ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.06.2019м. ДніпроСправа № 904/752/19

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат", м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Гусака Олега Анатолійовича, м. Дніпро

про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання Чернявська Е.О.

Представники:

Від позивача: Антіпов Т.І., довіреність б/н від 02.01.2019, заступник директора з правових питань

Від відповідача: Михальов І.О., ордер серія ДП№1758/001 від 07 червня 2019 року, адвокат, діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №3223 від 19 грудня 2016 року

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, яким просить:

- визнати недійсним договір №Е-0614 від 03.06.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат" та Фізичною особою-підприємцем Гусаком Олегом Анатолійовичем про надання послуг;

- як наслідок недійсності стягнути з Фізичної особи-підприємця Гусака Олега Анатолійовича грошові кошти в сумі 200 839,37 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на відсутність реальних господарських відносин Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат" з Фізичною особою-підприємцем Гусаком Олегом Анатолійовичем, у зв`язку з чим оспорюваний договір є по суті фіктивним і в результаті його вчинення позивачу завдано збитків на суму 200839,37 грн., що станом на 19.12.2018 в бухгалтерському обліку Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат" значиться як попередня оплата відповідачу. За твердженням позивача спірний договір укладено з порушенням вимог Податкового кодексу України, оскільки відповідач, не змінюючи групу оподаткування з застосування ставки єдиного податку, визначеної для третьої або п`ятої групи платників єдиного податку, або переходу на сплату інших податків і зборів, визначених Податковим кодексом України, не мав права на укладення такого договору, а у разі укладення мав би обов`язок перейти на сплату інших податків і зборів. Такий перехід мав бути здійснений з 01.10.2015, чого не було зроблено.

Щодо пропуску позовної давності позивач зазначає наступне. Відповідно до статті 261 Цивільного кодексу України визначається початок перебігу позовної давності, який починає спливати з моменту, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач вважає, що перебіг позовної давності починається після зміни у складі засновників підприємства і вступу на посаду директора товариства Єгорян Т.І. (18 квітня 2018 року), проведення службового розслідування і виявлення вказаних порушень за результатами такого розслідування. Після внутрішньої перевірки роботи підприємства з початку виконання обов`язків директора товариства, теперішній керівник, як виконавчий орган, дізнався про існування договору №Е-0614 від 03.06.2014 та про існуючий спір в рамках договору.

Відповідач, Фізична особа-підприємець Гусак Олег Анатолійович, проти задоволення позовних вимог заперечує, однак відзиву на позов не надав.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04 березня 2019 року відкрито провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду (Суддя Воронько В.Д.), ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 02.04.2019.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2019 року №553 у зв`язку із призначенням судді Воронько Д.В. на посаду судді Вищого антикорупційного суду, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, проведено повторний автоматичний розподіл матеріалів справи по вх. №4-775/19 справи №904/752/19, за результатами якого, справу передано для розгляду судді Євстигнеєвій Н.М.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2019 року прийнято справу 904/752/19 до свого провадження, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 23.05.2019. З 23.05.2019 відкладено підготовче засідання на 10.06.2019.

У судовому засіданні 10.06.2019 сторонами подано письмову згоду про початок розгляду справи по суті.

Ухвалою господарського суду від 10.06.2019 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду 10.06.2019.

У судовому засіданні 10.06.2019 проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представників позивача та відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

03 червня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат" (замовник) та суб`єктом підприємницької діяльності Гусаком Олегом Анатолійовичем (далі - виконавець) був підписаний договір №Е-0614 (далі - договір), згідно якого виконавець зобов`язується за дорученням замовника за винагороду виконувати послуги, здійснювати юридичні та інші дії, спрямовані на пошук замовлень та організацію перевезень вантажним транспортом замовника, організацію послуг з інформаційного пошуку потенційних споживачів транспортних послуг замовника, експедирування вантажів за дорученням замовника, які в подальшому мають назву "експедиційні комісійні послуги".

Відповідно до пункту 1.2 договору виконавець протягом строку дії договору за винагороду зобов`язується виконувати послуги або здійснювати доручення на наступних істотних умовах:

- виконавець проводить переговори з потенційними споживачами транспортних послуг замовника, надаючи споживачам усю інформацію про замовника та умовах здійснення транспортних перевезень;

- сприяє укладенню замовником угод з надання транспортних послуг;

- узгоджує із замовником кожне замовлення транспортних послуг та супроводжує інформаційно впродовж всього маршруту

- узгоджує із замовником та споживачами істотні умови, які впливають на виконання транспортних послуг;

- за дорученням замовника здійснює експедирування вантажів, отримання транспортної документації;

- організовує групові або індивідуальні відправлення вантажів, а також компонування партій товару або збірних вантажів.

