ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2019 р. Справа№ 910/18801/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Калатай Н.Ф.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання: Цибульський Р.М.

представники учасників справи:

від позивача(скаржника): Конопля А.М.;

від відповідача-1: Попов В.О., Галдецька Ю.В.;

від відповідача-2: Костюченко І.В.;

від третьої особи-1: не з`явилися;

від третьої особи-2: не з`явилися;

третя особа-3: ОСОБА_1 (особисто);

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 06.02.2019 (повний текст складено 18.02.2019.)

у справі №910/18801/16 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат"

до 1) Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію

2) Державної організації (установи, закладу) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:

1)Публічного акціонерного товариства

"Стахановський завод технічного вуглецю"

2)Товариства з обмеженою відповідальністю

"Кременчуцький шкір завод"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1:

3) ОСОБА_1

про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - Позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію (далі - Відповідач-1), Державної організації (установи, закладу) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Відповідач-2), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на прдмет спору на стороні відповідачів - Публічне акціонерне товариство «Стаханівський завод технічного вуглецю», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький шкірзавод», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на прдмет спору на стороні відповідача-1 - ОСОБА_1 , в якому просило:

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка Владислава Сергійовича акцептувати та внести зміни до Переліку (реєстру) вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" щодо розміру вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" шляхом викладення їх в сумі 291 635 519 гривень 26 копійок та подати акцептовані і внесені до Переліку (реєстру) вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" зміни, пов`язані із викладенням розміру вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" в сумі 291635519 гривень 26 копійок, на затвердження до виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка Владислава Сергійовича акцептувати та внести зміни до Переліку (реєстру) вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" щодо включення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" до вимог кредиторів сьомої черги та подати акцептовані і внесені до Переліку (реєстру) вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" зміни, пов`язані із включенням вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" до вимог кредиторів сьомої черги, на затвердження до Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб затвердити зміни до Переліку (реєстру) вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", пов`язані із акцептуванням та включенням до Переліку (реєстру) вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" на суму 291635519 гривень 26 копійок, які віднесені до вимог кредиторів сьомої черги.

В обгрунтування позовних вимог Позивач посилався на те, що Відповідачем-1 (як Банком) в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Відповідача-1 було неправомірно акцептовано та включено до Переліку (реєстру) вимог кредиторів Банку вимоги у розмірі меншому, ніж є заборгованість Банку перед Позивачем по договорам вкладу, відкриття рахунків та розрахунково-касового обслуговування (реквізити договорів вказані у позові; копії залучені до справи), та неправомірно, як пов`язану особу, включено до реєстру вимог у дев`яту чергу, тоді як належало включити у сьому. Заявлений до Банку розмір кредиторських вимог, який був відхилений у сумі 249161190,32 грн., Позивач мотивує тим, що Банком були здійснені неправомірні списання коштів з його рахунків ще до 17.12.2015 (до дати прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії).

Позивач також в обгрунтування позову посилався на те, що він не є пов`язаною особою, оскільки для обов`язкового визнання особи пов`язаною з банком необхідна її відповідність ознакам, що містяться в ч. 1 ст. 52 Закону України "Про банки та банківську діяльність", а також ознакам, визначеним в постанові Національного банку України від 12.05.2005 №315 "Про затвердження Положення про визначення пов`язаних із банком осіб", але під жодну з цих ознак Позивач не підпадає.

Відповідач-1 проти позову заперечував, посилаючись на те, що суму кредиторських вимог визначав керуючись даними балансу банку згідно з вимогами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Положення про виведення неплатоспроможних банків з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2 від 05.07.2012. При цьому, частина кредиторських вимог Позивача була відхилена, оскільки вони не були підтверджені відомостями балансу (фактичними даними, ст. 49 Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Відповідач-1 в обгрунтування заперечень на позов наголошував на тому, що відповідно до вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час формування реєстру кредиторів сума заборгованості ним була визначена станом на 17.12.2015 - на дату прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії, при цьому - частина заявлених вимог у розмірі 249161190,32 грн. не була підтверджена фактичними даними (даними балансу банку), а тому вимоги на вказану суму було відхилено. Відповідач-1 також посилався на те, що Позивач не надав належні докази, які б підтверджували, що на його рахунках обліковувались більші обсяги коштів станом на день формування реєстру, ніж було визнано кредиторські вимоги Відповідачем-1, а договори, на які Позивач посилається, не підтверджують залишок заборгованості на рахунках у заявленому станом на 17.12.2015 розмірі. Натомість, на дату прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку на балансі банку обліковувалась кредиторська заборгованість у загальній сумі 42474328,94 грн., у тому числі, з урахуванням залишку коштів у валюті по курсу станом на 17.12.2015, що підтверджується виписками по рахунках.

Також, Відповідач-1 вказував на невірно обраний позивачем спосіб захисту, оскільки в силу приписів Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", грошові вимоги у розмірі 249161190,32 грн. вважаються погашеними. При цьому, за відсутності рішення суду щодо визначення суми заборгованості, підстави для поновлення записів у відомостях балансу банку - відсутні, а відтак, відсутні і підстави для акцептування цих вимог, оскільки вони є спірними та непідтвердженими даними балансу Банку, натомість обліковуються як погашені. Крім того, позовні вимоги про зобов`язання внести зміни до реєстру заявлено передчасно, оскільки баланс банку наразі незмінний, акцептовані вимоги відповідають даним балансу, а щодо решти не акцептованих вимог - то відсутнє рішення суду про визнання Банку зобов`язаною особою на наведену Позивачем суму заборгованості в розмірі 249161190,32 грн.

Також, заперечуючи позовні вимоги в частині зміни місця Позивача у черзі кредиторів, Відповідач-1 зазначав що Позивач є пов`язаною з банком особою.

