СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2019 р. Справа № 922/3551/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя Тарасова І.В.;

за участі секретаря судового засідання Крупи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (вх.№1500Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 09.04.19 у справі №922/3551/18 (суддя Шатерніков М.І., повний текст складено 19.04.2019 у приміщенні господарського суду Харківської області)

за позовом фізичної особи-підприємця Шкурка Владислава Ігоровича, м.Харків,

до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунайльного майна Харківської міської ради м. Харків,

про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - фізична особа - підприємець Шкурко Владислав Ігорович, 20.12.2018 звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради з вимогою про зобов`язання відповідача підготувати необхідні документи та запровадити заходи, передбачені нормами діючого законодавства, щодо виконання рішення 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017 №691/17 у частині приватизації шляхом викупу фізичною особою-підприємцем Шкурком Владиславом Ігоровичем нежитлового приміщення №105 та 1/2 частини нежитлового приміщення №103, загальною площею 30,6 кв.м, розташованого за адресою: м.Харків, вул.Ярослава Мудрого, 7, літ."А-5"; зобов`язати відповідача підготувати необхідні документи та запровадити заходи, передбачені нормами діючого законодавства, щодо виконання рішення 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017 №691/17 у частині приватизації шляхом викупу фізичною особою-підприємцем Шкурком Владиславом Ігоровичем нежитлової будівлі, загальною площею 45,3 кв.м, розташованої за адресою: м.Харків, вул. Ярослава Мудрого , 7, літ. "Б-1".

19.02.2017 позивач звернувся до господарського суду Харківської області із заявою (вх.№4483) про зміну предмету позову, в якій зазначив, що через сплив значного часу з моменту подання заяви про приватизацію у позивача відпала необхідність у приватизації одного з об`єктів (нежитлової будівлі, загальною площею 45,3 кв.м, розташованої за адресою: м.Харків, вул.Ярослава Мудрого, 7, літ."Б-1", та просить суд зобов`язати відповідача підготувати необхідні документи та запровадити заходи, передбачені нормами діючого законодавства, щодо виконання рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20.09.2017 №757/17 у частині приватизації шляхом викупу фізичною особою-підприємцем Шкурком Владиславом Ігоровичем нежитлового приміщення №105 та 1/2 частини нежитлового приміщення №103, загальною площею 30,6 кв.м, розташованого за адресою: м.Харків, вул. Ярослава Мудрого , 7, літ. "А-5".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.02.2019 прийнято заяву позивача про зміну предмету позову та продовжено розгляд справи, виходячи з предмету спору, визначеного позивачем у цій заяві.

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.04.2019 у справі №922/3551/18 позовні вимоги фізичної особи-підприємця Шкурко Владислава Ігоровича задоволено повністю. Зобов`язано Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради підготувати необхідні документи та запровадити заходи, передбачені нормами діючого законодавства, щодо виконання рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20.09.2017 № 757/17 у частині приватизації шляхом викупу фізичною особою-підприємцем Шкурко Владиславом Ігоровичем нежитлового приміщення № 105 та 1/2 частини нежитлового приміщення № 103, загальною площею 30,6 кв.м, розташованого за адресою м. Харків , вул . Ярослава Мудрого , 7, літ. "А-5", стягнуто з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 1762,00 грн.

Господарський суд, мотивуючи прийняте рішення, урахував те, що з набранням чинності Законом України "Про приватизацію державного і комунального майна" та у відповідності до Положення про приватизацію об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова, затвердженого рішенням 24 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 19.12.2018 № 1382/18, якими змінено порядок та процедуру продажу майна, покупець не позбавляється можливості подальшого здійснення та завершення процедури приватизації спірного майна шляхом його викупу позивачем як орендарем, з урахуванням нового порядку (в тому числі з урахуванням оцінки об`єкту приватизації за новим порядком), на підставі рішень, прийнятих до набрання чинності вказаним Законом, а, навпаки, в положеннях абз. 1 пункту 2 його Прикінцевих та перехідних положень передбачено таку можливість, що свідчить про продовження існування обов`язку Департаменту з завершення процедури приватизаціїї. Судом встановлено, що позивачем виконано усі належні дії щодо приватизації обєкту, натомість відповідачем жодних дій щодо підготовки необхідних документів та запровадження заходів, передбачених нормами діючого законодавства, щодо виконання рішення 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017 №691/17 у частині приватизації, шляхом викупу фізичною особою-підприємцем Шкурко В.І. спірних приміщень здійснено не було. Відповідачем не доведено суду, вилучення яких саме документів робить неможливим здійснення заходів щодо приватизації.