В пункті 1.3 договору сторони визначили, що виконавець не укладає договір з третіми особами від свого імені за рахунок замовника.

Згідно з пунктом 2.1 договору виконавець зобов`язується - враховувати та оберігати всі (фінансові, комерційні та інші) інтереси змовника, передавати всю інформацію про потенційних споживачів послуг замовника оперативно та сприяти укладенню угод; не укладати від свого імені договори на транспортні послуги або транспортне експедирування вантажів; виконувати директиви замовника щодо умов замовлень транспортних послуг та розрахунків за них; негайно інформувати замовника про зміну умов замовлень транспортних послуг або про обставини, які впливають на їх виконання; не укладати з третіми особами аналогічних договорів або договорів, тотожних предмету цього договору; в узгоджені сторонами строки надавати замовнику звіти про виконання договору; сприяти замовнику в проведенні переговорів з третіми особами та брати участь в узгодженні умов угод.

Пунктами 3.1 та 3.5 договору передбачено, що за сприяння в укладенні договорів з надання транспортних послуг споживачам виконавцю сплачується винагорода в розмірі 14% від суми виконаних замовником послуг. Факт виконання послуг оформлюється двостороннім актом.

Таким чином, саме двосторонній акт є підтвердженням надання послуг за договором.

В пункті 6.1 договору сторони узгодили, що цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2014. Строк дії продовжується автоматично на один наступний календарний рік, якщо жодна із сторін не повідомить іншу про відмову від договору за 10днів до дати припинення його дії.

На виконання умов договору сторони підписали акти здачі-приймання робіт (наданих послуг):

№ 31/12 від 31.12.2014 на суму 62 103,69грн., без ПДВ (а.с.17);

№ 31/01 від 30.11.2014 на суму 55 496,32 грн., без ПДВ;

№ 31/10 від 31.10.2014 на суму 45 932,87грн., без ПДВ;

№ 30/09 від 30.09.2014 на суму 31 013,45 без ПДВ;

№29/08 від 29.08.2014 на суму 5 803,04 без ПДВ;

№ 30/0 від 30.06.2014 року на суму 490,00 без ПДВ.

Загальна вартість наданих за цими актами послуг складає 200 839,37грн.

В рахунок оплати наданих за наведеними актами здачі-приймання робіт (наданих послуг), Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК "Магнат" перерахувало фізичній особі-підприємцю Гусак Олегу Анатолійовичу, як виконавцю послуг, грошові кошти, що підтверджується платіжним дорученням №2514 від 29.09.2015 на суму 200839,37грн. (а.с.29).

У зв`язку з вище викладеними обставинами, наказом по підприємству №04/18-С від 04 грудня 2018 року "Щодо призначення службового розслідування та затвердження складу комісії" по Товариству була створені комісія та призначене службове розслідування з приводу обставин укладання Договору Е-0614 від 03 червня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальність "Транспортна компанія "Магнат" та Фізичною особою підприємцем Гусаком ОлегомАнатолійовичем; обсягу та повноти відображення господарських відносин між Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат" та Фізичною особою підприємцем Гусаком Олегом Анатолійовичем у бухгалтерському обліку та податковій звітності.

За результатами розслідування було встановлено, що оспорюваний договір було вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином; договір був підписаний неповноважною особою; жодні послуги відповідачем не надавалися.

На виконання Наказу 17/18-С "Щодо коригування обліку господарських операцій" від 17 грудня 2018 року було проведено коригування обліку взаєморозрахунків та відображення господарських відносин між Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат" та Фізичною особою підприємцем Гусаком Олегом Анатолійовичем в рамках Договору № Е-0614 від 03 червня 2014 року. Станом на 19.12.2018 в бухгалтерському обліку значиться передплата Фізичній особі - підприємцю Гусаку Олегу Анатолійовичу в розмірі 200 839,37 грн., а тому, в результаті вчинення вказаного фіктивного правочину та дій, Товариству було завдано збитків на зазначену суму.

19 грудня 2019 року на адресу Фізичної особи-підприємця Гусака Олега Анатолійовича направлено Заяву-вимогу щодо погашення існуючої заборгованості, але станом на 08 січня 2019 року грошових коштів від останнього не надходило.

08.01.2019 Товариством з обмеженої відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат" складено Акт службового розслідування, в якому зазначено про неможливість встановлення кола осіб причетних до порушень, виявлених при проведенні службового розслідування, а також ступінь їх вини, наявність умислу чи необережності, у зв`язку з припиненням трудових стосунків з працівниками, які могли бути причетними. Залишити зазначене питання на вирішення в рамках кримінального провадження, повідомити слідство про встановлені обставини (витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17.05.2018 №0001192).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат" вважає договір №Е-0614 від 03.06.2014 недійсним, по суті фіктивним правочином, оскільки вбачається відсутність реальних господарських відносин з фізичною особою-підприємцем Гусаком О.А., що і є причиною виникнення спору.

