РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.06.2019Справа № 910/4025/19
Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом доТовариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про стягнення 39 454,10 грн.
Суддя Підченко Ю.О.
Без повідомлення (виклику) учасників справи
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - відповідач) пені в сумі 33 573, 10 грн. та 3% річних в сумі 5 881, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем в односторонньому порядку порушено умови договору поставки ПВРЗ(ВМТП-18.382)ю від 29.05.2018 та норми чинного законодавства України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2019 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

25.04.2019 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю посилаючись на те, що позивач не вказує саме за який поставлений товар та на підставі яких саме документів відповідач з ним розрахувався. Також відповідач зазначає, що позивачем не підтверджено надання відповідачу повного комплекту документів, які вказані у п. 4.2 договору, на підставі яких відповідач сплачує кожну партію товару, а саме рахунку-фактури, видаткову накладну, товарно-транспортну накладну, документи якості, податкову накладну. При цьому відповідач вказує на те, що позивач має підтвердити час реєстрації податкової накладної, адже оплата проводиться не пізніше 10 банківських днів з дати поставки але не раніше реєстрації податкової накладної та водночас таких доказів позивачем при поданні позовної заяви не надав.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сота Україна» (за договором - Постачальник) та Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Панютинський вагоноремонтний завод» (за договором - Покупець) укладено договір поставки № ПВРЗ(ВМТП-18.382)ю (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, Постачальник зобов`язався поставити і передати у зумовлені строки у власність Покупцю певну продукцію (далі - товар), відповідно до специфікації № 1 (додаток № 1), яка є невід`ємною частиною договору, а Покупець зобов`язався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов договору.

Пунктом 1.2 Договору, Сторони погодили найменування товару: прокат товстолистий г/к 8 мм ст. 09Г2С.

Згідно з п. 1.3 Договору кількість і асортимент товару передбачається у специфікації № 1, яка додається до договору (додаток № 1).

Відповідно до п. 3.1 Договору Покупець оплачує поставлений Постачальником товар за ціною, вказаною у специфікації № 1 (додаток № 1).

Ціна цього Договору становить 4 027 320,00 грн, з урахуванням ПДВ 20% - 671 220,00 грн (п. 3.4 договору).

За умовами п. п. 5.1.1 Договору, Постачальник здійснює поставку товару на умовах СРТ Україна, вул. Заводська, 5, смт Панютине, м. Лозова, Харківська область, (відповідно до Інкотермс 2010).

Датою поставки товару вважається день підписання Покупцем або його уповноваженим представником видаткової накладної, яка готується Постачальником та надається разом з товаром Покупцю (п. п. 5.1.4 Договору).

Згідно з п. п. 5.2.5 Договору підтвердженням одержання товару Покупцем є видаткова накладна, підписана уповноваженими представниками сторін.

За своєю правовою природою укладений між позивачем та відповідачем договір є договором поставки. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. ст. 179, 180, 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України та є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з видаткових накладних №633 від 01.06.2018 на суму 543 566,16 грн., №664 від 11.07.2018 на суму 537 464,16 грн., №665 від 11.06.2018 на суму 543 566,16 грн., №676 від 12.06.2018 на суму 535 511,52 грн., №688 від 13.06.2018 на суму 535 023,36 грн., № 700 від 15.06.2018 на суму 536 731,92 грн. та №645 від 07.06.2018 на суму 531 118,08 грн., копії яких містяться в матеріалах справи, позивач, на виконання умов Договору, передав відповідачеві товар на загальну суму 3 762 981,36 грн.

Так, відповідно до п. 4.2 Договору, Покупець оплачує Постачальнику кожну прийняту партію товару не пізніше 10 банківських днів з дати поставки товару Покупцю, але не раніше реєстрації податкової накладної, при умові своєчасного надання постачальником належним чином оформлених рахунку-фактури, видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, податкової накладної, документів якості на поставлений товар.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову зазначив, що саме позивач порушив умови укладеного сторонами правочину, не надавши повного комплекту документів, а також доказів реєстрації податкових накладних, як це передбачено пунктом 4.2 договору.