Відповідач-2 в обґрунтування заперечень на позов посилався на те, що права Позивача Відповідачем-2 - не порушено, оскільки у останнього не виникло обов`язку внести зміни, про які просить Позивач, до реєстру вимог кредиторів - до їх акцептування та зміни місця у черзі банком (Відповідачем-1), а спірні вимоги наразі акцептованими ще не є, і так само відсутня зміна місця Позивача у черзі кредиторів.

Третя особа ОСОБА_1 вказував, що його право власності на гроші, як вкладника Банку, повинно бути захищено.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.02.2019 у справі №910/18801/16 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обумовлені законом підстави для зобов`язання Відповідача-1 акцептувати та вносити зміни до Переліку (реєстру) вимог кредиторів Банку щодо розміру вимог Позивача шляхом викладення їх в сумі 291635519 гривень 26 копійок та зобов`язання подати акцептовані і внесені до цього Переліку зміни, пов`язані із викладенням розміру вимог Позивача в сумі 291635519 гривень 26 копійок, на затвердження до виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, - відсутні, як відсутні в обумовлені законом підстави для зобов`язання Фонду затвердити зміни до Переліку (реєстру) вимог кредиторів Банку, пов`язані із акцептуванням та включенням до вказаного Переліку вимоги Позивача на суму 291635519 гривень 26 копійок, які віднесені до вимог кредиторів сьомої черги - адже ні Відповідачем-1, ні Фондом права Позивача у цій частині не порушені, адже більший розмір вимог, ніж їх уже було акцептовано, та інше місце у черзі, ніж уже було визначено (9 черга), Позивачем не було доведено належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні ст. ст. 76,77, 79 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, судом першої інстанції враховано і висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 9839/17-45 від 23.05.2018, в якому ним досліджувались залучені до справи банківські виписки по рахунках Позивача, де відображені операції по укладених позивачем договорах (вкладу, відкриття рахунків та розрахунково-касового обслуговування) зі змінами та доповненнями.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач (Товариство з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат") звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2019 у справі №910/18801/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, також судові витрати покласти на відповідачів у справі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої було прийнято при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

Зокрема, скаржник посилався на те, що пунктами 4.2, 4.4, 4.10, 4.11, 13 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку визначено, що Уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку складає початковий ліквідаційний баланс банку на основі балансу такого банку та дату призначення Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, який підлягає коригуванню на перше число місяця, що настає після завершення інвентаризації активів, а також складає, у випадку необхідності, скоригований баланс банку (зокрема і у разі відсутності документів, які необхідні для проведення інвентаризації та за результатами проведеної інвентаризації). При цьому, скаржник вказує, що в матеріалах справи відсутній початковий та/або скоригований початковий баланс, а отже, висновки суду першої інстанції про те, що розмір кредиторських вимог відповідає балансу банку - є безпідставними. Також, на думку скаржника, вищенаведені пункти Положення передбачають зазначення в балансі фактичного розміру заборгованості, який визначається шляхом перевірки документів та узгодження цього розміру з кредитором в порядку досудового врегулювання.

Крім того, скаржник не погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині відхилення доводів позивача про неукладеність договорів поруки, вказував на те, що існування договорів поруки може бути підтверджено оригіналами договорів поруки, а не діями банку чи висновками експерта.

Також, скаржник наголошував на тому, що судом першої інстанції при вирішенні спору не враховано, що:

- будь-які майнові вимоги кредитора банку, в тому числі щодо повернення грошових коштів, їх стягнення, тощо, повинно відбуватися шляхом, визначеним статтею 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

- судом першої інстанції не надано оцінки доводам позивача щодо незаконного договірного списання грошових коштів з рахунків ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат», як не надано належної оцінки і доказам позивача в підтвердження даного твердження, а саме: зокрема те, що відповідачем-1 не були надані оригінали договорів поруки № 358 від 07.08.2015, № 363 від 13.08.2015, а також не враховано умови наданих копій договорів поруки № 358 від 07.08.2015, № 363 від 13.08.2015, № 367 від 17.08.2015, зокрема і щодо в частині ненастання строку виконання зобов`язань за ними; в матеріалах справи також відсутні належні докази, які свідчать про заборгованість за кредитними договорами, що зумовлювало відсутність правових підстав для договірного списання коштів;

- судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення було порушено принцип рівності сторін, оскільки судом не було надано оцінку доводам та аргументам позивача, а прийнято лише відомості балансу банку;

- витяги з Переліку пов`язаних осіб від 15.06.2015 та від 01.09.2015, які затверджені правлінням ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» протоколами від 15.06.2015 та від 01.09.2015 - не відповідають вимогам діючого законодавства, а тому не повинні братися до уваги, а також вказані протоколи не містять жодної інформації щодо пов`язаності позивача та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»;

- судом першої інстанції в порушення ст. 77 ГПК України були взяті до уваги витяг з ЄДРФОПЮО, протокол № 1 установчих зборів Учасників ТОВ «Феррекспо сервіс» від 18.07.2005, лист Ferrexpo AG від 23.09.2009, відомості з сайту НБУ.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2019, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Калатай Н.Ф., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №910/18801/16 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2019, розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" призначено на 15.04.2019.

27.03.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача-2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить суд залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" -без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції від 06.02.2019 у справі - без змін. Зокрема, відповідач-2 наголошує, що позовні вимоги позивача відносно Фонду в частині внесення змін до реєстру вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - є передчасними. Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно з довідкою відповідача-1 від 22.04.2016 № 9-071352/5517 до Переліку (реєстру) вимог кредиторів Банку включено до 9 черги кредиторські вимоги Позивача 42 474 328,94 грн. Висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 9839/17-45 від 23.05.2018 встановлено, що розмір акцептованих Банком кредиторських вимог Позивача у розмірі 42 474 328,94 грн. - є залишком грошових коштів, що підтверджується фактичними даними банку, і саме даний розмір визнано документально обґрунтованим станом на 17.12.2015 згідно висновку експерта, тобто, що саме такий залишок коштів (з відсотками включно, та у гривневому еквіваленті) обліковувався на рахунках Позивача та був визнаний Банком.

