ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2019 р. Справа№ 910/10899/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Калатай Н.Ф.

секретар судового засідання: Цибульський Р.М.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 20.05.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії Управління магістральних газопроводів "Черкаситрансгаз" Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 21.11.2018 (повний текст складено 10.01.2019)

у справі №910/10899/18 (суддя Джарти В.В.)

за позовом Приватного підприємства "Альппромбуд"

до Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

про розірвання договору та стягнення 253 080, 66 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Альппромбуд» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про: розірвання договору № від 27.09.2017 на виконання робіт та стягнення 253 080,66 грн. заборгованості, з яких 50 150,86 грн. - пеня, 8 666,72 грн. - інфляційні втрати, 4 446,48 грн. - три проценти річних, 189 816,60 грн. - збитки.

Позовні вимоги обґрунтовані істотним порушенням відповідачем умов договору № від 27.09.2017 на виконання робіт в частині систематичного неналежного виконання своїх зобов`язань з оплати виконаних позивачем робіт.

Представником позивача було 18.10.2018 подано заяву про уточнення розміру судових витрат, відповідно до якої заявлено до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 38 219,21 грн., які складаються з 5 558,21 грн. сплаченого судового збору за подання позовної заяви, 32 511,00 грн. попередніх витрат на професійну правничу допомогу та 150 грн. витрат на відправку кореспонденції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.11.2018 у справі №910/10899/18 позов Приватного підприємства «Альппромбуд» до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про розірвання договору та стягнення 253 080, 66 грн. - задоволено частково, вирішено Договір на виконання робіт № від 27.09.2017, укладений між Акціонерним товариством «Укртрансгаз» та Приватним підприємством «Альппромбуд» - розірвати.

Також присуджено до стягнення з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь Приватного підприємства «Альппромбуд» 189 816, 60 грн. - збитків, 48 756, 45 грн. - пені, 6 389, 74 грн. - інфляційних втрат, 4 446, 48 грн. - три проценти річних, 32 039, 37 грн. - витрат на правничу допомогу, 5 503, 14 грн. - судового збору та 147, 82 грн. - інші судові витрати. В іншій частині в позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач (Акціонерне товариство «Укртрансгаз») звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2018 у справі №910/10899/18 - скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити Приватному підприємству «Альппромбуд» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, із невідповідністю висновків фактичним обставинам справи, із незастосуванням норм матеріального права, які підлягали застосуванню, а також з порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення.

За твердженням апелянта, позивачем не доведено обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги.

Апелянт зазначає, що з його боку відсутнє порушення умов Договору на яке посилається позивач, натомість, надані послуги оплачені ним в порядку дострокового виконання зобов`язань, а заявлений позов свідчить про односторонню та безпідставну відмову позивача від договору.

Відповідач також вказує, що приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції не врахував, що відповідач здійснює суспільно-важливу і стратегічну функцію по безперебійному забезпеченню суб`єктів господарювання та соціальної сфери України природним газом, надійного та безпечного функціонування Єдиної газотранспортної системи України, а також забезпечення транзиту газу за міждержавними угодам.

Крім того, апелянт зазначає, що судом не встановлено складу цивільного правопорушення в діях відповідача, а тому висновок суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення збитків є безпідставним.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2019 поновлено Акціонерному товариству «Укртрансгаз» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2018 у справі №910/10899/18. Відкрито апеляційне провадження у справі №910/10899/18. Розгляд апеляційної скарги призначено на 15.04.2019. Роз`яснено позивачу право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2018 у справі №910/10899/18 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги.

Представник позивача 25.03.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив мотивовано тим, що оскаржуване рішення є обґрунтованим, а підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Позивач зазначає, що умовами Договору сторони узгодили порядок оплати наданих послуг, однак, відповідач умови Договору порушив, що, з урахуванням обставин справи, є достатньою підставою для часткового задоволення позову.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2019 було продовжено строк розгляду апеляційної скарги та оголошено перерву на 20.05.2019.

Представники сторін у судове засідання 20.05.2019 з`явились та надали пояснення по суті спору.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судовому засіданні 20.05.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та відзиві на неї, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з наступних підстав.