Частиною 2 ст.16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

За приписами 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Правові наслідки недійсності правочину визначені ст. 216 ЦК України, відповідно до ч. 2 якої у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно із статтею 929 ЦК України, статтями 306, 316 ГК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Частиною 1 статті 92 ЦК України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Таким чином, ч. 3 ст. 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Разом із тим, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Частиною четвертою статті 92 ЦК України передбачено, що якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Таким чином, закон вимагає, щоб виконавчий орган товариства діяв добросовісно і розумно, керуючись інтересами товариства, а не власними. За порушення цієї вимоги на виконавчий орган може бути покладений обов`язок відшкодувати завдані товариству збитки.

Однак закон ураховує, що питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Пунктом 3.4 Договору сторони погодили, що факт виконання послуг повинен бути оформлений двостороннім актом. Акти здачі-приймання-робіт (надання послуг) в серпні-грудні 2014 року підписані з боку позивача директором товариства ОСОБА_1, яка в період з 28.11.2013 по 14.04.2015 перебувала на зазначеній посаді.

ОСОБА_1, підпис якої міститься на договорі та Актах здачі-приймання-робіт (надання послуг) за серпень - грудень 2014 року, заперечує факт їх підписання, про що зазначає у листі від 27.12.2018 на адресу голови тимчасової комісії -заступника директора з правових питань ТОВ "Транспортна компанія "Магнат" (а.с.44). Також ОСОБА_1 заперечує обставини співпраці ТОВ "Транспортна компанія "Магнат" з ТОВ "Торговий дім "Міст Експрес" та звітів, які передбачені пунктом 3.1. договору (а.с.45).

Позивач вважає укладений договір фіктивним, таким, що не направлений на набуття, зміну чи припинення цивільних прав і обов`язків.

Щодо фіктивності оспорюваного Договору, господарський суд зазначає наступне.

За приписами ч. 1 ст. 234 Цивільного кодексу фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Як було роз`яснено в п. 3.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року № 11, фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Матеріалами справи не підтверджуються доводи позивача про те, що колишній директор ОСОБА_1 . вище згадані Акти та спірний договір не підписувала. Не підтверджуються зазначені доводи і Актом службового розслідування від 08.01.2019.

В той же час, на виконання договору №Е-0614 від 03.06.2014 відповідач у 2014 році надав позивачу експедиційні комісійні послуги згідно актів здачі-приймання-робіт (надання послуг), а позивач здійснив оплату платіжним дорученням №2514 від 29.09.2015. Зазначене позивачем не спростовано.

Спірний договір та акти здачі-приймання робіт (надання послуг) скріплено печаткою ТОВ "Транспортна компанія "Магнат". Відтиском печатки підприємства засвідчується на документі підпис відповідальної особи, яка мала доступ до печатки. Відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печатки і штампів, а також законність користування ними покладається на керівника підприємства, який у разі її втрати має негайно повідомити правоохоронні органи. Доказів протиправності використання своєї печатки чи доказів її викрадення, так само як і доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з викраденням чи втратою печатки позивач не надав, у зв`язку з чим відсутні правові підстави вважати, що печатка використовувалась не на розсуд позивача.

Вказане свідчить про виконання умов договору як позивачем так і відповідачем, чим спростовується твердження скаржника про фіктивність оспорюваного правочину.

Обставина виконання сторонами умов договору №Е-0614 від 03.06.2014 підтверджується також рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2018 у справі №904/1733/18 за позовом Фізичної особи-підприємця Гусака О.А. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат" про стягнення заборгованості в розмірі 309718грн.41коп.

Зазначеним рішенням господарського суду на користь Гусака О.А. з ТОВ "Транспортна компанія "Магнат" стягнуто заборгованість в розмірі 150405грн.16коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2256грн.08коп. Заборгованість стягнута за надані послуги у 2015 році. Також судом встановлено, що, як вбачається зі змісту наданих ТОВ "Транспортна компанія "Магнат" актів здачі-приймання робіт (надання послуг) за 2014 рік їх реквізити та зміст тотожні відповідним актам за 2015рік. Недоліки, на які посилається ТОВ "Транспортна компанія "Магнат", не перешкоджали йому погоджувати акти за 2014 рік та оплачувати винагороду за надані послуги (бухгалтерська довідка №18/05 від 18.05.2018).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.05.2019 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2018 та постанова Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2018 у справі №904/1733/18, залишено без змін.

Відтак, вказаний договір був направлений на реальне настання правових наслідків та відсутні ознаки фіктивності цього договору, та з цих підстав договір не може бути визнано недійсним, та не можливо застосувати до цих відносин наслідки недійсності правочинів, оскільки надані послуги було спожито в серпні-грудні 2014 року. Отже, повернення сторін в попереднє становище не можливе.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (ст. 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.).

