СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2019 р. Справа №905/57/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу відповідача - Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради, м.Лиман, Донецька область, (вх.№1198Д/1-40) на рішення Господарського суду Донецької області від 14.03.2019 року по справі №905/57/19,

за позовом Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця», м.Лиман, Донецька область,

до Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради, м.Лиман, Донецька область,

про стягнення заборгованості у розмірі 35349,31 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2019 року Акціонерне товариство «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради про стягнення заборгованості у розмірі 35349,31 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач не виконав грошових зобов`язань за договором про проведення розрахунків з організаціями і підприємствами при наданні пільг з послуг зв`язку №11 від 29.01.2015 року, внаслідок чого за період з січня 2016 року по грудень 2016 року включно у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 35349,31грн. Також, позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язань, які виникли на підставі Закону, а саме відповідно до положень Бюджетного кодексу України, Постанов Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року №256 та від 29.01.2003 року №117, відповідач зобов`язаний здійснити з позивачем розрахунок за надані послуги зв`язку пільговим категоріям споживачів, за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 14.03.2019 року у справі №905/57/19 (повний текст складено та підписано 14.03.2019 року, суддя Огороднік Д.М.) позов задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради на користь Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Укрзалізниця» заборгованість у сумі 35349,31 грн. та суму судового збору у розмірі 1762,00 грн.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 14.03.2019 року та прийняти нове судове рішення, яким у позові відмовити. Крім того скаржник просить суд відшкодувати йому за рахунок позивача сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що в Законі України «Про державний бюджет України на 2016 рік» відповідні видатки у вигляді субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам не були передбачені.

Скаржник вказує, що оскільки у 2016 році у Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради Донецької області були відсутні будь які договірні відносини із позивачем, управління позбавлене законної можливості сплати будь-якої ймовірної заборгованості у наслідок надання телекомунікаційних послуг у 2016 році пільговим категоріям населення Лиманської територіальної громади, будь яких актів виконаних робіт керівництво управління не отримувало, не підписувало та не погоджувало. Таким чином, на думку апелянта ніяких зобов`язань в управління перед позивачем за 2016 рік не має, у зв`язку з відсутністю договору між позивачем та управлінням у 2016 році.

Апелянт зазначає, що відшкодування збитків є одним із видів правової відповідальності за правопорушення при здійсненні господарської діяльності, а для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки; шкідливого результату такої поведінки - збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності, хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає. Скаржник наполягає на тому, що позивач не довів факту порушення відповідачем господарського зобов`язання перед позивачем, не надав доказів протиправності дій та вини відповідача у нездійсненні компенсаційних виплат.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.04.2019 року відкрито апеляційне провадження за вказаною скаргою, встановлено строк позивачу для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі, а також встановлено учасникам справи строк на протязі якого вони мають право подати до суду клопотання та документи в обґрунтування своїх вимог і заперечень по справі. Враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом було попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України без повідомлення учасників справи за відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи з їх повідомленням (викликом).

Згідно з ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи повідомлень відділення зв`язку, копію ухвали суду від 16.04.2019 року отримано позивачем та відповідачем 23.04.2019 року.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу (вх.№4391 від 03.05.2019 року), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, котрі стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.

29.01.2015 року між Державним підприємством «Донецька залізниця» (позивач) і Управлінням соціального захисту населення Лиманської міської ради (відповідач) підписано договір №11 щодо проведення розрахунків з організаціями і підприємствами при наданні пільг з послуг зв`язку.

Предметом договору визначено, що Управління зобов`язується відшкодувати підприємству витрати за надані пільгові послуги громадянам з абонентної плати та встановлення телефонів, які мають таке право згідно чинного законодавства, на підставі отриманих розрахунків від підприємства за рахунок субвенцій з державного бюджету КФК 090214 КЕКВ2730.(п. 1.1. договору).

Ціну договору визначено у пункті 1.2. договору, а саме сума договору складає 40000,00 грн.