27.09.2017 між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «ЧЕРКАСИТРАНСГАЗ» (замовник) та Приватним підприємством «Альппромбуд» (підрядник) був укладений договір № про виконання робіт (надалі - Договір).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, Договір був укладений за результатами проведеної процедури закупівлі за державні кошти згідно Закону України від 25.12.2015 р. № 922-УІІІ «Про публічні закупівлі».

Пунктом 1.1 Договору визначено, що замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик власними силами і засобами виконати відповідно до умов Договору Завершальні будівельні роботи (Аварійно-відновлювальні роботи на будівлях і спорудах Золотоніського промислового майданчика УМГ «Черкаситрансгаз» (роботи по усуненню наслідків буревію) (далі - роботи), а замовник зобов`язується на умовах Договору прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість.

Пунктом 3.1 Договору закупівлі визначено, ціна цього Договору становить 5 187 213,18 грн. згідно Договірної ціни (Додаток 1), яка є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до пунктів 6.2.5, 6.1.1 та 6.1.2 Договору, після виконання робіт підрядник зобов`язаний оформити акти приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт КБ-3, а замовник зобов`язаний прийняти виконані роботи згідно оформлених в установленому порядку актів приймання виконаних будівельних робіт КБ- 2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт КБ-3 та здійснити розрахунки за виконані роботи відповідно до умов Договору.

У відповідності до п. 4.1. Договору оплата робіт здійснюється шляхом перерахування замовником грошових коштів у національній валюті України на розрахунковий рахунок підрядника на таких умовах: 30% вартості робіт оплачуються на підставі виставленого Підрядником рахунку (авансовий платіж); 70 % вартості робіт оплачуються шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника зі строком 15 календарних днів після отримання за адресою філії УМГ «Черкаситрансгаз» та підписання сторонами оригіналів первинних документів, які підтверджують виконання робіт.

Нормами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На виконання умов укладеного Договору позивач виконав роботи на суму 415 164,71 грн., що були оформлені Актом № 5 приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2018 року. 01.02.2018 відповідач підписав вказаний Акт форми КБ-2в. Виходячи з положень пункту 4.1 Договору, строк виконання зобов`язання відповідачем щодо оплати вартості виконаних робіт по Акту форми КБ-2в сплив 16.02.2018. Однак лише 14.03.2018 відповідач оплатив позивачу вартість виконаних робіт згідно Акту № 5 форми КБ-2в на суму 415 164,71 грн. Таким чином, мало місце прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем по Договору протягом 26 днів.

Також на виконання умов Договору позивач виконав роботи на суму 293 905,40 грн., що були оформлені Актом №6 приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2018 року. 09.02.2018 відповідач підписав вказаний Акт форми КБ-2в. Відповідно до пункту 4.1 Договору, строк виконання зобов`язання відповідачем щодо оплати вартості виконаних робіт по Акту форми КБ-2в сплив 24.02.2018. Проте лише 14 березня 2018 року відповідач оплатив позивачу вартість виконаних робіт згідно Акту № 6 форми КБ-2в на суму 293 905, 40 грн. Тобто відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем по договору тривалістю 18 днів.

Крім цього, на виконання умов Договору позивач виконав роботи на суму 787 883,99 грн., що були оформлені Актом № 7 приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2018 року. 22.02.2018 відповідач підписав вказаний Акт та Довідку про вартість всіх виконаних робіт за лютий місяць 2018 року. Згідно пункту 4.1 Договору, строк виконання зобов`язання відповідачем щодо оплати позивачу вартості виконаних робіт по Акту форми КБ-2в та Довідці форми КБ-3 сплив 09.03.2018.

Згідно частини 1 статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач своєчасно не оплатив роботи надані згідно акту № 7, у зв`язку чим, позивач надіслав претензію від 27.03.2018 з вимогою щодо здійснення відповідачем оплати за виконані роботи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення.

Відповідач оплатив позивачу вартість виконаних робіт згідно Акту № 7 форми КБ-2в на суму 787 883,99 грн. 30.03.2018, а також направив відповідь на претензію від 16.04.2018 про те, що вимоги виконані і сума заборгованості погашена. Таким чином, мало місце прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем по Договору тривалістю 21 день.