Заявник апеляційної скарги з рішенням не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Харківської області від 09.04.2019 у справі №922/3551/18 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог фізичної особи - підприємця Шкурко Владислава Ігоровича відмовити у повному обсязі. Також просить стягнути з позивача судовий збір.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першоїї інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, неправильно застосував норми матеріального права, а саме: Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна». Крім того, господарським судом не враховано, що Управлінням комунального майна та приватизації листом від 11.07.2018 №7910 повідомлено ФОП Шкурко В. І . про неможливість проведення подальших дій щодо приватизації спірних приміщень у зв`язку з вилученням оригіналів документів згідно з протоколом обшуку від 14.12.2017 старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області. Апелянт стверджує, що процедуру проватизації об`єктів неможливо завершити у зв`язку з арештом документації, яка стосується оцінки, продажу та приватизації комунального майна, у тому числі, і розташованого за адресою: м.Харків, вул.Я.Мудрого, 7, і не залежить від волі відповідача. Також заявник вважає, що суд неправильно застосував частину 2 ст.8 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)». Неправильним вважає апелянт і висновок суду першої інстанції, що з набранням чинності Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» покупець не позбавляється можливості подальшого здійснення та завершення процедури приватизації сіпрного майна шляхом його викупу позивачем як орендарем з урахуванням нового порядку (у тому числі з урахуванням оцінки оюбєкту приватизації за новим порядком).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.05.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради на рішення господарського суду Харківської області від 09.04.19 року у справі № 922/3551/18. Призначено справу до розгляду на 03.06.2019 о 12:15 год. Встановлено учасникам справи п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзивів на апеляційну скаргу з доказами його надсилання учасникам справи. Встановлено учасникам справи строк до 30.05.2019 для подання заяв, клопотань тощо. Витребувано у учасників справи оригінали документів для огляду у судовому засіданні, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення і мають значення для справи; витяги з Єдиного держреєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день розгляду апеляційної скарги.

У судовому засіданні 03.06.2019 представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи ухвалою суду від 17.05.2019. Згідно з даними з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» поштове відправлення за штрихкодом 317 з 23.05.2019 знаходиться у поштовому відіддленні через невручення адресату під час доставки.

Явка у судове засідання представників сторін, у тому числі позивача, судом обов`язковою не визначалась. Відповідач не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника позивача.

Отже, у ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 цього Кодексу.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Ураховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду апеляційної скарги та вирішення даного спору, колегія суддів дійшла висновку про закінчення апеляційного розгляду справи у даному судовому засіданні за відсутності позивача за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, заслухавши представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

22.12.2016 між фізичною особо-підприємцем Шкурко Владиславом Ігоровичам (орендар) та Управлінням комунального майна та приватизації департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (відповідач, орендодавець) укладений договір оренди №6457 нежитлового приміщення (будівлі), згідно з умовами якого орендарю передано у строкове платне користування нежитлове приміщення №105 та 1/2 частини нежитлового приміщення №103, загальною площею 30,6 кв .м, розташованих за адресою: м.Харків, вул. Ярослава Мудрого, 7, літ. "А-5" (а.с.12-15).

З метою ефективного використання нежитлового фонду м.Харкова та поповнення бюджету міста Харкова, на підставі Законів України "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 роки, затвердженої рішенням 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017 № 691/17, керуючись статтею 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Харківська міська рада (14 сесія 7 скликання) рішенням від 20.09.2017 №757/17, яке на момент розгляду справи є чинним, вирішила провести відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова (а.с.22) згідно з додатками 1, 2 (а.с.23-25).

У додатку 1 до рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова" від 20.09.2017 №757/17 "Перелік об`єктів, які підлягають приватизації (відчуженню) шляхом викупу", зокрема, зазначений спірний об`єкт, що використовується позивачем, нежитлові приміщення підвалу у житловому будинку м.Харків, вул.Ярослава Мудрого , 7, літ. "А-5", площею 30,6 кв.м.

