ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
14 червня 2019 рокуСправа № 921/369/19
Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Стопника С.Г.
про: розірвання договору поставки органічної продукції № 31/05/17 від 31.05.2017р. та стягнення суми попередньої оплати за договором поставки та суми господарської санкції за порушення зобов`язання за договором в розмірі 1 381 074 грн
Без виклику учасників справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю "РІТТЕР БІО АГРО" звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІО ФЕРМА "ОРГАНІК ПЛЮС" про розірвання договору поставки органічної продукції № 31/05/17 від 31.05.2017р. та стягнення суми попередньої оплати за договором поставки та суми господарської санкції за порушення зобов`язання за договором в розмірі 1 381 074 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між сторонами 31.05.2017 був укладений договір поставки №31/05/17, відповідно до якого Відповідач зобов`язався поставити Позивачу товар на умові попередньої оплати, однак взяті на себе зобов`язання щодо поставки товару Відповідач не виконав, внаслідок чого Позивач просить: - розірвати договір поставки органічної продукції № 31/05/17 від 31.05.2017р.; стягнути суму попередньої оплати за договором поставки та суми господарської санкції за порушення зобов`язання за договором в розмірі 1 381 074 грн.
Крім того Товариство з обмеженою відповідальністю "РІТТЕР БІО АГРО" звернулося в Господарський суд Тернопільської області із заявою про вжиття заходів до забезпечення позову в якій просить, посилаючись на ст. 136-137 Господарського процесуального кодексу України, вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "БІО ФЕРМА "ОРГАНІК ПЛЮС" в межах суми позовних вимог у розмірі 1 381 074 грн.
В обґрунтування заяви ТОВ "РІТТЕР БІО АГРО" зазначає про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "БІО ФЕРМА "ОРГАНІК ПЛЮС", отримавши передоплату у розмірі повної вартості товару, ухиляється як від його поставки, так і від повернення отриманих ним коштів. Відтак, заявник вважає, що забезпечення реального виконання можливого майбутнього рішення про задоволення позову у зазначеній справі, вимагає невідкладного вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах позовних вимог у розмірі 1 381 074 грн, на все нерухоме та рухоме майно, а також кошти на рахунках, відкритих в банківських установах, що належать ТОВ "БІО ФЕРМА "ОРГАНІК ПЛЮС", в тому числі на посіви 2018-2019 року, незібраний врожай та отриманий врожай сільськогосподарських культур 2018 року, що знаходиться на земельних ділянках, які перебувають у користуванні ТОВ "БІО ФЕРМА "ОРГАНІК ПЛЮС", шляхом винесення постанови про опис та арешт майна та передачі описаного майна на зберігання ТОВ "РІТТЕР БІО АГРО", з подальшим вилученням дозрілого врожаю шляхом надання права збору врожаю сільськогосподарських культур ТОВ "РІТТЕР БІО АГРО" із застосуванням спеціалізованої техніки та подальшою передачею зібраного врожаю сільськогосподарських культур на відповідальне зберігання ТОВ "РІТТЕР БІО АГРО".
Зазначені обставини дають можливість заявнику вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.
Розглянувши заяву ТОВ "РІТТЕР БІО АГРО" про забезпечення позову до подання позовної заяви, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, суд прийшов до висновку про відмову в її задоволенні з огляду на наступне:
Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною 1 статті 137 ГПК України вказано, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Питання забезпечення позову роз`яснено зокрема у постанові пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову".
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, серед іншого, з урахуванням:
- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;
- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;
- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;
- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог. Обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову (п 1 цієї постанови).
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. (п 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011).
Заявник в своїй заяві вказує, що предметом спору є грошові кошти, які підлягають стягненню з відповідача, в зв`язку з порушенням господарського зобов`язання.
Разом з тим, підставою для звернення ТОВ "РІТТЕР БІО АГРО" до суду є факт порушення відповідачем господарського зобов`язання, яке виникло на підставі Договору. Як стверджує заявник, Відповідач з явним наміром, ухиляється від виконання зобов`язання за Договором поставки органічної продукції за №31/05/17 на протязі 371 календарних дня. Весь цей час ТОВ "БІО ФЕРМА "ОРГАНІК ПЛЮС" користується коштами ТОВ "РІТТЕР БІО АГРО", не виявляючи при цьому наміру припинити порушення власного зобов`язання. На момент пред`явлення даного позову для Позивача є очевидним, що Відповідач має надію на закінчення строку позовної давності з метою уникнути відповідальності. Як зазначає позивач, у випадку, якщо відповідач завершить свій намір (умисел) щодо ухилення від відповідальності за порушення господарського зобов`язання, це може привести до виведення останнім ліквідних активів (в тому числі коштів на рахунках) на користь третіх осіб, що беззаперечно утруднить чи зробить неможливим виконання рішення господарського суду у випадку задоволення позову.
Відповідно до п. 1 ст. 139 ГПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник.
В заяві про забезпечення позову містяться лише загальні міркування заявника про можливу небезпеку невиконання відповідачем зобов`язань з повернення попередньої оплати без надання будь-яких доказів та без зазначення фактичних обставин, на підтвердження викладеного в заяві.
З урахуванням фактичних обставин справи та поданих доказів суд вважає за необхідне зазначити про те, що позивач ставить свої інтереси, які ще не захищені судом вище інтересів відповідача. Відтак суд вбачає порушення зі сторони позивача вимог ст. 13 Цивільного кодексу України яка зокрема передбачає, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб (ч. 2 ст.13 Цивільного кодексу України).
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 у справі N 1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Згідно з частиною другою статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України і, відповідно, до застосуваннями судами загальної юрисдикції при вирішенні підвідомчих їм спорів.
При таких обставинах суд не вбачає порушення прав та інтересів позивача внаслідок незастосування заходів забезпечення позову.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ч 1 ст 73 ГПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч 1 ст 74 ГПК України).
Суд зазначає, що заходи забезпечення позову можуть бути застосовані господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. З цією метою, на особу, яка подала заяву про забезпечення позову, покладено обов`язок обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. При цьому, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, заявником не подано жодного доказу в підтвердження своїх доводів та аргументів, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.
При цьому, господарський суд вважає, що факт ухилення відповідача від виконання зобов`язань за спірним договором не може бути безумовною підставою для забезпечення позову, а невиконання зобов`язань відповідачем є предметом спору, що потребує доведення, тому не можна розглядати твердження заявника, як безспірні та такі, що обґрунтовують необхідність забезпечення позову.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "РІТТЕР БІО АГРО" про забезпечення позову.
Керуючись статтями 136-140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -
В порядку ч 2 ст 235 ГПК України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею - 18.06.2019.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів, в порядку та строки встановлені ст ст 256-257 ГПК України.

Суддя С.Г. Стопник