28.03.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача-1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" - без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції від 06.02.2019 у даній справі -без змін. Зокрема, відповідач-1 наголошує, що судом першої інстанції вірно встановлено на підставі наявних у справі доказів, що кредиторські вимоги в сумі 249 161 190,32 грн. не були включені до Реєстру акцептованих вимог кредиторів, оскільки не обліковувались в балансі Банку на дату відкриття ліквідаційної процедури. Грошові кошти у вказаній сумі були списані з рахунків позивача відповідно до договорів поруки № 358 від 07.08.2015, № 363 від 13.08.2015, № 367 від 17.08.2015, укладених між ТОВ "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит". На підтвердження правомірності списання Банком грошових коштів з рахунків позивача 03.09.2018 суду першої інстанції були надані для огляду оригінали договору поруки № 367 від 17.08.2015 та двох додаткових угод до договору поруки № 358 від 07.08.2015, від 13.08.2015, від 04.09.2015, а щодо решти документів подано заяву до правоохоронних органів про їх втрату та порушення кримінального провадження. Також, відповідач-1 вказував на те, що відповідно до положень ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" до 9 черги включаються вимоги кредиторів банку юридичних осіб, які є пов`язаними особами банку незалежно від того, до якого типу пов`язаності така особа відноситься. Крім того, з посиланням на припис ч. 2 ст. 91 ГПК України, відповідач-1 зазначав, що оскільки для правильного вирішення спору в цій справі має значення лише сам факт наявності рішення про визнання позивача пов`язаною з банком особою і не має жодного значення до якого типу пов`язаності відноситься позивач, суду і було надано належним чином засвідчені копії рішення правління АТ «Банк Фінанси та Кредит», оформлене протоколом засідання Правління банку від 09.09.2015, за яким затверджено перелік пов`язаних із банком осіб, а також витяг з переліку пов`язаних з банком осіб станом на 01.09.2015 (додаток № 1 до протоколу).

08.04.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшли письмові пояснення щодо відзиву відповідача-2 на апеляційну скаргу, в якому скаржник наголошував на необхідності повернення без розгляду відзиву на апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки його подано з порушенням п. 7 ч. ст. 170 ГПК України, зокрема не надіслано скаржнику разом з відзивом копію довіреності представника Фонду, а також допущено порущення в оформленні відзиву.

09.04.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшли письмові пояснення щодо відзиву відповідача-1 на апеляційну скаргу.

В судове засідання 15.04.2019 з`явилися представники позивача, відповідачів-1, -2, третя особа-3 ( ОСОБА_1 ). Представники третіх осіб -1, -2 (ПАТ "Стахановський завод технічного вуглецю", ТОВ"Кременчуцький шкір завод") в судове засідання 15.04.2019 своїх представників не направили, про причини неявки суд апеляційної інстанції не повідомили, про розгляд справи повідомлялися належним чином.

В судовому засіданні представником позивача заявлено усне клопотання про належне повідомлення третьої особи-1 (ПАТ "Стахановський завод технічного вуглецю") через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у зв`язку з тим, що останній знаходиться на прифронтовій території України (проведення ООС), а саме у Луганській області, місто Старобільськ.

Судом встановлено, що у матеріалах справи (том 9, арк. 216-220) наявний конверт з копією ухвали Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2019, який повернувся до суду не врученим.

Причини повернення:

- за закінченням встановленого строку зберігання;

- інші причини що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідно до загальнодоступної інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ "Стахановський завод технічного вуглецю" не перебуває в процесі припинення, а місцезнаходженням юридичної особи є: 92700, Луганська обл., Старобільський район, місто Старобільськ, ВУЛИЦЯ МОНАСТИРСЬКА, будинок 71А, суд вважав за необхідне викликати повноважного представника товариства через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в статтях 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2019 (з урахуванням ухвали про виправлення описки) продовжено строк розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2019, відкладено розгляд справи на 20.05.2019, ухвалено здійснити офіційне оприлюднення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик у судове засідання учасника справи.

В судове засідання 20.05.2019 з`явилися представники позивача, відповідачів-1, -2, третя особа-3 ( ОСОБА_1 ).

Представники третіх осіб -1, -2 (ПАТ "Стахановський завод технічного вуглецю", ТОВ"Кременчуцький шкір завод") в судове засідання 20.05.2019 своїх представників не направили, про причини неявки суд апеляційної інстанції не повідомили, про дату , час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, зокрема шляхом офіційного оприлюднення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик у судове засідання учасника справи.

Пунктом 21 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України визначено, що особливості судових викликів та повідомлень, направлення копій судових рішень учасникам справи, у разі якщо адреса їх місця проживання (перебування) чи місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, визначаються законами України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції".

Ч. 1 ст. 1-1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" визначено, якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться в районі проведення антитерористичної операції, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.

Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії.

З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Частиною 12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, керуючись ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку, що явка третіх осіб в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а отже, неявка в судове засідання представників третіх осіб -1, -2 (ПАТ "Стахановський завод технічного вуглецю", ТОВ"Кременчуцький шкір завод") належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи апеляційним судом - не є перешкодою для розгляду справи.

В судовому засіданні 20.05.2019 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Представник Відповідача-1 в судовому засіданні 20.05.2019 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Представник Відповідача-2 в судовому засіданні 20.05.2019 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 - ОСОБА_1 - в судовому засіданні 20.05.2019 надав пояснення по суті спору.