Відповідно до п. 2.2, п. 2.8. договору управління приймає від підприємства щомісячні звіти затвердженого зразку щодо послуг, наданих одержувачам, які мають право на відповідні пільги (обсяг нарахованих пільг та зміни різновидів послуги по кожному пільговику) Підприємство щомісяця до 25 числа подає управлінню в електронному вигляді та на паперових носіях звіт затвердженого зразку (форма 2 пільга) щодо послуг, наданих пільговикам у минулому місяці (обсяг нарахованих пільг та змін різновидів послуг по кожному пільговику) та акти звірки на надання пільг.

Згідно з п. 3.1., п. 3.2, п. 3.3 договору управління проводить розрахунки з підприємством щодо пільговиків, по яким не виявлено розбіжностей в інформаціях. Управління щомісяця до 5 числа місяця, що настає за звітним, складає акти звіряння розрахунків за затвердженою формою. Управління відшкодовує підприємству кошти за надані пільгові послуги після надходження фінансування з державного бюджету згідно акту звірки на надання пільг.

Пунктами 6.2 та 6.5 договору погоджено, що останній набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2015 року. Сторони домовились, що договір припиняє дію у випадку підписання нового договору сторонами.

Листом від 03.06.2016 року №245 Краснолиманська дистанція сигналізації і зв`язку регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Донецька залізниця» звернулася до Начальника управління соціального захисту населення Мальченка Г,В. щодо укладення договору про надання пільг послуг зв`язку на 2016 рік (т.с. 1, а.с. 16).

Управління соціального захисту населення Краснолиманської міської ради листом від 07.06.2016 року №01-1420-4/1 надало відповідь на ім`я начальника Краснолиманська дистанція сигналізації і зв`язку Гасієва С.К., в якому повідомило, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» видатки на зазначені цілі не передбачені, в зв`язку із чим не можливе підписання договору на 2016 рік (т.с. 1, а.с. 17).

Листом від 03.02.2017 року №744/154 позивач звернувся до відповідача з пропозицією про проведення розрахунків з організаціями і підприємствами при наданні пільг з послуг зв`язку на 2017 рік.

Відповідачем надано відповідь листом від 08.02.2017 року №05/22-72 в якому зазначено, що договори між Краснолиманською дистанцією сигналізації і зв`язку регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Донецька залізниця» та Управлінням щодо проведення розрахунків з організаціями і підприємствами при наданні пільг з послуг зв`язку на 2017 рік будуть укладені після затвердження «Порядку відшкодування витрат на надання пільг з послуг зв`язку та інших передбачених законодавством пільг окремим категоріям громадян з міського бюджету м.Лиман у 2017 році» у лютому 2017 року (т.с. 1, а.с. 19).

Позивач листом від 26.09.2017 року №744/1434/1 повідомив відповідача про наявність у останнього станом на 01.09.2017 року заборгованості з наданих телекомунікаційних послуг зв`язку в розмірі 38409,76 грн. та просив надати відповідь стосовно дати погашення заборгованості (т.с. 1, а.с. 20).

Листом від 28.09.2017 року №01-2800-1/1 відповідачем надано відповідь про наступне: «Відповідач протягом усього року намагався вирішити питання внесенням змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» та передбачити відповідні видатки для фінансового забезпечення послуг зв`язку, інших пільг та пільгового проїзду окремим категоріям громадян за рахунок субвенції з Державного бюджету місцевим бюджетам. Відповідно до прийнятого 20.12.2016 року Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України» (набрав законної сили з 01.01.2017 року), згідно якого фінансування пільг з послуг зв`язку інших пільг та пільгового проїзду окремим категоріям громадян здійснюється за видатками місцевих бюджетів. Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради протягом 2016 року не отримало затвердженого обсягу асигнувань, що й унеможливлює подальше укладання з Краснолиманською дистанцією сигналізації і зв`язку регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Донецька залізниця» відповідного договору про надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення Лиманської територіальної громади на 2016 рік. Оскільки у 2016 році в Управління були відсутні будь-які договірні відносини з позивачем, Управління позбавлене законної можливості сплати будь якої ймовірної заборгованості внаслідок надання телекомунікаційних послуг у 2016 році пільговим категоріям населення Лиманської територіальної громади, будь яких актів виконаних робіт керівництво управління не отримувало, не підписувало та не погоджувало. А отже, законних підстав для планування бюджету на 2018 рік коштів на погашення витрат за наданими телекомунікаційними послугами у 2016 році пільговим категоріям населення Лиманської територіальної громади не вбачається» (т.с. 1, а.с. 21, зворотній бік).

