Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., дослідивши матеріали господарської справи
за позовом Національного банку України
до відповідача-1 товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного
захисту бізнесу «Дельта М»
до відповідача-2 товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія
третя особа-1 на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, ОСОБА_1
третя особа-2 на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет
про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків їх недійсності,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
18.03.2019 господарський суд міста Києва, за результатами розгляду позову Національного банку України (далі - НБУ) до товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» про:
- визнання недійсним договору № 018 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії), укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та товариством з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» за кредитним договором № 27/10-5731 від 28.04.2006;
- зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» документи, отримані за договором № 018 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії);
- визнання недійсним договору № 046 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії), укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та товариством з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» за кредитним договором № 11/02-814-К1 від 21.12.2005;
- зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» документи, отримані за договором № 046 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії),-
ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову Національного банку України до товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків їх недійсності.
Господарський суд міста Києва у рішенні від 18.03.2019 ухвалив здійснити розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу після подачі доказів сплати таких витрат товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» (відповідачем-1) та товариством з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» (відповідачем-2) протягом п`яти днів.
В акті про обсяг наданої правової допомоги зазначено, що адвокат 08.11.2018 проводив детальний аналіз та вивчення позовних заяв позивача протягом 4-ох годин і вартість робіт за ці послуги склала 5956,80 грн.
На думку позивача, виконана адвокатом робота є не співмірною вартості та часу витраченого на її виконання, оскільки адвокат представляє інтереси відповідача-1 у 50-ти аналогічних судових справах порушених за позовними заявами позивача до одних і тих же відповідачів щодо правовідносин, які виникли з одних і тих самих підстав, пов`язаних між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів та доводяться одними і тими ж доказами.
При цьому істотні умови кожного із договорів цесії, недійсність яких розглядається в межах вищевказаних судових справ, є однаковими, відмінність між договорами цесії полягає виключно в номерах самих договорів, у поодиноких випадках в датах укладення договорів та в особі боржника право вимоги за кредитним договором до якого було відступлено. Тому надана послуга щодо проведення детального аналізу та вивчення договорів № 018 від 30.09.2015 та № 046 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії), є надуманою, оскільки обставини цієї справи на момент надання вищевказаної послуги вже були відомі адвокату.
Усі заяви, клопотання, подані адвокатом, у цій справі аргументовані тими же доводами, що і в інших аналогічних судових справах.
Згідно з частинами 2, 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Надані товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та товариством з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» документи підтверджують надання їм правової допомоги в рамках розгляду цієї справи адвокатами Сичем Олександром Юрійовичем та Голубом Миколою Валерійовичем.
Вирішуючи питання розміру витрат на послуги адвоката, який підлягає відшкодуванню позивачем, суд виходить з такого.
Згідно з частиною 6 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Також суд вважає, що витрати товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» на послуги адвоката у розмірі 8000,00 грн та ці ж витрати товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» у розмірі 9000,00 грн є неспівмірними зі складністю справи.
Відповідно до частин 4, 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотриманням вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За приписами ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Суд зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що його позов не підлягає задоволенню, а у разі наявності заперечень позивача щодо співрозмірності заявленої суми компенсації також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
За висновками суду, заявлений відповідачами до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям, що наведені у ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України.
Так, суд вважає безпідставним та необґрунтованим належним чином включення до актів вартості послуг детального аналізу та вивчення договорів, судової практики з аналогічних правовідносин, позовних заяв, оскільки в провадженні господарського суду міста Києва перебуває близько 50-ти аналогічних справ, порушених за позовами Національного банку України до тих самих відповідачів, що й у цій справі. Адвокати відповідачів брали участь у цих справах, були обізнані про позицію позивача.
З урахуванням наведеного, беручи до уваги висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на заперечення позивача, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає дійсними та неминучими витрати відповідача-1 за надання правничої допомоги, враховуючи участь його представника у судових засіданнях, у розмірі 5000,00 грн., а витрати відповідача-2 - 2500,00 грн.
Саме в такому розмірі ці витрати підлягають відшкодуванню позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 240, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення може бути в порядку, передбаченому підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.
Суддя С. А. Ковтун