РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.06.2019Справа № 910/3479/19

Суддя Господарського суду міста Києва ДЖАРТИ В. В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Валтекс" (09100, Київська область, місто Біла Церква, вулиця Героїв Небесної Сотні, будинок 2; ідентифікаційний код 32393877)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, Печерський район, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, Дніпропетровська область, місто Дніпро, Кіровський район, проспект Дмитра Яворницького, будинок 108; ідентифікаційний код 40081237)

про стягнення 244 121,30 грн

Без виклику (повідомлення) представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Валтекс" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 244 121,30 грн, з яких: 186 340,33 грн - пеня, 15 528,38 грн - 3% річних, 42 252,61 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки № ПР/НХ-181117/НЮ від 17.10.2018 в частині своєчасної оплати поставленого товару, внаслідок чого позивачем нараховано штрафні санкції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 910/3479/19, ухвалено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

11.04.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" просить суд зменшити розмір заявленої до стягнення неустойки вдвічі.

17.04.2019 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій просить суд відмовити у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Валтекс" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (в подальшому перейменовано на Акціонерне товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця") (покупець) було укладено Договір поставки № ПР/НХ-181117/НЮ від 17.10.2018 (далі - договір), предметом якого є поставка постачальником покупцю чобіт робочих чоловічих утеплених, напівчобіт робочих чоловічих згідно зі специфікацією №1. Рік виготовлення - 2018.. (пункт 1.1. договору).

За змістом пунктів 4.1., 4.2. договору, товар повинен бути поставлений постачальником не пізніше 30 робочих днів з дати укладання договору. Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару.

Відповідно до пунктів 5.1., 5.2., 5.3. договору, ціна постачальника на чоботи робочі чоловічі утеплені, напівчоботи робочі чоловічі визначається торгами. Загальна сума договору складає 3 520 043,52 грн з урахуванням ПДВ 20% 586 673,92 грн та зазначається у звіті про результати здійснення процедури торгів. Ціни в накладних і в рахунках-факту вказуються в національній валюті України.

Положеннями пунктів 6.3., 6.4. договору сторони погодили, що розрахунок за поставлений товар здійснюється таким чином: 100% перерахуванням грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 30 банківських днів з дати поставки, але не раніше реєстрації податкової накладної. Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару.

Термін дії договору - з моменту його підписання сторонами з до 31.12.2018. (пункт 15.1. договору)

На виконання умов договору поставки № ПР/НХ-181117/НЮ від 17.10.2018 позивачем на підставі видаткових накладних №2085 від 18.10.2018 на суму 1 398 936,00 грн, №2333 від 12.11.2018 на суму 469 576,80 грн, №2403 від 19.11.2018 на суму 533 610,00 грн, №2431 від 21.11.2018 на суму 692 798,40 грн, №2701 від 20.12.2018 на суму 425 122,32 грн було поставлено відповідачу товар на загальну суму 3 520 043,52 грн.

На підтвердження факту поставки товару між сторонами також були складені акти прийому-передачі №1 від 18.10.2018, №2 від 12.11.2018, №3 від 19.11.2018, №4 від 21.11.2018, №5 від 20.12.2018.

Зазначені видаткові накладні та акти прийому-передачі підписані з боку позивача та відповідача та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень.

Проте, в обумовлені договором поставки № ПР/НХ-181117/НЮ від 17.10.2018 строки відповідачем не було здійснено розрахунок за поставлений позивачем товару.

Враховуючи наведене, з метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача із вимогою №18/01 від 10.01.2019 про невідкладне перерахування суми заборгованості на рахунок позивача, а також сплати нарахованої за несвоєчасне виконання зобов`язань пені.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в подальшому було здійснено оплату товару в повному обсязі, проте з порушенням строків, обумовлених в договорі поставки № ПР/НХ-181117/НЮ від 17.10.2018.

Враховуючи несвоєчасність виконання відповідачем грошових зобов`язань, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Як вже зазначалось, відповідач у відзиві на позовну заяву просив суд на підставі статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України зменшити розмір неустойки.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно статтею 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

В силу вимог частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Так, умовами пункту 6.4. договору поставки № ПР/НХ-181117/НЮ від 17.10.2018 сторонами було погоджено, що покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 30 банківських днів з дати поставки, але не раніше реєстрації податкової накладної. Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару.

Враховуючи вищенаведене, строк оплати товару, поставленого позивачем настав:

- за видатковою накладною №2085 від 18.10.2018 на суму 1 398 936,00 грн - 29.11.2018;

- за видатковою накладною №2333 від 12.11.2018 на суму 469 576,80 грн - 22.12.2018;

- за видатковою накладною №2403 від 19.11.2018 на суму 533 610,00 грн - 02.01.2019;

- за видатковою накладною №2431 від 21.11.2018 на суму 692 798,40 грн - 04.01.2019;

- за видатковою накладною №2701 від 20.12.2018 на суму 425 122,32 грн - 05.02.2019.