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" (Позивач) та Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (Відповідач-1, Банк) було укладено наступні договори:

1) Договір №11 про банківський строковий вклад (депозит) від 14.08.2015, з додатковими угодами від 17.08.2015, 28.08.2015 та 03.09.2015;

2) Договір №9 про банківський строковий вклад (депозит) від 07.08.2015, з додатковими угодами від 10.08.2015, 14.08.2015, 28.08.2015, 03.09.2015, 04.09.2015;

3) Договір №47434-08 на розрахунково-касове обслуговування від 23.07.2008 з додатками (тарифи на обслуговування) та додатковими угодами від 25.09.2008 та 14.02.2012;

4) Договір №009-С/001098 від 02.09.2008 про відкриття карткового рахунку, надання і використання корпоративної платіжної картки;

5) Договір №009-С/001103 від 02.09.2008 про відкриття карткового рахунку, надання і використання корпоративної платіжної картки;

6) Договір №16 банківського вкладу "Класичний" від 03.04.2012 з додатком, та з додатковими угодами від 23.04.2013, 02.07.2013, 31.07.2013, 06.09.2013, 26.05.2014, 03.09.2012, 23.04.2013, 05.06.2013, 14.06.2013, 21.06.2013, 10.07.2013, 25.07.2013, 26.07.2013, 29.07.2013, 30.07.2013, 31.07.2013, 05.08.2013, 06.08.2013, 12.08.2013, 06.09.2013, 27.05.2014, 28.07.2014, 20.08.2014, 29.09.2014, 30.10.2014, 04.11.2014, 27.11.2014, 30.12.2014, сума вкладу 29830000 грн. - далі разом - "Договори вкладу, відкриття рахунків та розрахунково-касового обслуговування".

У подальшому, на підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 №612 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (Відповідач-2, Фонд) прийнято рішення від 17 вересня 2015 року №171 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Згідно з даним рішенням, у Банку запроваджено тимчасову адміністрацію на 3 місяці з 18 вересня 2015 року до 17 рудня 2015 року включно, призначено уповноважену особу Фонду, та делеговано їй всі повноваження тимчасового адміністратора Банку на цей строк.

Правлінням Національного банку України було прийнято постанову від 17 грудня 2015 №898, якою відкликано банківську ліцензію Банку та прийнято рішення про його ліквідацію, та на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення від 18 грудня 2015 року №230 "Про початок процедури ліквідації АТ "Банк "Фінанси та кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Оголошення про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку було опубліковано 23.12.2015 на офіційному веб-сайті Фонду та у газеті "Голос України" від 23 грудня 2015 № 242 (6246).

Станом на момент розгляду справи судом першої інстанції, як і станом на момент апеляційного розгляду справи, Банк перебуває на стадії ліквідації, обліковується як юридична особа, з реєстру не виключений, що учасниками справи не заперечувалось.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон, тут і в подальшому в рішенні - усі нормативно-правові акти наводяться у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 45 Закону, протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини 2 статті 45 Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і що перевірено судом апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду справи, Позивач у межах передбаченого Законом строку заявив Відповідачу-1 (в особі Уповноваженої особи Фонду) наступні кредиторські вимоги, загальний розмір яких склав 291 635 519,26 грн., та які складаються з суми наступних вимог:

- вимога за Договором № 9 від 07.08.2015, оформлена Позивачем 20.01.2016, прийнята Відповідачем-1 21.01.2016 за вх. № 18904, на суму 146852840,47 грн.;

- вимога за Договором №009-С/001098 від 02.09.2008, оформлена Позивачем 20.01.2016, прийнята Відповідачем-1 21.01.2016 за вх. № 18878, на суму 158619,46 грн.;

- вимога за Договором №47434-08 від 23.07.2008, оформлена Позивачем 20.01.2016, прийнята Відповідачем-1 21.01.2016 за вх. №18948, на суму 11079683,23 грн.;

- вимога за Договором №47434-08 від 02.09.2008, оформлена Позивачем 20.01.2016, прийнята Відповідачем-1 21.01.2016 за вх. №18884, на суму 977891,98 грн.;

- вимога за Договором №11 від 14.08.2015, оформлена Позивачем 20.01.2016, прийнята Відповідачем-1 21.01.2016 за вх. № 18900, на суму 102708697,27 грн.;

- вимога за Договором №16 від 03.04.2012, оформлена Позивачем 20.01.2016, прийнята Відповідачем-1 21.01.2016 за вх. № 18892, на суму 29857786,85 грн.

Згідно з довідкою Відповідача-1 від 22.04.2016 №9-071352/5517, до Переліку (реєстру) вимог кредиторів Банку кредиторські вимоги Позивача включено до дев`ятої черги вимог кредиторів з сумою кредиторських вимог у розмірі 42474328,94 грн.

Дослідивши питання розміру кредиторських вимог Позивача, які відповідно до Закону повинні визнаватися (акцептуватися) Банком в особі Уповноваженої особи Фонду та включатися до реєстру кредиторських вимог банку, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах щодо виведення банків з ринку, у межах своїх функцій та повноважень Фонд здійснює нормативне регулювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами. Фонд видає нормативно-правові акти у формі інструкцій, положень, правил. Нормативно-правові акти Фонду підлягають державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 1.1 гл. 1 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням від 05.07.2012 № 2 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, це Положення розроблено на підставі Цивільного та Господарського кодексів України, Законів України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", "Про банки і банківську діяльність" та встановлює порядок прийняття рішень та вчинення дій Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) щодо виведення з ринку банку, який визнаний неплатоспроможним рішенням Національного банку України (далі - НБУ).

Відповідно до п. 4.21, 4.22 гл. 5 вказаного Положення, уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів за формою, визначеною в додатку 3 до цього Положення, на підставі балансу банку, до якого включає вимоги кредиторів у національній валюті в розмірах, які існували на дату прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Вимога, заявлена в іноземній валюті, уключається до реєстру вимог у національній валюті в сумі, визначеній за офіційним курсом, установленим НБУ на дату прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Вимоги кредиторів зі сплати процентів (відсотків) за кредитами, депозитами, за незавершеними розрахунковими операціями тощо переносяться на відповідний рахунок кредитора.