Позивач зазначає, що листом №14402 від 20.09.2017 відповідач повідомив позивача про обов`язок позивача сплатити заставу у розмірі шестимісячної плати за оренду майна (1921,14 грн) та зазначив реквізити відповідного рахунку для сплати.

29.09.2017 вказана сума заставної вартості об`єкту приватизації у розмірі 1921,14 грн була перерахована на рахунок відповідача, що підтверджується платіжним дорученням № 15 від 29.09.2017 (а.с.30) і не заперечується відповдідачем.

04.07.2018 позивачем на адресу відповідача наданий лист, в якому позивач просив на виконання рішення Харківської міської ради від 20.09.2017 №757/17 провести ряд необхідних заходів щодо приватизації нежитлових приміщень (а.с.27).

11.07.2018 від відповідача позивачу надійшов лист-відповідь (вих.№7910), в якому повідомлено про те, що проведення подальших дій щодо приватизації приміщень неможливо у зв`язку із вилученням оригіналів документів згідно з протоколом обшуку від 14.12.2017 старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області юриста 1 класу Шаповалова Євгена Євгеновича за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001129 від 19.10.2017 на підставі ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 22.11.2017 (а.с.28).

Незважаючи на виконання позивачем усіх передбачених законодавством умов, відповідачем рішення Харківської міської ради про приватизацію виконане не було, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Згідно із ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об`єктів інтелектуальної власності та інших дій суб`єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

У відповідності до частини 1 ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Положеннями ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до частини 1 ст.13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

За змістом ст.14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Аналіз викладених норм свідчить, що підставою виникнення зобов`язання та права вимоги його виконання є, зокрема, закон, що встановлює обов`язкові дії для того чи іншого суб`єкта.

Позивач як на підставу вимоги про зобов`язання відповідача підготувати необхідні документи та запровадити заходи, передбачені нормами законодавства щодо виконання рішення 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017 №69/17 у частині приватизації шляхом викупу позивачем нежитлових приміщень, площею 30,6 кв.м, підвалу в житловому будинку, за адресою: м.Харків, вул.Ярослава Мудрого ,7, літ."А-5", посилається на безпідставне ухилення позивача від завершення процедури приватизації спірного майна.

За змістом ст.7, 23 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) процес приватизації комунального майна включає в себе затвердження місцевими радами переліків об`єктів, що підлягають приватизації певним способом, прийняття заяви потенційного покупця, проведення підготовки об`єкту приватизації до продажу та подальше укладення договору купівлі-продажу.

У відповідності до частини 1 ст.11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" викуп застосовується щодо об`єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими актами.

Згідно із пунктом 1) частини 1 ст.182 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" приватизація об`єктів групи А здійснюється з урахуванням таких особливостей, зокрема, у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

Як свідчать матеріали справи, рішенням Харківської міської ради (14 сесія 7 скликання) від 20.09.2017 №757/17 вирішино провести відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова згідно з додатками 1, 2.

У Додатку 1 до рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 20.09.2017 №757/17 "Перелік об`єктів, які підлягають приватизації (відчуженню) шляхом викупу", зокрема, спірний об`єкт - нежитлові приміщення підвалу в житловому будинку по вул . Ярослава Мудрого, 7, літ."А-5", у м.Харкові, площею 30,6 кв.м.

На момент подання позовної заяви процедура приватизації об`єктів комунальної власності врегульована, зокрема, Програмою приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова на 2017-2022 роки, затвердженою рішенням 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017 № 691/17 (надалі - Програма приватизації).

Згідно з пунктами 3.7 - 3.12 Програми приватизації:

"3.7. Управлінням готується проект рішення сесії Харківської міської ради з переліками об`єктів, що пропонуються для приватизації за способами їх приватизації.

3.8. Рішення про затвердження переліків об`єктів, що підлягають приватизації, приймається на пленарному засіданні сесії Харківської міської ради за поданням Управління.

3.9. Після затвердження на сесії Харківської міської ради переліків об`єктів, що підлягають приватизації, Управління здійснює заходи щодо приватизації об`єктів відповідно до чинного законодавства.

