`єкта №139106244 за даними реєстрів такий об`єкт нерухомого майна взагалі відсутній. Щодо об`єктів рухомого майна зазначаємо, що враховуючи велику кількість таких об`єктів та оплатність надання послуг щодо отримання інформації про право власності на такі об`єкти, боржник не має фінансової можливості отримати відповідні документи.

10 червня 2019 року від Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до господарського суду надані додаткові пояснення та долучено до матеріалів справи витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна №53273598, щодо частини транспортних засобів, які надані були боржником в заставу банку, терміном до 07.07.2020, а також витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №139106244 від 26.09.2018.

Також, стягувачем надані пояснення, що частину даних щодо належного боржнику рухомого майна було отримано з Єдиного державного реєстру МВС про володіння транспортними засобами фізичною або юридичною особою, однак відповідний витяг не зберігся.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.05.2019 прийнято скаргу до розгляду та призначено її розгляд у судове засідання на 27.05.2019. Розгляд скарги відкладався з 27.05.2019 на 10.06.2019.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення стягувача (позивача) господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить:

- розірвати укладений між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Доброульянівка" кредитний договір №DNHSLON06923 від 28.10.2016;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Доброульянівка" заборгованість за кредитним договором у розмірі 124 739 517,77 грн., з яких: тіло кредиту 116 959 379,57 грн. та проценти у розмірі 7 780 138,20 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.2018, позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Доброульянівка" про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості у розмірі 124 739 517,77 грн. задоволено повністю:

- розірвано укладений між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Доброульянівка" кредитний договір №DNHSLON06923 від 28.10.2016;

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Доброульянівка" на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" основну заборгованість за кредитним договором у розмірі 116 959 379,57 грн., проценти за користування кредитними коштами у розмірі 7 780 138,20 грн. та витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 618 462,00 грн.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.09.2018 повернуто апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Доброульянівка" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.2018 у справі №904/1640/18 повернуто без розгляду.

10 вересня 2018 року на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.2018 було видано накази №904/1640/18.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.11.2018 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Доброульянівка" на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.09.2018 у справі №904/1640/18 повернуто без розгляду.

За заявою стягувача, Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", від 19.02.2019 Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду.

03 квітня 2019 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Валявським О.А. винесено постанову про арешт майна боржника ВП №58787488 (а.с. 163-164 том 2).

Відповідно до змісту цієї постанови, на підставі ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" накладено арешт на все майно, що належить боржнику, у межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору 137893777,74 грн.: на транспорті засоби Фіат Добло днз НОМЕР_24; причіп Путнік днз ВА 1535 ХР; мікроавтобус ГАЗ 32213 днз НОМЕР_20 ; ГАЗ-САЗ 3607 днз НОМЕР_2 ; ГАЗ 5312 днз НОМЕР_3 ; САЗ-3307 днз НОМЕР_4 ; ВАЗ 2121 днз НОМЕР_5 ; ГАЗ-САЗ 3503 днз НОМЕР_6 ; КАМАЗ 5320 днз НОМЕР_7 ; САЗ 3508 днз НОМЕР_8 ; САЗ 3507 днз НОМЕР_9 ; ГАЗ-САЗ 3507 днз НОМЕР_10 ; ГАЗ 5204 днз НОМЕР_21; ВАЗ 212140 днз НОМЕР_12 ; ВАЗ 212140 днз НОМЕР_13 ; ПАЗ 4234 днз НОМЕР_25; Ніссан Кашкай днз НОМЕР_26; КАМАЗ 45143-013-15 днз НОМЕР_14 ; КАМАЗ 45143-013-15 днз НОМЕР_15 ; причіп НЕФАЗ 8560 днз НОМЕР_27; КАМАЗ 45143-013-15 днз НОМЕР_16 ; Причіп НЕФАЗ 8560 днз НОМЕР_28; ВАЗ 21214 днз НОМЕР_22 ; САЗ 3507 днз НОМЕР_18 ; ВАЗ 2121 днз НОМЕР_19 ; УАЗ 31602 днз НОМЕР_23, та об`єкт нерухомого майна № 139106244 від 26.09.2018.

Постанова про накладення арешту на майно боржника направлена на виконання в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника та сторонам виконавчого провадження.

Також, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що арешт накладено за заявою стягувача, завдяки якому виявлені зазначені транспортні засоби. Їх належність стороннім особам скаржником (відповідачем) не доведена.

Відповідно до отриманої Товариством з обмеженою відповідальністю "Доброульянівка" довідки з Автоматизованої системи виконавчого провадження, арешт на майно оформлений 15.04.2019.

Стягувач вважає, що державним виконавцем порушено порядок накладення арешту на майно боржника, не перевірено в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності на вказане в оскаржуваній постанові майно.

Вказане і стало причиною звернення до суду зі скаргою.

Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За положеннями частини другої ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст.1 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ст.18 Закону України "Про виконавче провадження").

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Установлено, що 03.04.2019 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Валявським О.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду №904/1640/18.

Статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження" визначено заходами примусового виконання рішень: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

На підставі заяви стягувача, інформації з відповідних реєстрів та відповідно до приписів ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", державним виконавцем було винесено оспорювану постанову, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику, у межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору 137893777,74 грн. та транспорті засоби.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем (ч. 5 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення ( ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження").

Отже, у виконавчому провадженні арешт на майно боржника включає в себе комплекс процесуальних виконавчих дій щодо заборони вільного розпорядження та користування таким майном. Тобто, арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - в обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам.

Частиною 2 статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" врегульовано, що арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Частиною 7 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Разом з тим, в силу частини другої статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Таким чином, законодавцем встановлено певний порядок накладення арешту на рухоме майно.

Обгрунтовуючи вимоги скарги відповідач посилається на те, що державним виконавцем не перевірено в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності на вказане майно, а відтак порушено порядок накладення арешту на майно боржника. Відповідач вказує на непорушність права власності, яке гарантовано державою (статті 319, 321 Цивільного кодексу України).

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права, закріпленого у Господарському процесуальному кодексі України, полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 339 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до статей 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Звертаючись до суду на підставі статті 339 Господарського процесуального кодексу України, боржник не довів наявності порушень своїх прав рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання рішення у цій справі: не надав доказів на підтвердження таких висновків, як не надав і доказів того, що майно, на яке накладено арешт, йому не належить.

Зняття арешту з майна у процесі виконавчого провадження врегульовано статтею 60 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Оскільки скаржником не доведено та матеріали справи не містять доказів того, що на зазначене майно відповідно до закону заборонено накладення арешту та/або звернення стягнення, суд не вбачає порушень в діях державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо накладення арешту.

Згідно з частиною 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Пунктом 5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 визначено, що відповідно до статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно та про звільнення майна з-під арешту.

У пунктах 2, 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ від 03.06.2016 №5 зазначено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби.

Враховуючи наведені положення Закону та те, що скаржником не доведено, яким чином наведені ним обставини несвоєчасного накладення арешту та обрані для цього арешту транспортні засоби та об`єкт нерухомого майна, порушують його законні права та інтереси, в той час як судове рішення станом на дату розгляду скарги відповідачем не виконане, відсутні підстави для визнання протиправною та скасування постанови про арешт майна боржника.

Відповідно до ст. 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись статтями 1, 56 Закону України "Про виконавче провадження", статтями 234, 339-345 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Доброульянівка" на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення - 10.06.2019 та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено - 12.06.2019.

Суддя Н.М. Євстигнеєва