Згідно зі ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Отже, з сукупного аналізу наведених вище норм вбачається, що під час формування реєстру вимог кредиторів сума заборгованості визначається станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, і визначається на підставі балансу банку. При цьому, Фонд відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, тобто, якщо заявлені до банку кредиторські вимоги не підтверджені даними балансу банку.

Дослідивши надані Банком та залучені до матеріалів справи виписки Банку по рахункам Позивача, відкритим йому, як клієнту Банку, на підставі описаних вище укладених з Позивачем договорів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Банком правомірно, керуючись, зокрема, наведеними вище нормами Закону та Положення, було визнано кредиторські вимоги Позивача на суму 42474328,94 грн., у тому числі, з урахуванням залишку коштів у валюті по курсу станом на 17.12.2015, оскільки саме вказана сума обліковувалась на балансі банку на дату прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Тобто, керуючись ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду визнала кредиторські вимоги Позивача, підтверджені фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, а не підтверджені у розмірі 249161190,32 грн. - відхилила.

Крім того, матеріалами справ підтверджується, що згідно наявних банківських виписок по деяких договорах рахунки було закрито у зв`язку із реорганізацією однієї з філій Банку, з переведенням на баланс Банку та відкриттям нових рахунків, і Позивач у частині обставини зміни номерів рахунків у зв`язку з реорганізацією філії Банку - не заперечував.

З залучених до справи банківських виписок про рух коштів по рахункам Позивача вбачається, що кредиторські вимоги на суму 42474328,94 грн. обліковувалися на балансі Банку станом на 17.12.2015 на підставі укладених між Банком та Позивачем Договорів вкладу, відкриття рахунків та розрахунково-касового обслуговування, і обліковувалися саме у такому розмірі (у такій сумі) внаслідок того, що до 17.12.2015, тобто до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії, Банком здійснювалося договірне списання грошових коштів Позивача з відкритих йому на підставі вказаних договорів рахунків у погашення заборгованості по:

- договору про мультивалютну кредитну лінію №1309м-10 від 9 лютого 2010 року, укладеному між Банком та Публічним акціонерним товариством "Стахановський завод технічного вуглецю";

- кредитному договору № 1272м-08 від 27 листопада 2008 року, укладеному між Банком та Публічним акціонерним товариством "Стахановський завод технічного вуглецю";

- договору про мультивалютну кредитну лінію № 1280м-08 від 26 грудня 2008 року, укладеному між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький шкір завод",

та укладеним у забезпечення виконання зобов`язань по вказаним договорам між Позивачем та Банком:

- договору поруки № 358 від 7 серпня 2015 року (у забезпечення виконання зобов`язань по кредитним договорам №1272м-08 та №1309м-10);

- договору поруки № 363 від 13 серпня 2015 року (у забезпечення виконання зобов`язань по кредитним договорам №1272м-08 та №1309м-10);

- договору поруки № 367 від 17.08.2015 (у забезпечення виконання зобов`язань по кредитним договорам №1272м-08 та №1309м-10).

В свою чергу, Позивач наголошував на тому, що за його даними обліковуватись має на 249161190,32 грн. більша сума заборгованості, ніж акцептована.

Враховуючи наведене, оскільки для вирішення даного спору має значення, яка сума кредиторських вимог Позивача дійсно підтверджена фактичними документальними даними та даними банку по його внутрішнім операціям по нарахуванню та списанню коштів, судом першої інстанції призначена судова експертиза з даного питання.

Частиною 1 статті 98 Господарського процесуального кодексу України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Статтею 104 Господарського процесуального кодексу України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приймає висновок експерта за результатами проведення дослідження в якості доказу в розумінні ст.ст. 98, 101 Господарського процесуального кодексу України, проте, його оцінка здійснюється судом апеляційної інстанції в сукупності з іншими доказами та обставинами справи.

Досліджуючи висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №9839/17-45 від 23.05.2018 судом апеляційної інстанції встановлено, що при наданні відповідей на поставлені питання та за наслідками задоволення судом першої інстанції клопотання експерта про витребування додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи, експерт дійшов висновку, що матеріалів достатньо та надав відповіді на питання експертизи.

При цьому, експертом досліджувалися умови договорів, банківські виписки, платіжні доручення з метою дослідження питання обґрунтованості сум, заявлених у кредиторських вимогах за період від початку дії договорів (№9 від 07.08.2015, №009-С/001098 від 02.09.2008, №47434-08 від 23.07.2008, №009-С/001103 від 02.09.2008, №11 від 14.08.2015, №16 від 03.04.2012) по 17.12.2015 (дата формування реєстру кредиторів).

Дослідження експертом, відповідно до висновку, було проведено методами документальної перевірки і зіставлення; було перевірено повноту та правильність заповнення реквізитів документів, відповідність записів в документах вимогам нормативних актів, зіставлялись дані взаємопов`язаних документів.

Так, документальним підтвердженням виконання сторонами умов договору є належним чином оформлені первинні документи.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Згідно з п. 2.1.2 п. 2.1 ст. 2 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України (затв. Постановою Правління НБУ від 30 грудня 1998 року N566), інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Одним з документів аналітичного обліку, про що зазначає експерт у висновку, - є банківська виписка, яка містить дату, номер, короткий зміст операції і суми за дебетом і кредитом, а також залишки коштів та початок та кінець періоду.

Згідно з п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України (затв. Постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року N 254, наразі - втратило чинність, або було чинним на час виникнення спірних правовідносин), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Як вбачається з висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 9839/17-45 від 23.05.2018, ним досліджувались залучені до справи банківські виписки по рахунках Позивача, де відображені операції по вищенаведених шести договорах (вкладу, відкриття рахунків та розрахунково-касового обслуговування) зі змінами та доповненнями.