3.10. У строк десять робочих днів після прийняття Харківською міською радою рішення про приватизацію об`єкта шляхом викупу орендар сплачує до бюджету м. Харкова заставу у розмірі шестимісячної плати за оренду майна, яка після укладення договору купівлі-продажу зараховується в рахунок плати за об`єкт приватизації. Відмова та порушення термінів щодо сплати вищевказаної суми є підставою для скасування рішення Харківської міської ради про приватизацію цього об`єкта.

3.11. Відповідно до чинного законодавства умовою продажу об`єкта може бути збереження профілю об`єкта приватизації та інші особливі умови його приватизації.

3.12. Строк проведення приватизації об`єкта не повинен перевищувати двох років з моменту прийняття сесією Харківської міської ради рішення про його приватизацію. У разі якщо об`єкт не було приватизовано у зазначений термін, рішення відносно приватизації такого об`єкта скасовується. При цьому сума, сплачена відповідно до пункту 3.9 цієї Програми, орендарю не повертається."

На виконання пункту 3.10 Програми приватизації за вимогою відповідача позивачем сплачено заставу у розмірі шестимісячної плати за оренду майна - 1921,14 грн, що підтверджується матеріалами справи.

У відповідності до ст.8 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" з моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства здійснюється його підготовка до приватизації. Підготовка об`єкта малої приватизації до продажу здійснюється органами приватизації, які: встановлюють ціну продажу об`єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, або початкову ціну об`єкта на аукціоні, за конкурсом з урахуванням результатів оцінки об`єкта, проведеної відповідно до методики оцінки майна, затвердженої Кабінетом Міністрів України; готують та публікують інформацію про об`єкти малої приватизації у відповідних інформаційних бюлетенях та місцевій пресі, інших друкованих виданнях, визначених органами приватизації; проводять у разі необхідності реорганізацію або ліквідацію державного підприємства; замовляють у разі потреби проведення екологічного аудиту; замовляють проведення робіт із землеустрою. Для забезпечення виконання зазначених функцій органи приватизації можуть залучати відповідні організації та спеціалістів у порядку і на умовах, що встановлюються Фондом державного майна України. Покупець, який у встановленому порядку подав заяву про приватизацію підприємства, може за власний рахунок замовити проведення аудиторської перевірки фінансового стану вказаного підприємства. Строк підготовки об`єкта малої приватизації до продажу, крім об`єктів, набуття права власності на які пов`язане з переходом права на земельну ділянку державної власності, не повинен перевищувати двох місяців з дня прийняття рішення про включення його до відповідного переліку об`єктів, що підлягають приватизації.

Положеннями ст.9 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію) встановлено, що за рішенням органів приватизації проводиться інвентаризація майна об`єкта малої приватизації в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, та оцінка такого об`єкта відповідно до методики оцінки майна, затвердженої Кабінетом Міністрів України. Ціна продажу об`єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, та початкова ціна об`єкта малої приватизації на аукціоні або за конкурсом встановлюється на підставі результатів його оцінки.

У силу приписів частини 2 ст.8 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію) така підготовка мала бути проведена протягом двох місяців з моменту прийняття відповідних рішень.

З огляду на визначені частиною 2 ст.8 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію) строки проведення відповідної підготовки та дати прийняття рішень про приватизацію спірного майна, фактичне укладення спірних договорів мало бути здійснено до набрання чинності Законом України "Про приватизацію державного і комунального майна".

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", який набрав чинності 07.03.2018, приватизація (продаж) об`єктів, щодо яких рішення про приватизацію було прийнято до набрання чинності цим Законом, здійснюється та завершується відповідно до вимог цього Закону, крім об`єктів, за якими: дата проведення аукціону, конкурсу, викупу, продажу пакетів акцій (часток, паїв) господарських товариств, зазначена в опублікованому інформаційному повідомленні про продаж державного або комунального майна, припадає на день після набрання чинності цим Законом; після завершення процедури продажу відбувається оформлення договору купівлі-продажу; на момент прийняття рішення про їх приватизацію належали до об`єктів групи Г згідно з класифікацією об`єктів приватизації, встановленою Законом України "Про приватизацію державного майна", та щодо яких є дійсною оцінка, або Кабінетом Міністрів України визначено радника для надання послуг з підготовки до приватизації та продажу об`єктів приватизації за результатами проведення конкурсу.