Разом із тим, означене твердження відповідача не є підставою для звільнення від оплати, оскільки датою поставки товару згідно пункту 5.1.4 договору, вважається день підписання відповідачем або його уповноваженим представником видаткової накладної, яка готується позивачем та надається разом з товаром.

Як вбачається із зазначений вище видаткових накладних, відповідач отримав товар без заперечень, у зв`язку з чим зобов`язаний здійснити оплату товару не пізніше десяти банківських днів з дати поставки товару.

При цьому, підпунктом 5.2.1 Договору встановлено, що прийом товару здійснюється покупцем у відповідності з Інструкцією № П-6 від 15.06.1965 «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості» та Інструкцію № П-7 від 25.04.1966 «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості» при наявності товаро-супровідних документів: товарно-транспортної накладної, податкової накладної, видаткової накладної на кожну партію товару та документів якості на поставлений товар.

Таким чином, під час приймання товару (проставляння підпису на вказаних вище видаткових накладних) відповідач (уповноважена особа відповідача) засвідчили факт отримання товаро-супровідних документів (передбачених п. 4.2 та п. п. 5.2.1 Договору), що в свою чергу спростовує заперечення відповідача, про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження отримання відповідачем повного комплекту документів, вказаних в п. 4.2. Договору.

Також, з урахуванням вищезазначеного, слід дійти висновку, що доводи відповідача на ненадання позивачем доказів реєстрації податкових накладних не є підставою для звільнення відповідача від оплати товару, оскільки, як зазначалося вище, датою поставки товару згідно пункту 5.1.4 Договору вважається день підписання відповідачем або його уповноваженим представником видаткової накладної, яка готується позивачем та надається разом з товаром.

Поряд із тим, Сторонами не надано доказів на підтвердження того факту що зазначені вище податкові накладні були зареєстровані в інший день, аніж день їх підписання.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Поряд із тим, ст. ст. 525, 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями ст. 193 ГК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, слід дійти висновку, що відповідач не здійснив оплату товару у визначені умовами Договору строки, а отже відповідачем допущене прострочення виконання взятого на себе зобов`язання за Договором в частині своєчасної оплати товару.

У зв`язку із вищезазначеним, позивач, зі свого боку, просить суд стягнути з відповідача пеню на загальну суму 33 573,10 грн. та 3% річних на загальну суму 5 881,00 грн., у зв`язку із прострочення з боку відповідача виконання взятих на себе зобов`язань з оплати товару у строк відповідно до умов Договору, за видатковими накладними №633 від 01.06.2018 на суму 543 566,16 грн. - за період з 16.06.2018 по 12.07.2018, №664 від 11.07.2018 на суму 537 464,16 грн. та №665 від 11.06.2018 на суму 543 566,16 грн. - за період з 24.06.2018 по 13.07.2018, №676 від 12.06.2018 на суму 535 511,52 грн. - за період з 26.06.2018 по 13.07.2018, №688 від 13.06.2018 на суму 535 023,36 грн. - за період з 27.06.2018 по 13.07.2018, № 700 від 15.06.2018 на суму 536 731,92 грн. - за період з 02.07.2018 по 11.07.2018 та №645 від 07.06.2018 на суму 531 118,08 грн. - за період з 22.06.2018 по 13.07.2018.

За приписами ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України.

При цьому, розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Так, пунктом 7.3 Договору передбачено, що Покупець за несвоєчасну оплату сплачує Постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми несплаченої вартості товару.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок пені, суд приходить до висновку, що він є обґрунтованим, у зв`язку із чим вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені на загальну суму 33 573, 10 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок 3 % річних, суд приходить до висновку, що він є обґрунтованим, у зв`язку із чим вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних на загальну суму 5 881, 00 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем, у свою чергу, не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 126, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 525, 526, 610, 611, 625, 638, 712 Цивільного кодексу України та ст. ст. 230, 231, 265 Господарського кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (04111, м. Київ, вул. Черняховського, 29; ідентифікаційний ) пеню в сумі 33 573, 10 грн, 3 % річних в сумі 5 881, 00 грн та судовий збір в сумі 1 921,00 грн. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 05.06.2019 року.

Суддя Ю.О. Підченко