ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2019 р. Справа№ 910/3125/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Чорної Л.В.

Секретар судового засідання Мельничук О.С.,

представники сторін:

від позивача - Колосюк В.А.;

від відповідача - Клецький А.А.;

від третьої особи - не з`явилися;

розглядає апеляційну скаргу

Публічне акціонерне товариство "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.03.2019

про повернення позовної заяви

у справі №910/3125/19 (суддя Шкурдова Л.М.)

За позовом Публічне акціонерне товариство "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ"

до Публічного акціонерного товариства "Київмедпрепарат"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення 10 262 743,45 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У 2019 році Публічне акціонерне товариство "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Київмедпрепарат" про стягнення 10 262 743,45 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2019 позовну заяву та додані до неї документи повернуто позивачу, Публічному акціонерному товариству "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ".

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що сумісний розгляд об`єднаних позивачем вимог перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору, оскільки умови вказаних договорів є різними, розмір кредитних коштів, строки повернення кредиту та процентна ставка по кредитам є різними, в зв`язку з чим розгляд даних позовних вимог в одній справі суттєво утруднить вирішення спору.

Не погодившись із прийнятою ухвалою, Публічне акціонерне товариство "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.03.2019 та передати справу на розгляд по суті до суду першої інстанції.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки позовні вимоги є однорідними, виникли з аналогічних та ідентичних підстав, пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту права, а обраний позивачем спосіб захисту є найбільш ефективним і не порушує правил об`єднання позовних вимог тому, що вимоги об`єднані наслідками ухвалення рішення та ухвали Господарським судом міста Києва по справі №910/14053/16.

На думку позивача окремий розгляд позовних вимог є недоцільним, оскільки може привести до прийняття різних за змістом і суттю рішень в окремих провадженнях і, як наслідок, порушити основний принцип ст. 16 Цивільного кодексу України.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2019 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Чорна Л.В.

Ухвалою Північного господарського суду від 16.05.2019 відкрито апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.03.2019 у справі №910/3125/19 вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

28.05.2019 від Публічного акціонерного товариства "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

29.05.2019 року від відповідача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Північного господарського суду від 03.06.2019 року розгляд справи призначено на 13.06.2019 року.

В судовому засіданні 13.06.2019 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника третьої особи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

З позовної заяви вбачається, що в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та кредит" та ПАТ "Київмедпрепарат" 13.06.2018 укладено Договір про не відновлювальну кредитну лінію №1253-08 на суму 50 000 000,00 грн; 01.09.2008 укладено Договір про мультивалютну кредитну лінію №1267м-08 з лімітом максимальної заборгованості 17 000 000,00 грн, 16.12.2008 укладено Договір про мультивалютну кредитну лінію №1276м-08 з лімітом максимальної заборгованості 130 000 000 грн. позивач зазначає, що за період з 01.10.2016 року по 04.12.2016 року у позичальника виникла заборгованість за нарахованими процентами за Кредитними договорами, а саме у вигляді підвищеної процентної ставки, передбаченої п.3.1. Кредитних договорів, у розмірі 17 170 655,88 грн., зокрема за Кредитним договором №1253м-08 від 13.06.2008 - 2 463 956,16 грн.; за Договором про мультивалютну кредитну лінію №1267м-08 від 01.09.2008 - 10 955 759,15 грн.; за Кредитним договором № 1276м-08 від 16.12.2008 - 3 750 940,57 грн.

Частиною 1 ст. 173 ГПК України встановлено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Під вимогою розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача стосовно предмету спору. Однорідними позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Як вбачається з позовної заяви, позивач обґрунтовує свої вимоги наявністю сукупного боргу перед ним Публічного акціонерного товариства "Київмедпрепарат" по трьох кредитних договорах до яких одночасно внесені зміни рішенням Господарського суду міст Києва від 13.09.2016 року у справі №910/14053/16, яке набрало законної сили 05.12.2016 року, а також ухвали Господарського суду міста Києва від 24.04.2017 року у цій справі про роз`яснення такого рішення.

У зв`язку з тим, що рішення Господарського суду міст Києва від 13.09.2016 року у справі №910/14053/16 набрало законної сили 05.12.2016 року, а відповідно цим рішенням, а також ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2017 року про роз`яснення такого рішення не було врегульовано питання щодо відсутності у позивача права на нарахування процентів за підвищеною процентною ставкою за період з 01.10.2016 року по 04.12.2016 року, тому банк вважає, що у нього виникло право вимоги на стягнення такої заборгованості за певний період.

Крім того, позивач у позовній заяві обґрунтував своє рішення про об`єднання позовних вимог, зазначивши про їх пов`язаність підставою виникнення та доказами, а саме, наявністю сукупного боргу за кредитними договорами.

Таким чином, як вважає позивач, всі позовні вимоги пов`язані між собою підставами виникнення та поданими доказами в частині необхідності встановлення обставин розрахунку за кредитними договорами та наявності боргу за ними для визначення дійсної суми боргу.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції послався на те, що сумісний розгляд об`єднаних вимог перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору, оскільки судом мають бути досліджені всі докази окремо за кожним з трьох кредитних договорів.

Пунктом 2 ч.5 ст. 174 ГПК України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Як встановлено судом першої інстанції підставою позову є заборгованість відповідача за різними кредитними договорами. Колегія суддів вважає, що можуть бути об`єднані в одне провадження декілька позовних вимог, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших, тобто є похідними.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що підстави виникнення позову є різними, а саме Кредитний договір №1253м-08 від 13.06.2008 року, Кредитний договір №1267м-08 від 01.09.2008 року та Кредитний договір № 1276м-08 від 16.12.2008 року.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в даному випадку позовні вимоги не пов`язані між собою, сумісний розгляд вищенаведених позовних вимог перешкоджатиме з`ясуванню взаємних прав і обов`язків сторін та суттєво ускладнить вирішення спору, оскільки у даному випадку під час розгляду справи суд повинен буде надати оцінку умовам кожного з укладених договорів та правовій природі кожного з них, а також встановити обставини щодо виконання/невиконання сторонами умов цих договорів, мети та обставин укладення договорів, дотримання їх умов сторонами, а також правомірність заявлених до стягнення сум. Зазначене свідчить про те, що по кожному з договорів та по кожному окремому епізоду, щодо яких, як зазначає позивач, відповідачем було нанесено шкоду банку в різних розмірах, суду необхідно проводити окрему процесуальну процедуру з визначенням та дослідженням різного кола доказів, пов`язаних зі встановленням обставин, на які посилається позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, що також суттєво утруднить вирішення спору в межах однієї справи.

З огляду на наведене та порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про повернення позовної заяви на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України для роз`єднання позовних вимог.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано відповідачам вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції, вважає за необхідне звернути увагу на положення ст. 43 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами. Цей обов`язок сторони закріплено, зокрема, і у Європейській конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, яка не тільки надає особі право на справедливий суд, але і забороняє зловживання наданими їй правами.

Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.03.2019 року у справі №910/3125/19 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.03.2019 року у справі №910/3125/19 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3125/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 14.06.2019 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

Л.В. Чорна