Позивачем 26.02.2018 року звернувся до відповідача з претензію про оплату послуг №744/273 щодо погашення заборгованості внаслідок надання телекомунікаційних послуг у 2016 році пільговим категоріям населення Лиманської територіальної громади.

Відповідач надав відповідь листом від 26.03.2018 року №01/02-0281, яка за змістом тотожна змісту листа від 28.09.2017 року №01-2800-1/1 (т.с. 1, а.с. 23, зворотній бік).

Тобто, між позивачем та відповідачем 29.01.2015 року підписаний договір №11 щодо проведення розрахунків з організаціями і підприємствами при наданні пільг з послуг зв`язку; інших договорів щодо проведення розрахунків з організаціями і підприємствами при наданні пільг з послуг зв`язку, між позивачем та відповідачем не підписувалось. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою погасити заборгованість за 2016 рік, однак відповідач вважає вимоги позивача незаконними.

Національною комісією, що здійснює Державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації видано ліцензію серії ДЛ№000132 від 01.12.2015 року строком дії до 17.07.2018 року, яка надає право Публічному акціонерному товариству «Укрзалізниця» надавати послуги фіксованого місцевого телефонного зв`язку з ємністю мережі понад 10000 номерів з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку на території м.Донецьк та Донецької області (т.с. 1, а.с. 14). Копія даної ліцензії 03.02.2016 року видана Регіональній філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» (т.с. 1, а.с. 15)

На підтвердження надання позивачем послуг зв`язку особам, які мають право на соціальні пільги та проживають на території Краснолиманської міської ради у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року до матеріалів справи надані позивачем розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг.

Вказані розрахунки складені за формою №2-пільга, затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 04.10.2007 року №535, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за період з січня по грудень 2016 року та містять у собі наступну інформацію: код категорії пільговика; прізвище ім`я по-батькові пільговика; адреса; ідентифікаційний код; розмір пільги; нараховані суми за видами послуг, зокрема, й з послуг зв`язку. Розрахунки підписані уповноваженими особами позивача (т.с. 1. а.с. 24-250, т.с. 2, а.с. 1-21).

Позивачем також до матеріалів справи надані договори про надання послуг зв`язку, що підписані між Державним підприємством «Укрзалізниця» та фізичними особами - споживачами послуг зв`язку. Між Публічним акціонерним товариством «Укрзалізниця» та фізичними особами підписані додаткові угоди до договорів про зміну назви підприємства, що надає послуги (т. с. 2, а.с. 22- 214).

У пункті 8.1.вказаних договорів зазначено, що вони набирають чинності з моменту їх підписання та за відсутності письмової заяви від однієї із сторін на розірвання договору, договір вважається пролонгованим.

Договори підписані з фізичними особами, які зазначені в розрахунках витрат на відшкодування збитків, пов`язаних з наданням пільг.

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» було перейменовано у Акціонерне товариство «Українська залізниця».

