УХВАЛА

м. Київ

18.06.2019Справа № 910/4769/19
За позовом Фірми-Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.М.М.»

До Акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

про визнання недійсним договору

Суддя Спичак О.М.

Без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справи за позовом Фірми-Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.М.М." до Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання недійсним кредитного договору № 252-СВ від 04.03.2004р.

В обґрунтування поданого позову зазначено про те, що під час укладання договору банк скористався його юридичною необізнаністю, істотно порушив вимоги діючого законодавства щодо надання валютних кредитів. За своїм змістом кредитний договір не відповідає законодавству України, порушує його права та інтереси, суперечить частині першій статті 524 Цивільного кодексу України, в якій вказано, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, однак кредит був виданий у євро. Іноземна валюта не може бути предметом кредитного договору. Невідповідність кредитного договору вимогам закону в момент його укладання є підставою для визнання такого договору недійсним.

22.05.2019р. до суду надійшла заява Фірми-Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.М.М.» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майна та заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо нерухомого майна.

Ухвалою від 23.05.2019р. в задоволенні вказаної заяви судом було відмовлено.

03.06.2019р. до суду надійшла заява Фірми-Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.М.М.» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майна та заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо нерухомого майна.

Ухвалою від 04.06.2019р. в задоволенні вказаної заяви судом було відмовлено.

11.06.2019р. до суду втретє надійшла заява Фірми-Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.М.М.» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майна та заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо нерухомого майна.

В обґрунтування вказаної заяви позивач посилається на ті ж самі обставини. Що і у заявах, які подавались раніше, зокрема, на те, що об`єкти нерухомого майна мають велике значення для сторін по справі, оскільки визнання недійсним договору призведе до встановлення нікчемності правових підстав для державної реєстрацій права власності на майно. Крім того, позивач стверджує, що нерухоме майно наразі перебуває в користуванні осіб, правомірність підстав щодо яких оспорюється.

Розглянувши вказану заяву, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для її задоволення виходячи з наступного.

За приписами ст.136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на грошові кошти відповідача та забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.07.2018р. по справі №910/1354/18.

Таким чином, у розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 14.06.2018р. по справі №910/361/18.

Проте, позивачем так і не було наведено достатніх належних та допустимих у розумінні ст.ст.76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України доказів наявності підстав для забезпечення позову у справі.

Заявником належним чином не обгрунтовано обставин реєстрації з будь-якими особами майнових прав на нерухоме майно, арешт на яке останній просить накласти. Твердження стосовно перебування об`єктів нерухомості у користуванні третіх осіб, права на які оспорюються, позивачем також не доведено.

До того ж, суд зауважує, що в розглядуваній заяві Фірмою-Товариством з обмеженою відповідальністю "Т.М.М." не наведено обґрунтування пов`язаності обраних заходів забезпечення позову з предметом позовних вимог.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного, з огляду на безпідставність та доказову необґрунтованість заяви Фірми-Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.М.М." про забезпечення позову, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для її задоволення.

Одночасно, суд вдруге вважає за доцільне звернути увагу позивача на те, що подання декількох заяв про забезпечення позову ідентичного змісту ніяким чином не змінить правової оцінки суду, яку було надано обставинам, покладеним в обґрунтування відповідної заяви.

Крім того, слід зауважити, що за приписами ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (ч.2 ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, слід наголосити, що у разі виникнення дійсних належним чином підтверджених обставин, які були б достатніми для забезпечення позову, позивач не позбавлений права та можливості звернутись з відповідною заявою до суду в процесі розгляду спору.

За таких обставин, керуючись ст.136, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Фірми-Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.М.М." про забезпечення позову.

2. Згідно ч.1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Повний текст складено та підписано 18.06.2019р.

Суддя Спичак О.М.