Водночас, відповідачем було сплачено грошові кошти за товар, поставлений на підставі видаткової накладної №2085 від 18.10.2018 - 25.01.2019, видаткової накладної №2333 від 12.11.2018 - 15.02.2019, видаткової накладної №2403 від 19.11.2018 - 07.03.2019, видаткової накладної №2431 від 21.11.2018 - 07.03.2019, видаткової накладної №2701 від 20.12.2018 - 28.02.2019.

Таким чином, внаслідок несвоєчасного виконання обов`язку з оплати поставленого на підставі договору поставки № ПР/НХ-181117/НЮ від 17.10.2018 товару, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 186 340,33 грн - пені, 15 528,38 грн - 3% річних, 42 252,61 грн - інфляційних втрат.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про їх правомірність та арифметичну правильність, а, отже позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю "Валтекс" в частині стягнення 15 528,38 грн - 3% річних, 42 252,61 грн - інфляційних втрат підлягають задоволенню.

За приписами статті 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У пункті 10.2. Договору поставки № ПР/НХ-181117/НЮ від 17.10.2018 сторони погодили, що покупець за даним договором несе таку відповідальність: у разі порушення строків оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який нараховується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вже вказувалось судом, з огляду на порушення відповідачем строків оплати за отриманий згідно Договору поставки № ПР/НХ-181117/НЮ від 17.10.2018 товар, позивачем було нараховано й заявлено до стягнення пеню у розмірі 186 340,33 грн.

Частинами 1 та 2 статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У частині 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.06.2019 по справі №922/2775/18 та від 30.05.2019 по справі №916/2268/18.

В обґрунтування заяви про зменшення розміру неустойки Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" посилається, зокрема, на те, що залізниця в умовах дефіциту фінансових ресурсів, маючи гостру потребу у коштах для підтримання належного технічного стану основних засобів та виконання вимог щодо забезпечення безпеки руху поїздів має значні суми заборгованості. При цьому, додаткові, не передбачені бюджетом залізниці витрати погіршать фінансовий стан регіональної філії, збільшать загрозу неможливості здійснювати перевезення в обсягах, які б задовольнити потреби економіки та населення України, забезпечувати безпеку руху поїздів.

Тарифи на перевезення вантажів, пасажирів, багажу залізничним транспортом встановлюються на підставі бюджетної, цінової та тарифної політики у порядку, що визначає Кабінет Міністрів України, та не прив`язані до індексу цін виробників промислової продукції і не покривають витрат залізниці на перевезення.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що залізничний транспорт є однією з важливих базових галузей економіки України, забезпечує її внутрішні та зовнішні транспортно-економічні зв`язки і потреби населення у перевезеннях, враховуючи відсутність суми основного боргу за Договором поставки № ПР/НХ-181117/НЮ від 17.10.2018 станом на час звернення позивача з позовом до суду, неподання позивачем будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах, та зважаючи на правовий статус відповідача, а також враховуючи суспільну необхідність господарської діяльності відповідача та відіграння нею особливої соціальної ролі, беручи до уваги як інтереси позивача, так і відповідача, суд дійшов висновку про можливість застосування приписів статей 233 ГК України, 551 ЦК України до спірних правовідносин та зменшити суму пені, яка підлягає до стягнення з відповідача на 50%.

Таке зменшення розміру пені суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.

Крім того, суд зазначає, що пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення.

Будь-які докази на підтвердження наявності факту понесення Товариством з обмеженою відповідальністю "Валтекс" збитків чи додаткових витрат через прострочення оплати контрагентам в матеріалах справи відсутні.

Крім того, судом прийнято до уваги, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № ПР/НХ-181117/НЮ від 17.10.2018 судом стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 15 528,38 грн та інфляційні втрати в розмірі 42 252,61 грн, що також компенсує можливі негативні наслідки для кредитора.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним заходів з погашення заборгованості перед позивачем, з метою дотримання принципу розумного балансу між інтересами сторін, враховуючи обставини справи та матеріальний стан як відповідача, так і позивача у даній справі, з відповідача підлягає стягненню пеня за несвоєчасну оплату вартості поставленого товару у розмірі 93 170,17 грн (186 340,33 грн*50%).

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З системного аналізу вищевикладеного, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Валтекс" підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 232, 236 - 242, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Валтекс" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 244 121,30 грн, з яких: 186 340,33 грн - пеня, 15 528,38 грн - 3% річних, 42 252,61 грн - інфляційні втрати - задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, Печерський район, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, Дніпропетровська область, місто Дніпро, Кіровський район, проспект Дмитра Яворницького, будинок 108; ідентифікаційний код 40081237) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Валтекс" (09100, Київська область, місто Біла Церква, вулиця Героїв Небесної Сотні, будинок 2; ідентифікаційний код 32393877) 93 170,17 грн (дев`яносто три тисячі сто сімдесят гривень 17 копійок) пені, 15 528,38 грн (п`ятнадцять тисяч п`ятсот двадцять вісім гривень 38 копійок) 3% річних, 42 252,61 грн (сорок дві тисячі двісті п`ятдесят дві гривні 61 копійку) інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 264,27 грн (дві тисячі двісті шістдесят чотири гривні 27 копійок).

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