ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2019м. ДніпроСправа № 904/1395/19

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г. за участю секретаря судового засідання Мартич А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Трансмаш", м. Дніпро

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

про стягнення пені у розмірі 92761грн.64коп., 3% річних у розмірі 7730грн.14коп. та суми інфляційної складової у розмірі 8250грн.00коп.

Представники:

від позивача: Панасенко Е.О., довіреність №81 від 20.03.2019р.

від відповідача: Варакута К.В., довіреність №2165 від 30.10.2018р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод "Трансмаш" звернулось до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" з позовом про стягнення пені у розмірі 92761грн.64коп., 3% річних у розмірі 7730грн.14коп. та суми інфляційної складової у розмірі 8250грн.00коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №ПР/П-181172/НЮ від 26.10.2018р., в частині розрахунків за виконані роботи.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2019р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Трансмаш" №100 від 02.04.2019р. залишено без руху.

Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Трансмаш" №100 від 02.04.2019р. залишено без руху.

Запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю "Завод "Трансмаш" усунути недоліки позовної заяви №100 від 02.04.2019р. шляхом подання до суду поштового чеку та опису вкладення у цінний лист (оригіналів або належним чином засвідчених копій), які підтверджують факт відправлення відповідачу копії позовної заяви і усіх доданих до неї документів на адресу, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; подання до суду обґрунтованого розрахунку суми пені у розмірі 108741грн.78коп., яка заявлена позивачем до стягнення згідно прохальної частини позовної заяви, разом із доказами направлення вказаного розрахунку на адресу відповідача.

23.04.2019р. на адресу суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Трансмаш" про усунення недоліків позовної заяви №100 від 02.04.2019р.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2019р. прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Трансмаш" до розгляду та відкрите провадження у справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

21.05.2019р. на адресу суду надійшов відзив відповідача, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вважає, що сторонами в договорі фактично не визначено розмір пені. Відповідач зазначає, що позивачем визначений помилковий період нарахування.

Разом з тим відповідач зазначає, що нарахування 3% річних та інфляційної складової не передбачено договором та не погоджується із розрахунками, наданими позивачем.

Також, у випадку задоволення позовних вимог, відповідач просить зменшити розмір штрафних санкцій на 50%.

Позивач 27.05.2019р. надав письмову відповідь на відзив, в якій підтримав свою правову позицію та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач зазначив, що в пункті 8.3 договору вказано, що за порушення строків оплати нараховується пеня в розмірі 0,1% від суми боргу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. Отже, сторони встановили розмір пені та обмеження її розміру.

Також позивач зазначив, що сума 3% річних та інфляційної складової нараховані на суму простроченого відповідачем платежу у відповідності до положень статті 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2019р. оголошено перерву в судовому засіданні до 11.06.2019р

06.06.2019р. на адресу суду надійшли письмові заперечення відповідача на відповідь на відзив. Відповідач зазначає, що податкова накладна була зареєстрована позивачем 03.01.2019р., а акт приймання виконаних робіт підписаний 21.12.2018р. З огляду на наведене, відповідач стверджує, що період нарахування заявлених до стягнення сум, визначений позивачем не правильно.

Дослідивши наявні докази у справі, ознайомившись з правовою позицією сторін, господарський суд встановив наступне.

26.10.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод "Трансмаш" (далі виконавець) та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" правонаступником якого є Акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі замовник) підписаний договір №ПР/П-181172/НЮ (далі договір).

За умовами зазначеного договору виконавець зобов`язується надати замовникові послуги з модернізації колійної машини СМ-2 (заміна дизельного двигуна) (надалі - послуги), у кількості 1 комплекту, а замовник - прийняти та оплатити їх на умовах даного договору (пункт 1.1 договору).

Пунктом 1.2 договору визначено, що послуги надаються протягом 60 робочих днів з моменту підписання акту здачі-приймання на проведення модернізації колійної машини СМ-2, дата підписання якого є датою початку надання послуг з модернізації колійної машини СМ-2. У разі підписання акту здачі-приймання на проведення модернізації колійної машини СМ-2 після 03.10.18р., послуги з модернізації повинні бути надані не пізніше 28.12.18р.

Відповідно до пункту 1.3 договору виконання послуг оформлюється актом приймання-передачі наданих послуг підписаним сторонами або уповноваженими особами.

Згідно пункту 3.1 договору, його ціна складає 1650000грн. з ПДВ, та підтверджується протоколом узгодження договірної ціни (додаток №1).