Отже, з прийняттям Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" у його прикінцевих та перехідних положень закріплено можливість завершення вже розпочатих (до набрання ним чинності) процедур приватизації об`єктів, у тому числі комунального майна шляхом його викупу орендарем.

Згідно з пунктом 24 "Прикінцеві та перехідні положення" Положення про приватизацію об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова, затвердженого рішенням 24 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 19.12.2018 №1382/18, приватизація (продаж) об`єктів, щодо яких рішення про приватизацію було прийнято до набрання чинності цього Положення, здійснюється та завершується відповідно до вимог цього Положення. Кошти, сплачені орендарем до бюджету м.Харкова як застава за об`єкт приватизації до набрання чинності цього Положення, можуть бути враховані у разі приватизації орендованого об`єкта цим орендарем.

Згідно з пунктом 6.1 Положення про приватизацію об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова Управління комунального майна та приватизації в межах своєї компетенції з питань приватизації здійснює, зокрема, такі повноваження: - продає майно, що перебуває у комунальній власності, у процесі його приватизації, а також акції (частки), що належать територіальній громаді у майні господарських товариств; - укладає договори на проведення оцінки об`єктів приватизації у випадках, передбачених чинним законодавством; - здійснює інші повноваження, передбачені чинним законодавством.

Підпунктом 18.1.1 Положення про приватизацію об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова встановлено, що під час приватизації об`єкта комунальної власності шляхом його продажу на аукціоні, викупу між продавцем і покупцем укладається відповідний договір купівлі-продажу.

З системного аналізу наведених нормативно-правових актів убачається, що закінчення процедури приватизації шляхом укладення договору купівлі-продажу відповідно до абз.3 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» можливо лише у тому випадку, коли органом приватизації здійснено усі дії, направлені на проведення підготовки об`єкту до приватизації, у тому числі і визначено ціну продажу.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про неправильне застосування частини 2 ст.8 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», оскільки такі твердження є безпідставними та такими, що не підтверджуються обставинами справи та нормами чинного законодавства.

З огляду на зазначене, господарський суд дійшов правильного висновку, що з набранням чинності Законом України "Про приватизацію державного і комунального майна" та, ураховуючи Положення про приватизацію об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова, затвердженого рішенням 24 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 19.12.2018 №1382/18, якими змінено порядок та процедуру продажу майна, покупець не позбавляється можливості подальшого здійснення та завершення процедури приватизації спірного майна шляхом його викупу позивачем як орендарем, з урахуванням нового порядку (у тому числі зважаючи на здійснення оцінки об`єкту приватизації за новим порядком), на підставі рішень, прийнятих до набрання чинності вказаним Законом, а положеннями абзацу 1 пунту 2 його Прикінцевих та перехідних положень передбачено таку можливість, що свідчить про те, що обов`язок Департаменту із завершення процедури приватизаціїї продовжує існувати.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач виконав усі належні дії щодо приватизації об`єкту.

Натомість відповідачем дій щодо підготовки необхідних документів та запровадження заходів, передбачених нормами діючого законодавства щодо виконання рішення 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017 №691/17 у частині приватизації, шляхом викупу фізичною особою-підприємцем Шкурко В.І. спірних нежитлових приміщень не здійснено.

Апелянт, посилаючись на частину 1 ст.170 Криминального процесуального кодексу України, зазначає, що судом не враховано, що Управлінням комунального майна та приватизації листом від 11.07.2018 №7910 повідомлено ФОП Шкурко В. І . про неможливість проведення подальших дій щодо приватизації спірних приміщень у зв`язку з вилученням оригіналів документів згідно з протоколом обшуку від 14.12.2017 старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області. Апелянт стверджує, що процедуру проватизації обєктів неможливо завершити у звязку з арештом документації, яка стосується оцінки, продажу та приватизації комунального майна, у тому числі і розташованого за адресою: м.Харків, вул.Я.Мудрого,7, і не залежить від волі відповідача.

Колегія суддів вважає такі доводи відповідача необгрунтованими, з огляду на таке.