При цьому, експерт посилався на наявні у справі копії трьох договорів поруки: №358 від 07.08.2015, №363 від 13.08.2015 та №367 від 17.08.2015, на підставі яких згідно залучених до справи виписок Банком здійснювалися списання коштів з рахунків Позивача. Вказане списання відображено у виписках, підстави списання - підтверджені довідками Банку про заборгованість по кредитних договорах, у забезпечення виконання зобов`язань по яким надавалась указана порука, а рішення про списання були прийняті Банком на засіданнях кредитного комітету, оформлених протоколами, що також в копіях залучені до справи.

Висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №9839/17-45 від 23.05.2018 встановлено, що розмір акцептованих Банком кредиторських вимог Позивача у розмірі 42474328,94 грн. - є залишком грошових коштів, що підтверджується фактичними даними Банку, і саме даний розмір визнано документально обгрунтованими станом на 17.12.2015 згідно висновку експерта, тобто, що саме такий залишок коштів (з відсотками включно, та у гривневому еквіваленті) обліковувався на рахунках Позивача та був визнаний Банком.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приймає як належний, допустимий та достатній доказ в розумінні приписів ст. ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №9839/17-45 від 23.05.2018, який відповідає приписам ст. 98 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо доводів Позивача стосовно неправомірного списання Банком коштів з його рахунків, у результаті чого до 17.12.2015 склався залишок у розмірі 42474328,94 грн., який і був акцептований, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відхилення вказаних доводів з огляду на наступне.

Згідно з приписами ст. 45, 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", п. 2.1.2 п. 2.1 ст. 2, п. 4.21, 4.22 гл. 5 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням від 05.07.2012 № 2 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, під час формування реєстру вимог кредиторів сума заборгованості визначається станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, і визначається на підставі балансу банку.

Тобто, предметом дослідження та доведення у даному судовому спорі є те, чи відповідача акцептована Банком в особі Уповноваженої особи Фонду сума кредиторських вимог - дійсним відомостям балансу банку.

Висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №9839/17-45 від 23.05.2018 встановлено, що з суми кредиторських вимог Позивача, заявленої ним Відповідачу-1 (в особі Уповноваженої особи Фонду) в розмірі 291635519,26 грн., підтверджена фактичними документальними даними та даними банку по його внутрішнім операціям по нарахуванню та списанню коштів сума у розмірі 42474328,94 грн.

Того, що станом на 17.12.2015 на балансі Банку обліковувався залишок коштів Позивача у розмірі більше, ніж 42474328,94 грн., Позивач перед судом належними, допустимими, достовірними та достатніми у сукупності доказами в розумінні вищенаведених норм процесуального закону - не довів ні суду першої інстанції станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення, ні суду апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду справи.

Доводи Позивача про те, що на його рахунках мав би обліковуватися більший розмір коштів, ніж 42474328,94 грн., - обгрунтовано відхилені судом першої інстанції, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, оскільки предметом даного спору, як було вказано вище, зокрема, є зобов`язання Уповноваженої особи Фонду акцептувати вимоги, які остання акцептує тільки виходячи, як того вимагає Закон, з відомостей балансу Банку, та якщо у балансі банку відсутні будь-які відомості - то в силу Закону Уповноважена особа Фонду їх акцептувати не зобов`язана, тому і зобов`язання її до вчинення таких дій (акцептування вимог, які у відомостях балансу Банку відсутні), - є протиправним, оскільки прямо суперечить Закону.

При цьому, Позивач, вказуючи у позові на неправомірне списання Банком (на підставі описаних у висновку експерта кредитних договорів та договорів поруки, які зазначені у виписках) грошових коштів з рахунків Позивача, що мало своїм наслідком неправомірне зменшення залишку коштів на рахунках до розміру 42474328,94 грн., фактично посилається на виникнення спору щодо наявності та обсягу зобов`язань Позивача, як поручителя, за наведеними у висновку експерта договорами поруки, та щодо того, чи мав право Банк (у тому числі, в якому порядку та обсязі) списувати кошти з рахунків Позивача у погашення заборгованостей за кредитними договорами (номери та дати кредитних договорів також описані у висновку експерта). Проте, дослідження наявності та обсягу зобов`язань Позивача, як поручителя, за наведеними у висновку експерта договорами поруки - не входить до предмету доказування в межах даної справи, предметом спору у якій є акцептування кредиторських вимог та зобов`язання внести зміни до переліку вимог кредиторів, у тому числі зі зміною місця у черзі та затвердженням цих змін.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, і з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, матеріали справи не містять доказів звернення Позивача до суду з відповідним позовом до Банку щодо неправомірного списання коштів на підставі договорів поруки, про зобов`язання відновлення у зв`язку з цим відповідних записів у балансі банку, що відповідно б збільшило обсяг обліковуваних Банком коштів Позивача на його рахунках (які до цього, за твердженнями Позивача, були неправомірно списані).

Тобто, Позивач до суду про захист його (як вважає Позивач) права власності на кошти в розмірі 249161190,32 грн. не звертався, і на даний час відсутнє рішення суду про визнання Банку зобов`язаною особою на наведену Позивачем суму заборгованості в розмірі 249161190,32 грн. (про повернення коштів, їх стягнення, відновлення записів у балансі банку, або іншим обраним Позивачем способом захисту права власності на кошти). Натомість, спір у даній справі вірно визначений судом першої інстанції як такий, що не є спором про право власності Позивача на вказані кошти, оскільки вимоги до Банку про повернення спірної суми коштів Позивачу не заявляються, натомість, заявляються вимоги про акцепт цих коштів, як уже в складі обліковуваних Банком кредиторських вимог, тоді як останній ці вимоги не обліковує, оскільки себе зобов`язаною особою на суму ще 249161190,32 грн. не вважає.

При цьому, суд апеляційної інстанції також враховує і те, що предметом даного спору також не є недійсність описаних у висновку експерта кредитних договорів, договорів поруки та правомірність здійснених на підставі них банківських операцій по списанню коштів, відтак, судом не надається правова оцінка відповідності указаних правочинів вимогам закону, та не надається правова оцінка правомірності здійснення на підставі них Банком банківських операцій по списанню коштів.