Пунктом 4.1 договору передбачено, що замовник проводить розрахунок з виконавцем за надані послуги протягом 30 банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг, отримання відповідного рахунку та фактичної калькуляції вартості наданих послуг, але не раніше реєстрації податкової накладної.

Положеннями пункту 8.3 договору визначено, що за несвоєчасну оплату наданих послуг, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який нараховується пеня.

Договір №ПР/П-181172/НЮ від 26.10.2018р. підписаний та скріплений печатками сторін без зауважень та заперечень до нього.

Сторони також підписали додаток №1 до договору №ПР/П-181172/НЮ від 26.10.2018р. (протокол узгодження договірної ціни), згідно якого сторони дійшли згоди, що вартість модернізації колійної машини СМ-2 (заміна дизельного двигуна) становить 1650000грн. з ПДВ. Вказаний додаток підписаний сторонами без зауважень та заперечень.

Також сторонами підписані додатки №2 (калькуляція на модернізацію колійної машини СМ-2 (заміна дизельного двигуна)) та №3 (перелік послуг під час модернізації колійної машини СМ-2 (заміна дизельного двигуна)) до договору №ПР/П-181172/НЮ від 26.10.2018р.

На виконання умов договору позивач виконав роботи з модернізації колійної машини СМ-2 (заміна дизельного двигуна) на загальну суму 1650000грн., що підвереджується підписаним сторонами актом №Р/1 від 21.12.2018р. Акт підписаний та скріплений печатками сторін без зауважень та заперечень до нього.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.1 договору передбачено, що замовник проводить розрахунок з виконавцем за надані послуги протягом 30 банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг, отримання відповідного рахунку та фактичної калькуляції вартості наданих послуг, але не раніше реєстрації податкової накладної.

Дійсно оплата має відбуватись не раніше реєстрації податкової накладної. Але суд вважає помилковим висновок відповідача, що 30 банківських днів мають відраховуватись саме від дати реєстрації податкової накладної. За договором початок перебігу строку пов`язаний з датою підписання акту приймання-передачі, а не з датою реєстрації податкової накладної.

Як вбачається з матеріалів справи, акт здачі-приймання робіт з модернізації колійної машини СМ-2 (заміна дизельного двигуна) був підписаний 21.12.2018р. Строк для належного виконання свого зобов`язання з оплати послуг з огляду на положення пункту 4.1 договору закінчився 06.02.2019р.

Згідно з поясненнями представників сторін, станом на 08.01.2019р. податкова накладна за цією господарською операцією вже була зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, з 06.02.2019р. відповідач не мав перешкод у виконанні свого обов`язку зі сплати вартості наданих послуг.

Відповідач розрахувався за виконані роботи 01.04.2019р., що підтверджується платіжним дорученням №1694047 від 29.03.2019р. (проведене банком 01.04.2019р.). З наведеного вбачається, що відповідачем були порушені строки оплати, визначені договором.

На підставі пункту 8.3 договору позивач нарахував та заявив до стягнення пеню в розмірі 92761грн.64коп. за період з 04.02.2019р. по 01.04.2019р., застосовуючи при нарахуванні подвійну облікову ставку Національного Банку України.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог в цій частині, відповідач помилково вважає, що сторонами в договорі фактично не визначено розмір пені. В пункті 8.3 договору вказано, що за порушення строків оплати нараховується пеня в розмірі 0,1% від суми боргу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. Тобто сторони встановили обмеження розміру пені, вона не має перевищувати подвійну облікову ставку Національного Банку України. Наведене застереження було враховано позивачем.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 218 Господарського кодексу України також встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Стаття 599 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом наведених статей Цивільного кодексу України день виконання зобов`язання не може входити до періоду прострочення його виконання, оскільки цього дня зобов`язання боржника, хоч і з порушенням строку виконання, але припиняється.

День фактичної оплати заборгованості не включається до часу прострочення виконання грошового зобов`язання при здійсненні розрахунку пені, оскільки відповідний розрахунок здійснюється у днях, протягом яких не виконувалось (неналежно виконувалось) грошове зобов`язання. День фактичної оплати заборгованості не може вважатись днем, протягом якого не виконувалось грошове зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, платіжним дорученням №1694047 від 29.03.2019р. (проведене банком 01.04.2019р.) відповідач перерахував позивачу суму боргу в розмірі 1650000грн.

Таким чином, 01.04.2019р. зобов`язання відповідача з оплати наданих послуг було припинене належним чином шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача. Тому відсутні правові підстави для нарахування пені за день, коли зобов`язання фактично було виконане.