Крім цього, позивач виконав роботи на суму 325 283,30 грн., що були оформлені Актом № 8 приймання виконаних будівельних робіт за травень 2018 року та Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за травень 2018 року, які були підписані 07.05.2018. Згідно пункту 4.1 Договору строк виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати Позивачу вартості виконаних робіт по вказаним вище документам сплив 22.05.2018.

22.05.2018 позивач направив відповідачу лист № 141-05, яким повідомив про завершення строку для оплати робіт по Акту № 8 і необхідність здійснити розрахунки, який залишений з боку відповідача без виконання. Оплата вартості виконаних робіт згідно вказаного Акту була здійснена відповідачем 27.07.2018, що призвело до прострочення виконання зобов`язання на 66 днів.

Беручи до уваги неодноразове порушення з боку відповідача строків оплати виконаних робіт, позивач направив відповідачу листи від 01.06.2018, 04.06.2018 та 05.07.2018 за № 167, з пропозицією розірвання Договору, однак відповідач відхилив пропозиції позивача, що зумовило звернення позивача до суду.

У свою чергу, відповідач у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі проти позову заперечує, обґрунтовуючи свою позицію тим, що позивачем помилково тлумачаться умови укладеного Договору. Зокрема відповідач зазначає, що з його боку не мало місце прострочення виконання зобов`язання з оплати, оскільки оплата робіт за договором здійснюється шляхом перерахування замовником грошових коштів у національній валюті України на розрахунковий рахунок Підрядника на таких умовах: 30% вартості робіт оплачуються на підставі виставленого Підрядником рахунку (авансовий платіж); 70% вартості робіт оплачуються шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Підрядника зі строком 15 календарних днів після отримання за адресою філії УМГ «Черкаситрансгаз» та підписання сторонами оригіналів первинних документів, які підтверджують виконання робіт. При чому, Товариство зазначає про його обов`язок оплати 70 % виконаних робіт після остаточної здачі всіх будівельних робіт, а тому, беручи до уваги, що строк дії Договору закінчується 27.09.2018, то такий строк, за твердженням відповідача не настав на день звернення із позовом до суду.

Також Товариство зазначає про відсутність підстав розірвання спірного правочину. Посилаючись на факт недоведеності з боку позивача факту завдання йому шкоди внаслідок дій Товариства. Посилаючись на відсутність прострочення виконання зобов`язання з оплати за договором відповідач заперечує проти заявленої вимоги про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційної складової боргу.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду, до положень якого також застосовуються приписи Цивільного кодексу України.

Статтею 837 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу (стаття 843 Цивільного кодексу України).

Нормами ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту спірного правочину слідує, що його умовами не передбачено переліку підстав щодо його розірвання.

Відповідно до статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Згідно з частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частина 2 статті 651 Цивільного кодексу України).

Отже, приписи статті 651 Цивільного кодексу України пов`язують можливість розірвання договору у зв`язку з порушенням стороною його умов лише у разі, якщо внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу суддівського розсуду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 30.01.2018 по справі № 908/491/17.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду у справі № 924/522/17 від 13.02.2018.

Дослідивши обставини справи та наявні в ній докази, колегія суддів дійшла висновку, що положення п. 4.1. Договору щодо строку оплати не містять вимоги про оплату наданих послуг лише після виконання усіх робіт, що передбачені Договором, а тому підписання документів, які підтверджують виконання частини робіт є підставою для початку перебігу п`ятнадцятиденного строку на оплату наданих послуг (виконаних робіт), а отже посилання відповідача на відсутність в його діях порушення умов Договору не відповідає обставинам справи з урахуванням умов Договору.

Окремо колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що укладення Договору за результатами публічних торгів та діяльність відповідача щодо забезпечення газопостачання та транспортування газу не може бути підставами, що звільняють відповідача від обов`язку виконання умов Договору укладеного у відповідності до норм чинного законодавства.