Обставини пов`язані з наданням споживачем послуг зв`язку протягом 2016 року фізичним особам, які мають право на соціальну пільгу та споживання останніми цих послуг, обставини, пов`язані з особами споживачів та наявності у них відповідних пільг не спростовані відповідачем у запереченнях, а заявлений до стягнення в даній справі розмір відшкодування збитків, пов`язаних з наданням пільг не спростований відповідачем та оспорюються.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позивачем підтверджено належними та допустимими доказами надання послуг зв`язку особам, які мають право на соціальну пільгу протягом 2016 року; розмір відшкодування за надані послуги зв`язку такій категорії населення становить 35349,31 грн.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України та ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно зі ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів; безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Як було зазначено вище, між позивачем та відповідачем 29.01.2015 року підписано договір №11, термін дії якого погоджений до 31.12.2015 року. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за послуги надані протягом 2016 року.

Позивач вважає, що термін дії договору продовжений на підставі п. 6.5 договору, яким передбачено, що договір припиняє свою дію у випадку підписання нового договору сторонами. Новий договір між сторонами підписаний не був. Відповідач заперечує проти того, що спірні відносини регулюються договором №11, оскільки термін його дії закінчився у 2015 році.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України).

Статтею 631 Цивільного кодексу України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Дослідивши правовідносини, які склались між позивачем та відповідачем та зміст договору №11, суд дійшов висновку, що вони регулюються положеннями про договір про надання послуг, зокрема главою 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 905 Цивільного кодексу України передбачено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Враховуючи обставини правовідносин, які існували між сторонами у 2016 році та норми чинного законодавства, слід відзначити, що строк дії договору №11 закінчився 31.12.2015 року, продовжений сторонами не був, а автоматичного продовження строку сторонами не передбачено. Положеннями п. 6.5 договору передбачені умови припинення договору №11 у разі підписання іншого договору до закінчення строку дії договору №11, а не після закінчення строку дії договору. За таких обставин, у відповідача відсутні грошові зобов`язання перед позивачем за надані послуги у 2016 році саме на підставі договору №11.

Разом з тим, відповідно до ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» виключно законами України визначаються, зокрема, пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно з п.п. 1, 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» та п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року №295, телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Законом України «Про телекомунікації» та Правилами №295 не передбачено жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі та можливості позивачу як оператору телекомунікаційних послуг відмовитись від надання відповідних послуг пільговим категоріям споживачів.

Позивач як оператор телекомунікаційних послуг (ліцензія від 01.12.2015 року, серія ДЛ№000132) має обов`язок надавати телекомунікаційні послуги на пільгових умовах категоріям споживачів, на яких поширюється дія: Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року, Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» від 23.03.2000 року, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року, Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24.03.2008 року, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року та Закону України «Про охорону дитинства».

Вказані приписи законодавства закріплюють державні соціальні гарантії певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов`язку оператора телекомунікаційних послуг надавати послуги зв`язку тим категоріям громадян, які мають установлені законодавством пільги з їх оплати, кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати вартість таких послуг суб`єкту господарювання, який їх надає.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», надання державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок бюджетів усіх рівнів, коштів підприємств, установ і організацій та соціальних фондів на засадах адресності та цільового використання.

Позивач вказує, що на виконання вимог вищезазначених законодавчих актів за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року ним було надано телекомунікаційних послуг на пільгових умовах на загальну суму 35349,31 грн. Однак, у 2016 році відповідач не здійснював фінансування витрат позивача на надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Підпунктом 9 частини 1 статті 87 Бюджетного кодексу України визначено, що до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення.

Згідно з підпунктом "б" пункту 4 частини першої статті 89 та частиною 1 статті 102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян проводяться з місцевих бюджетів за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною другою статті 97 Бюджетного кодексу України визначено, що порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 року Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок), встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Згідно з п. 3 Порядку №256 (в редакції, яка діяла станом на дату спірних правовідносин) головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Порядком № 256, зокрема, встановлено, що:

- головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрації, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) до 22 числа місяця, що настає за звітним, щодо пільг з послуг зв`язку населенню (абз. 4 п. 5);

- фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та м.Севастополі до 25 числа місяця, що настає за звітним, щодо пільг з послуг зв`язку (абз 4 п. 6);