Частиною 3 статті 6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Разом з тим, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

З огляду на викладене, суд не застосовує положення договору про нарахування пені за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Здійснивши перевірку наданого розрахунку пені, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 87879грн.45коп. за період з 06.02.2019р. по 31.03.2109р.

В задоволенні вимог про стягнення пені в розмірі 4882грн.19коп. слід відмовити.

Позивач нарахував та заявив до стягнення суму 3%річних в розмірі 7730грн.14коп. за період з 04.02.2019р. по 01.04.2019р. Зауваження суду щодо періоду нарахування суми 3% річних аналогічні тим, що стосуються періоду нарахування пені. Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення суми 3%річних в розмірі 7323грн.29коп. за період з 06.02.2019р. по 31.03.2109р.

В задоволенні вимог про стягнення суми 3%річних в розмірі 406грн.85коп. слід відмовити.

На відміну від пені за порушення зобов`язання, яка має бути передбачена або договором, або конкретним законом, нарахування суми 3% річних прямо передбачено статтею 625 Цивільного кодексу України та не потребує додаткового внесення до договору.

Стаття 625 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому суд вважає помилковими висновки відповідача про відсутність правових підстав для стягнення суми 3% річних через відсутність в договорі.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивачем заявлено до стягнення суму інфляційних витрат у розмірі 8250грн.00коп. за період лютого 2019р.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З огляду на те, що прострочення заборгованості сталось 06.02.2019р., не підлягає нарахуванню сума інфляційних втрат за період лютого 2019р. Таким чином, слід відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення суми інфляційних витрат у розмірі 8250грн.00коп. за період лютого 2019р.

Відповідач заявив клопотання про зменшення розміру пені на 50%, посилаючись на - віднесення підприємства до переліку підприємств, що мають стратегічне значення для економіки; позбавлення оборотних грошових коштів Акціонерного товариства «Українська залізниця» тягне підривання безпеки держави; зменшення активів підприємства у порівнянні з 2017роком.

На підтвердження викладених обставин, відповідач долучив до відзиву інформацію щодо відправлення вантажів відносно Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», копії листів Головного управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області №12-06/890 від 25.01.2019р., №12-06/1473 від 14.02.2019р., облікова форма про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовується з державного та місцевих бюджетів відносно Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» за 2018р.

Відповідач заперечував проти зменшення розміру пені та вказував, що ТОВ «Завод «Трансмаш» є єдиним спеціалізованим підприємством України, яке на протязі 70 років здійснює ремонт залізничної техніки. Основним замовником товариства є АТ «Українська залізниця». Згідно всіх укладених з АТ «Українська залізниця» договорів оплата проводиться за фактично виконані роботи, з відстроченням платежу.

АТ «Українська залізниця» оплату за виконані роботи виконує з постійними затримками, що призводить до затримки поставки запасних частин і комплектуючих та порушення строків виконання робіт.

Невиконання відповідачем зобов`язань зі сплати заборгованості унеможливлює сплату позивачем обов`язкових платежів. Це призводить до нарахування штрафних санкцій податковими органами.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 233 Господарського кодексу України передбачає, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Суд зазначає, що за змістом наведених вище норм зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Обов`язок доведення наявності підстав для зменшення пені покладений саме на відповідача.

Факт відсутності в матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків через неналежне виконання відповідачем свого обов`язку не може бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій.

Враховуючи викладене, та те, що розмір нарахованої пені є невеликим порівняно із сумою основного боргу, відповідач в обґрунтування своїх вимог та заперечень не надав суду поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру пені наслідкам порушення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені.

Судові витрати розподіляються відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись нормами статей Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 13, 20, 41, 42, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 91, 129, 237, 238, 240, 241, 242, 251 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Трансмаш" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення пені у розмірі 92761грн.64коп., 3% річних у розмірі 7730грн.14коп. та суми інфляційної складової у розмірі 8250грн.00коп. задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (ідентифікаційний код: 40075815; Місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5а) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (; Місцезнаходження: 49602, м. Дніпро, пр. Д.Яворницького, 108) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Трансмаш" (ідентифікаційний код: 04832737; місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Молодогвардійська, буд. 17) пеню у розмірі 87879грн.45коп., 3% річних у розмірі 7323грн.29коп. та судовий збір у розмірі 1681грн.82коп.

Видати наказ після набрання чинності рішенням.

Відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 4882грн.19коп., 3% річних у розмірі 406грн.85коп. та інфляційної складової у розмірі 8250грн.00коп.

В судовому засіданні 11.06.2019р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 18.06.2019р.

Суддя Р.Г.Новікова