В ухвалі Червонозаводського районного суду м.Харкова у справі №646/7935/17 зазначено, що у ході обшуку приміщень Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради виявлено і вилучено речі та документи, зокрема, пункт 44. Швидкорозшивач з написом: «ФЛП Шкурко Владислав Ігоревич, пров.Рогатинський, 4» з документами на 20 акр.; пункт 49. Швидкорозшивач з написом: « 20121-П ФЛП Шкурко Владислав Ігоревич, вул.Ярослава Мудрого, 7, д/а №6457 від 22.12.2016» з документами на 26 аркушах. Слідчий зазначив, що документи та майно відповідають вимогам ст.98 Кримінального процесуального кодексу України щодо речових доказів (а.с.82).

Відповідно до частини 1 ст.170 Криминального процесуального кодексу України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з частиною з пунктами 6,7 ст.131 Кримінального процесуального кодексу України заходами забезпечення кримінального провадження є: тимчасове вилучення майна; арешт майна.

Отже, вилучення та арешт майна є різними засобами забезпечення у кримінальному провадженні. Вилучені та арештовані документи у подальшому можуть бути використані як докази при винесенні вироку.

Статтею 139 Господарського кодексу України встановлено, що майном у цьому Кодексі визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб`єктів.

Залежно від економічної форми, якої набуває майно у процесі здійснення господарської діяльності, майнові цінності належать до основних фондів, оборотних засобів, коштів, товарів.

Основними фондами виробничого і невиробничого призначення є будинки, споруди, машини та устаткування, обладнання, інструмент, виробничий інвентар і приладдя, господарський інвентар та інше майно тривалого використання, що віднесено законодавством до основних фондів.

У силу приписів чинного законодавства, вилучені у відповідача документи не можна ототожнювати з поняттям майно.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не доведено, арешт яких саме вилучених документів робить неможливим здійснення заходів щодо приватизації.

Згідно з частиною 3 статті 100 Кримінального процесуального кодексу документ повинен зберігатися протягом усього часу кримінального провадження. За клопотанням володільця документа слідчий, прокурор, суд можуть видати копії цього документа, за необхідності - його оригінал, долучивши замість них до кримінального провадження завірені копії.

Відповідно до ст.159 Кримінального кодексу України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку). Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Доказів звернення до слідчого, прокурора, суду з боку відповідача, або зазначення причин неможливості надіслання таких клопотань матеріали справи не містять.

Відсутність докуметів, на яку посилається апелянт, не позбавляє права позивача на приватизацію спірного обєкта нерухомості за чинним рішенням Харківської міської ради, а відповідачем не доведено існування правових підстав, які роблять неможливим запровадження заходів, передбачених нормами діючого законодавства у частині приватизації спірного нерухомого майна. Оскільки вироку немає, відсутні і підстави для застосування приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України щодо обовя`зковості вироку суду, що набрав законної сили, для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності осрби, стосовно якої ухвалено вирок.

За змістом ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 73 Закону України "Про місцеве самоврядування" акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (уразі її створення) ради, прийняті і межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Згідно з пунктом 10 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст.5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Слід також ураховувати, що статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, колегія суддів ураховує його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява №38722/02)).

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував: для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 у справі "Гурепка проти України" (Gurepka v.Ukraine), заява №61406/00, пункт 59).

Отже, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з урахуванням положень ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції.

Колегія суддів також вважає, що обраний відповідачем спосіб захисту не порушує прав та обов`язків позивача, оскільки арешт майна та документів, не припиняють його діяльність як органу місцевого самоврядування та не звільняють від виконання обов`язків, передбачених чинним законодавством про приватизацію державного та комунального майна.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає правомірним висновок господарського суду про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а доводи апелянта такими, що не грунтуються на матеріалах справи та не узгоджуються з нормами чинного законодавтства.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження у ході судового розгляду, тоді як господарським судом першої інстанції у повній мірі з`ясовані та правильно оцінені обставини у справі, прийняте ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не убачає. Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача (заявника апеляційної скарги).

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275-276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд; -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 09.04.19 у справі №922/3551/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 10.06.2019.

Головуючий суддя О.А. Пуль

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя І.В. Тарасова