Доводи скаржника в обгрунтування підстав апеляційної скарги існування договорів поруки може бути підтверджено оригіналами договорів поруки, а не діями банку чи висновками експерта - судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та необґрунтовані, оскільки незалежно від наявності у справі оригіналів або копій - на результат вирішення даного спору це впливу не має, оскільки умови договорів поруки та наявність або відсутність у Позивача обов`язку їх виконувати, а у Банку - права списувати кошти за ними - не є об`єктом дослідження у даному спорі з огляду на предмет заявленого Позивачем позову. Суд апеляційної інстанції зазначає, що в межах даного спору в справі № 910/18801/16, предметом дослідження є правовідносини, що стосуються предмету позову, а саме: наявності або відсутності у Банку підстав та обов`язку акцептувати кредиторські вимоги у заявленому Позивачем розмірі та вчинити в зв`язку з чим відповідні подальші дії щодо внесення змін у акцептований реєстр вимог кредиторів.

Доводи Позивача про те, що договори поруки, оригінали яких відсутні, ним узагалі не укладались, а отже, є неукладеними в силу закону, - обгрунтовано відхилені судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки згідно банківських виписок, залучених до справи, ці договори зі сторони Банку виконувалися - кошти Банком списувалися на виконання цих порук (про що містяться посилання у виписках та що підтверджено висновком експерта).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обумовлені законом підстави для зобов`язання Відповідача-1 акцептувати та вносити зміни до Переліку (реєстру) вимог кредиторів Банку щодо розміру вимог Позивача шляхом викладення їх в сумі 291635519 гривень 26 копійок та зобов`язання подати акцептовані і внесені до цього Переліку зміни, пов`язані із викладенням розміру вимог Позивача в сумі 291635519 гривень 26 копійок, на затвердження до виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, - відсутні, а тому позовні вимоги у наведеній частині задоволенню не підлягають.

Крім того, не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині не акцептованих та відсутніх у реєстрі кредиторських вимог Позивача у сумі 249161190,32 грн. про зобов`язання Відповідача-1 їх акцептувати та внести зміни до Переліку (реєстру) вимог кредиторів Банку щодо включення вимог Позивача до вимог кредиторів сьомої черги та подати акцептовані і внесені до цього Переліку зміни, пов`язані із включенням вимог до вимог кредиторів сьомої черги, на затвердження до Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Щодо позовних вимог до Відповідача-1, що стосуються зміни місця у черзі акцептованих вимог у сумі 42474328,94 грн., суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду справи дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (у редакції - на час виникнення спірних правовідносин), для цілей цього Закону пов`язаними з банком особами є:

1) контролери банку;

2) особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку;

3) керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку;

4) споріднені та афілійовані особи банку, у тому числі учасники банківської групи;

5) особи, які мають істотну участь у споріднених та афілійованих особах банку;

6) керівники юридичних осіб та керівники банків, які є спорідненими та афілійованими особами банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів цих осіб;

7) асоційовані особи фізичних осіб, зазначених у пунктах 1 - 6 цієї частини;

8) юридичні особи, в яких фізичні особи, зазначені в цій частині, є керівниками або власниками істотної участі;

9) будь-яка особа, через яку проводиться операція в інтересах осіб, зазначених у цій частині, та на яку здійснюють вплив під час проведення такої операції особи, зазначені в цій частині, через трудові, цивільні та інші відносини.

Банк зобов`язаний подавати Національному банку України інформацію про пов`язаних із банком осіб у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Національного банку України.

Національний банк України при здійсненні банківського нагляду має право визначати пов`язаними з банком особами фізичних та юридичних осіб, зазначених у пунктах 1 - 9 частини першої цієї статті, за наявності ознак, визначених у нормативно-правових актах Національного банку України, з урахуванням характеру взаємовідносин, операцій та наявності інших зв`язків із банком. Про таке рішення Національний банк України не пізніше наступного робочого дня повідомляє відповідний банк. У такому разі особа вважається пов`язаною з банком, якщо банк протягом 15 робочих днів із дня отримання повідомлення Національного банку України про визначення особи пов`язаною з банком не доведе протилежного.

Особа, визначена рішенням Національного банку України пов`язаною з банком особою, чи такий банк можуть оскаржити в установленому законом порядку рішення Національного банку України про визначення особи пов`язаною з банком особою, а в разі притягнення такої особи до передбаченої законом відповідальності - оспорити підстави рішення Національного банку України про її визначення пов`язаною з банком особою.

Тобто, усупереч твердженням Позивача, окреме рішення НБУ про визнання особи пов`язаною з Банком - обов`язково не вимагається, оскільки НБУ може як прийняти таке рішення ("…має право визначати пов`язаними з банком особами …"), довести його до відома Банку, та очікувати, чи погодиться Банк з таким рішенням чи ні, оскільки Банк має право його оскаржити. Так і законодавчо надано право самому Банку визначити та подати (подати - і зобов`язано) Національному банку України інформацію про пов`язаних із банком осіб у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Національного банку України.

Так, порядок визначення пов`язаних з банком осіб регулюється Положенням про визначення пов`язаних із банком осіб, затвердженим постановою Правління Національного су України від 12.05.2015 №315, згідно з яким банк визначає перелік пов`язаних із банком осіб, який затверджується правлінням банку, відповідно до вимог статті 52 Закону та урахуванням цього Положення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підставі ст. 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та в порядку, передбаченому вказаним Положенням, під час формування реєстру кредиторів та визначення черговості було виявлено, що протоколом правління Банку від 01.09.2015 Позивача було віднесено до пов`язаних з Банком осіб, як споріднену та афілійовану Банку особу через фізичну особу (остання по рішенню та в даній постанові суду апеляційної інстанції іменується - Особа).

