РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.06.2019Справа № 910/2195/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Бондаренко Г.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи № 910/2195/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСПОРТНО-ЕКСПЕДИЦІЙНА КОМПАНІЯ "АДВАНС" (18007, Черкаська обл, м. Черкаси, вул. Десантників, будинок 4, офіс 409)

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Кінгсбурі Венчур" (03115, м. Київ, вул. Святошинська, буд. 32)

Про стягнення 17800,00 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія "Адванс" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КІНГСБУРІ ВЕНЧУР" (далі - відповідач) про стягнення 17 800, 00 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість з оплати експедиторських послуг за замовленням від 15.01.2018 та 29.01.2018 у розмірі 17 800,00 грн. Також позивач просить покласти судові витрати на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2019 залишено позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія "Адванс" без руху, встановлено позивачеві строк на усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали шляхом: подання заяви з поясненнями щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; подання до суду доказів, які б підтверджували факт направлення на адресу відповідача копії позовної заяви з конкретизованими додатками; подання до суду письмової заяви з доданням до неї доказів відповідно до ст. 91 ГПК України.

27.03.2019 від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків та долучення доказів по справі на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, якою останній усунув недоліки, встановлені даною ухвалою суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без виклику сторін; запропоновано відповідачу надати суду відзив на позовну заяву з доказами направлення позивачу - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та заперечення на відповідь на відзив (якщо таке буде подано) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; запропоновано позивачу у строк протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов надати суду відповідь на відзив на позов, а також докази направлення відповіді на відзив відповідачам; повідомлено сторін, що подання ними додаткових письмових доказів, висновків експертів, клопотань, заяв, пояснень, можуть бути подані до суду у строк до 16.04.2019.

15.04.2019 до відділу діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтовано відсутністю правових підстав для стягнення заборгованості за експедиторські послуги, оскільки відповідачем на замовлялись позивачу такі послуги; заявки на транспортне експедирування та перевезення вантажів позивачу не направлялись; акти виконаних послуг, надані позивачем на підтвердження фактичного надання послуг, підписані останнім в односторонньому порядку.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

У частині 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

За твердженням позивача, Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія "Адванс" за заявками Товариства з обмеженою відповідальністю "КІНГСБУРІ ВЕНЧУР" № 13266-Н від 15.01.2018 та № 13303-КОС від 23.01.2018 організовано перевезення вантажу за маршрутом з м. Києва до м. Дніпро.

На підтвердження фактичного надання послуг транспортного експедирування позивачем подано суду товарно-транспортні накладні за період з 15.01.2018 по 29.01.2018 у кількості 13 штук, які містять підписи представників та відбитки печаток юридичних осіб.

За розрахунком відповідача вартість наданих послуг становить 17 800,00 грн., яка визначена на рівні звичайних розумних цін, зважаючи, що послуги з організації перевезення надавались позивачем відповідачу на підставі усної угоди.

Позивачем направлено відповідачу лист з вимогою оплатити вартість наданих послуг з організації перевезення вантажу у розмірі 17 800,00 грн.

Відповідач оплату вартості наданих позивачем послуг не здійснив.

Предметом позову у справі є матеріально - правові вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього 17 800,00 грн. заборгованості за надані послуги з організації перевезення вантажу.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За приписами ст.ст. 202, 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Правовідносини щодо транспортного експедирування регулюються нормами глави 65 ЦК України.

Відповідно до ст. 930 ЦК України, договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Згідно норм ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Судом встановлено, що договір надання послуг транспортного експедирування у формі єдиного документу сторонами не викладався.

Частиною 2 ст. 180 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно ч.1 ст.929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно ст.931 Цивільного кодексу України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Істотними умовами договору транспортного експедирування є: відомості про сторони договору: для юридичних осіб - резидентів України: найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України; для юридичних осіб - нерезидентів України: найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для фізичних осіб - громадян України: прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; для фізичних осіб - іноземців, осіб без громадянства: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), адресу місця проживання за межами України; вид послуги експедитора; вид та найменування вантажу; права, обов`язки сторін; відповідальність сторін, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили; розмір плати експедитору; порядок розрахунків; пункти відправлення та призначення вантажу; порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта; строк (термін) виконання договору; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.ч. 1, 2, 3 ст.9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність").

Отже, виходячи з аналізу наведених норм, для визнання укладеним договору експедирування сторонами цих правовідносин у будь-якому разі мають бути погоджені: розмір плати експедитору, вид та найменування вантажу, порядок розрахунків.

Разом з тим, жодних листів, факсограмам, телеграмам, телефонограм тощо на підтвердження укладення сторонами договору в спрощений спосіб та узгодження сторонами всіх істотних умов для договору транспортного експедирування матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, зважаючи, що сторонами не було досягнуто згоди щодо істотних умов, необхідних для визнання укладеною угоди транспортного експедирування, зокрема, щодо розміру плати експедитору, а також умов щодо яких за заявою сторін мало бути досягнуто згоди, договір транспортного експедирування не є укладеним навіть у спрощеній формі.

Частиною 8 ст. 181 ГК України, передбачено, що у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Звертаючись до суду з даним позовом, у позовній заяві позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язань з погашення заборгованості за експедиційні послуги, надані на підставі заявок від 15.01.2018 та 29.01.2018 за товарно-транспортними накладними.

Суд не приймає як доказ замовлення відповідачем у позивача послуг з перевезення заявки від 15.01.2018 та 29.01.2018, зважаючи, що останні не містять реквізитів відповідача чи інших ідентифікаційних даних, що надають можливість пов`язати замовлення за заявкам з відповідачем. Одночасно суд звертає увагу, що заявки містять посилання на Договори транспортного експедирування, в той час як між сторонами угоди у письмовій формі не укладались, про що вказується позивачем безпосередньо у позовній заяві, що в свою чергу дає підстави зробити висновок про складення заявок від 15.01.2018 та 29.01.2018 на виконання умов іншого правочину, аніж той, що є підставою даного позову.

Крім того, суд зазначає, що акти надання послуг № АС000000036 від 14.11.2018 та № АС000000037 від 14.11.2018 не підписані відповідачем.

Поряд з наведеним, суд звертає увагу, що інші документи, такі як платіжні доручення, договори та товарно-транспортні накладні, укладені зі сторонніми юридичними особами, є документами позивача та не підтверджують обставин надання послуг.

Відтак, на підставі викладеного Суд доходить висновку про те, що позивачем у встановленому порядку не доведено перед судом а ні факту, а ні взагалі отримання від відповідача заявок, тобто замовлення відповідачем послуг з перевезення, а ні прийняття їх до виконання, а як наслідок і виникнення у відповідача обов`язку з їх оплати.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з предмету заявлених позовних вимог та заявлених підстав позову, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 73-77, 86, 129, 182, 183, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСПОРТНО-ЕКСПЕДИЦІЙНА КОМПАНІЯ "АДВАНС" (18007, Черкаська обл, м. Черкаси, вул. Десантників, будинок 4, офіс 409) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кінгсбурі Венчур" (03115, м. Київ, вул. Святошинська, буд. 32) про стягнення 17 800,00 грн - відмовити

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12.06.2019.

Суддя Г.П. Бондаренко