Звертаючись з позовом у даній справі позивач зазначив, що істотні та неодноразові порушення умов Договору відповідачем призвели того, що позивач був позбавлений того, на що розраховував при його укладенні, зокрема, своєчасного і повного отримання прибутку та можливості його використання.

Беручи до уваги, що умовами укладеного Договору був передбачений обов`язок відповідача своєчасно та у повному обсязі здійснювати оплату виконаних робіт, який був неодноразово порушений відповідачем, а також направлення позивачем пропозиції про розірвання спірного правочину 05.07.2018, та обґрунтованість істотності порушень Договору відповідачем, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про наявність обставин з якими ст. 651 Цивільного кодексу України пов`язує можливість розірвання договору за рішенням суду.

За приписами частини 5 статті 653 Цивільного кодексу України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Статтею 224 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

У відповідності частині 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами під час розгляду даного спору позивачем для продовження виконання робіт за договором були придбані матеріали на загальну суму 189 816,60 грн., що підтверджується видатковими накладними № РН-0000087 від 04.05.2018, №Ю-180504 від 04.05.2018, №РН-0000144 від 02.05.2018. Однак у зв`язку з порушенням відповідачем терміну оплати виконаних за договором, позивач був змушений відтермінувати виїзд на об`єкт для продовження робіт згідно Договору, а тому просив прийняти на відповідальне зберігання, без переходу права власності, матеріали, придбані та доставлені на об`єкт 05.05.2018 згідно Акту прийому-передачі на відповідальне зберігання без переходу права власності, про що був направлений лист від 04.06.2018 № 150-06. Вказаний лист був отриманий відповідачем, проте залишений без відповіді.

Оскільки відповідач не здійснив вчасну оплату виконаних робіт, у позивача була відсутня можливість розпочати роботи на наступному об`єкті.

Враховуючи обґрунтованість вимоги позивача про розірвання спірного правочину, колегія суддів, з урахуванням наведеного вище фактичного та правового обґрунтування, погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем належними та допустимим доказами доведені обставини з якими законодавець пов`язує покладення на замовника обов`язку відшкодування завданих збитків. При цьому суд погоджується із доводами позивача про те, що збитками слід вважати грошові кошти сплачені за матеріали, необхідні для здійснення будівельних робіт за договором. Таким чином, вимоги про стягнення з відповідача збитків в розмірі 189 816,60 грн., що є сумою грошових коштів, сплачених позивачем за матеріали, є обґрунтованими.

Нормами частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 ЦК України).

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення штрафних санкцій.

Згідно статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

У той же час з наданого позивачем розрахунку вбачається, що останній був виконаний з урахуванням вищезазначених положень чинного законодавства виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав взятого на себе обов`язку щодо своєчасного оплати виконаних робіт, здійснивши перерахунок заявленої позивачем до стягнення пені, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявленої вимоги, а саме у розмірі 48 756,45 грн.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, беручи до уваги доведений факт прострочення виконання відповідачем обов`язку з оплати виконаних послуг, наявні правові підстав для покладення на відповідача обов`язку сплатити на користь позивача три відсотки річних у заявленому розмірі - 4 446,48 грн.

Разом з тим, відповідно до листа Верховного Суду України «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» № 62-97р від 03.04.1997 при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

При цьому, суд відзначає, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних платежів.

З огляду на викладене, відповідно до арифметично та нормативно правильного розрахунку з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 6 389,74 грн. інфляційних втрат.

Крім того, судом першої інстанції нормативно обґрунтовано підстави задоволення заяви щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а апелянтом вказані висновки не спростовані.

Місцевим господарським судом встановлено та перевірено судом апеляційної інстанції, що понесені Товариством витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються договором про надання правової допомоги № 06-08/2018-01 від 06.08.2018, рахунком-фактурою № 3924 від 06.08.2018, платіжним дорученням №6550 від 06.08.2018 та погодинним звітом № 4100 від 26.09.2018.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (відповідача).

Керуючись ст. ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2018 у справі №910/10899/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2018 у справі №910/10899/18 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2018 у справі №910/10899/18.

4. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Акціонерним товариством «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз».

5. Матеріали справи №910/10899/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 13.06.2019.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

Н.Ф. Калатай