Наданими Банком відомостями, залученими до справи, підтверджується, що Особа є власником Позивача, як підприємства - юридичної особи, а саме, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань підтверджується, що кінцевим бенефіціаром Позивача є FERREXPO PLC, а з протоколу №1 установчих зборів Учасників ТОВ "ФЕРРЕКСПО СЕРВІС" від 18.07.2005 вбачається, що FERREXPO PLC має 100% його статутного капіталу.

Згідно листа FERREXPO AG від 23.09.2009, адресованого Банку, вбачається, що FERREXPO PLC - публічна компанія Великобританії, зареєстрована у Лондоні, є єдиним акціонером компанії FERREXPO AG, Швейцарія, і володіє 100% часток у акціонерному капіталі компанії, а Особа при цьому володіє 51% акцій в уставному фонді FERREXPO PLC.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дослідивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, дійшов висновку, що Особа є кінцевим бенефіціаром Позивача, і одночасно Особа є пов`язаною з банком особою, оскільки має істотну участь в Банку та є його контролером, оскільки володіє 97,6693% акцій Банку через Компанію "Фролд проджект лім" (100%), якій належить 99,99991% ТОВ "ДІ.еР.Ай", якому належить 99.999945% ТОВ "Індастріал констракшн", якому належить 87,3273% і ПрАТ F&С Realty", та 12,2745% акцій банку, а ПрАТ "F&С Realty" є власником 21,6053% акцій банку через Компанію "Фазіда інвестмент інл" (100%), якій належить 100% Компанії "Прайз файненшіел гр.", якій належить 99,9993% ПрАТ "СУАП з ІІ "Фінанси та кредит", якій належить 2,7121% ПрАТ "F&С Rеаltу", яке є власником 21,6053% акцій банку через ПрАТ "СУАП з ІІ "Фінанси та кредит" (0,0007%), якому належить 2,7727% ПрАТ "F&С Realty", яке є власником 21,6053% акцій банку через компанію "Інвертекс лтд" (100%), якій належить 99,999983% ТОВ "Нові промислові технології", якій належить 99,99994% ТОВ "Кастріп технологія", якій належить 99,6865% ТОВ "Асканія", яке є власником 32,7798% акцій банку через Компанію "Халкін Капітал лімітед" (100%), якій належить 100% "Форт Ассет менеджмент лімітед", яке є власником 28,2458 % акцій банку.

Дослідивши вказану вище пов`язаність, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Позивача було обгрунтовано віднесено до пов`язаних з Банком осіб, як споріднену та афілійовану Банку особу на підставі ст. 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність" .

Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції в порушення ст. 77 Господарського процесуального кодексу України були взяті до уваги витяг з ЄДРФОПЮО, протокол № 1 установчих зборів Учасників ТОВ «Феррекспо сервіс» від 18.07.2005, лист Ferrexpo AG від 23.09.2009, відомості з сайту НБУ - судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та необґрунтовані, оскільки судом першої інстанції обгрунтовано в сукупності були враховані відомості, які містять вказані документи, зокрема і щодо пов`язаності Позивача з вказаними особами в розумінні ст. 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Наведені відомості Позивачем не спростовані ні під час розгляду справи судом першої інстанції та ухвалення оскаржуваного рішення, ні під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, та підтверджуються опублікованою Банком на сайті НБУ інформацією на виконання вимог вказаного вище Положення НБУ №315, з посиланням на ст. 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та рішення Правління Банку від 01.09.2016.

Доводи скаржника про те, що витяги з Переліку пов`язаних осіб від 15.06.2015 та від 01.09.2015, які затверджені правлінням ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» протоколами від 15.06.2015 та від 01.09.2015 - не відповідають вимогам діючого законодавства, а тому не повинні братися до уваги, а також вказані протоколи не містять жодної інформації щодо пов`язаності позивача та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та необгрунтовані, оскільки вказані документи є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, які містять відомості, стосовно пов`язаних осіб Банку, а презумпція чинності наведених документів, як належних доказів, Позивачем в установленому процесуальним законом порядку - не спростована.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує і те, що оскільки для правильного вирішення спору в цій справі має значення лише сам факт наявності рішення про визнання позивача пов`язаною з банком особою і не має жодного значення до якого типу пов`язаності відноситься позивач, суду і було надано належним чином засвідчені копії рішення правління АТ «Банк Фінанси та Кредит», оформлене протоколом засідання Правління банку від 09.09.2015, за яким затверджено перелік пов`язаних із банком осіб, а також витяг з переліку пов`язаних з банком осіб станом на 01.09.2015 (додаток № 1 до протоколу), що узгоджується з приписами ч. 2 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обумовлені законом підстави для зміни місця у черзі акцептованих вимог у сумі 42474328,94 грн. - відсутні, у зв`язку з чим вимоги Позивача у наведеній частині також задоволенню не підлягають.

Щодо вимог Позивача про зобов`язання Фонду затвердити зміни до Переліку (реєстру) вимог кредиторів Банку, пов`язані із акцептуванням та включенням до вказаного Переліку вимоги Позивача на суму 291635519 гривень 26 копійок, які віднесені до вимог кредиторів сьомої черги - суд апеляційної інстанції також дійшов висновку про їх необґрунтованість у наведеній частині, оскільки Фондом права Позивача у цій частині не порушені, адже більший розмір вимог, ніж їх уже було акцептовано, та інше місце у черзі, ніж уже було визначено (9 черга), ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду справи Позивачем не було доведено належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні ст. ст. 76,77, 79 Господарського процесуального кодексу України, а тому вимоги Позивача у наведеній частині також задоволенню не підлягають.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. (п. 58 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Серявін проти України"). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади обов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2019 у справі № 910/18801/16 - відсутні.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене Північний апеляційний господарський суд визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2019 у справі № 910/18801/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2019 у справі № 910/18801/16 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат".

4. Матеріали справи №910/18801/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді Н.Ф. Калатай

А.І. Мартюк