Дослідивши надані сторонами докази, встановивши подальше схвалення позивачем спірної угоди, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням на суму 200 839,37грн. від 29.09.2015 №2514, господарський суд дійшов висновку про схвалення позивачем правочину та необхідність застосування до спірних відносин положень статті 241 ЦК України. Доводи позивача, викладені в позовній заяві, цього висновку суду не спростовують. Підписання або не підписання ТОВ "Транспортна компанія "Магнат" спірного правочину може свідчити лише про дотримання або недотримання письмової форми цього правочину, однак не має наслідком його недійсності.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

У якості доказів позивачем надані:

- нотаріально посвідчена заява свідка ОСОБА_3 від 27.09.2018, який зазначає про те, що з 18 вересня 2010 року працював на посаді начальника відділу матеріального сполучення та начальником відділу магістральної транспортної логістики Управління магістральної транспортної логістики Операційного департаменту ТОВ "Торговий дім "Міст Експрес". Відповідно до займаної посади, здійснював пошук та спілкувався зі всіма транспортними компаніями і посередниками з приводу здійснення будь-яких перевезень чи отримання транспортних послуг компанією ТОВ "Торговий дім "Міст Експрес" та погоджував усі договори з цього приводу. Жодних відносин в період з 18.09.2010 по 02.06.2017 з фізичною особою - підприємцем Гусаком О.А. не мав;

- та лист ТОВ "Торговий дім "Міст Експрес" від 20.11.2018 за вих. №1129-1/2018 на адресу адвоката Забарського І.В. (а.с.35), яким повідомляє про те, що товариство не мало та не має будь-яких ділових та господарських відносин з ФОП Гусаком О.А., пропозицій до співпраці не отримувало, жодних документів, відповідей, листів не готувалось.

Відповідно до частини першої статті 87 Господарського процесуального кодексу України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб. На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

Заява свідка ОСОБА_3 та лист ТОВ "Торговий дім "Міст Експрес" від 20.11.2018 за вих. №1129-1/2018 на адресу адвоката Забарського І.В. не спростовують обставини виконання позивачем умов договору щодо оплати вартості виконаних за спірним договором робіт (наданих послуг) та не встановлюють обставини невиконання таких послуг у спірний період на підставі договору.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту існування обставин (відсутність спрямування правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним), з якими закон відповідно до статей 203, 215, 241 ЦК України пов`язує можливість визнання недійсним договору.

Суд відхиляє доводи позивача щодо недійсності укладеного договору у зв`язку з тим, що відповідач, як платник єдиного податку другої групи не перейшов на застосування ставки єдиного податку, визначеної для третьої або п`ятої групи платників єдиного податку, або на сплату іншого податку. Невиконання відповідачем обов`язку щодо переходу на сплату інших податків і зборів, визначених Податковим кодексом України, не є предметом доказування у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Транспортна компанія "Магнат".

Щодо застосування позовної давності суд зазначає таке.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Частиною третьою статті 267 Цивільного кодексу України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами статті 261 Цивільного кодексу України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

При цьому, за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Саме такої правової позиції дотримався Верховний Суд у складі колегії Касаційного господарського суду у постанові від 17.10.2018 у справі №904/40/18.

Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в даному випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

Позивач вважає, що перебіг позовної давності почався після змін у складі засновників підприємства і вступу на посаду директора Товариства Єгорян Таісії Іванівни (18 квітня 2018 року), проведення службового розслідування і виявлення вказаних порушень за результатами такого розслідування. Після внутрішньої перевірки роботи підприємства з початку виконання обов`язків директора Товариства, теперішній керівник, як виконавчий орган, дізналася про існування Договору № Е-0614 від 03 червня 2014 року, який начебто укладався між Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат" та фізичною особою-підприємцем Гусаком Олегом Анатолійовичем та про існуючий спір (спори) в рамках Договору.

Разом з тим, за змістом частини першої статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Висновок про застосування позовної давності відображається у мотивувальній частині рішення господарського суду (п.2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

У зв`язку з тим, що право чи інтерес позивача у даній справі не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості та не вбачає підстав застосувати до спірних правовідносин позовну давність.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат" до Фізичної особи-підприємця Гусака Олега Анатолійовича про визнання недійсним договору №Е-0614 від 03.06.2014, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат" та Фізичною особою-підприємцем Гусаком Олегом Анатолійовичем про надання послуг та застосування наслідків недійсності правочину шляхом стягнення з Фізичної особи-підприємця Гусака Олега Анатолійовича грошові кошти у сумі 200 839,37грн. - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат".

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 18.06.2019

Суддя Н.М. Євстигнеєва