- управління Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі щомісяця подають Державній казначейській службі відповідні дані щодо фактично нарахованих сум пільг, субсидій, допомоги та кредиторської заборгованості відповідних бюджетів згідно із зазначеними реєстрами. (абз. 6 п. 6);

- Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, фінансові органи обласних держадміністрацій протягом двох операційних днів після отримання коштів субвенцій надають органам Державної казначейської служби платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на рахунки районних бюджетів, бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення пропорційно фактичним зобов`язанням відповідних бюджетів на дату проведення платежів з їх оплати. Щомісячні суми субвенцій перераховуються органами Державної казначейської служби на рахунки місцевих бюджетів з урахуванням їх обсягів, передбачених у бюджеті Автономної Республіки Крим, обласних бюджетах для відповідних місцевих бюджетів. Органи Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби (п. 7);

- отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п`ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг, у тому числі на оплату пільг з послуг зв`язку (п. 8).

Враховуючи викладені положення Порядку № 256, можливо дійти висновку про те, що чинне законодавство України не передбачає обов`язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв`язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов`язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із законів України. При цьому, спірні правовідносини носять змішаний характер і підпадають під правове регулювання не лише Бюджетного кодексу України, який визначає безпосередню процедури сплати грошових коштів, але також регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та відповідними законами України, які визначають правову підставу, в даному випадку для оператора телекомунікаційних послуг, надавати послугу на пільговій умові певним категоріям осіб.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року №256 головні розпорядники коштів місцевих бюджетів ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 року №117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги», якою затверджено Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, а також здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

У пунктах 3, 7, 10, 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 року №117 (в редакції, яка діяла станом на дату спірних правовідносин) (далі Положення № 117) вказано, що:

- управління праці та соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, структурні підрозділи з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських рад серед іншого: організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної в пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для контролю за відомостями, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги; ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою 1-пільга, в якій використовується індивідуальний ідентифікаційний номер пільговика у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; вносять до Реєстру відповідні уточнення у разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії окремих норм законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги;

- у разі зміни місця проживання в межах адміністративно-територіальної одиниці, яку обслуговує уповноважений орган, пільговик або його законний представник повинен повідомити його про це письмово. У разі зміни місця проживання поза межами адміністративно-територіальної одиниці пільговик знімається з обліку в уповноваженому органі за попереднім місцем проживання та стає на облік за новим місцем проживання. Уповноважені органи за попереднім місцем проживання пільговика закривають його персональну облікову картку та видають пільговику довідку про зняття з обліку, а за новим місцем проживання відкривають нову облікову картку з дати реєстрації пільговика;

- підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою 2-пільга;

- Уповноважений орган щомісяця:

1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації;

2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає: реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою 5-пільга та реєстр розрахунків згідно з формою 7-пільга; акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою 3-пільга;

3) до 15 числа подає: фінансовим органам районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських рад акти звіряння розрахунків згідно з формою 3-пільга.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 04.10.2007 року №535, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.10.2007 року за №1172/14439, «Про затвердження форми для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг 2-пільга та Інструкції про порядок її заповнення» затверджено форму для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг 2-пільга, за якою підприємства та організації, що надають послуги, формують та надають до управлінь праці та соціального захисту населення розрахунки на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг окремим категоріям громадян, у вигляді файлів DBF або ТХТ-формату.

Як слідує з матеріалів справи, позивач надавав послуги окремим категоріям громадян відповідно до вимог закону, а відповідач не здійснював розрахунки та не отримував щомісячні розрахунки за формою 2-пільга.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом по даній справі доказів того, що заявлені позивачем суми не відповідають дійсним не надав, однак інформацію щодо кожного пільговика повинен фіксувати в реєстрі осіб, які мають право на пільги, і не був позбавлений можливості їх перевірити.

Законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов`язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України.

Посилання апелянта на те, що ним не отримано субвенцій з державного бюджету, і що у Законі України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» відсутня субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з оплати послуг зв`язку окремим категоріям громадян і з 01.01.2017 року фінансування пільг з послуг зв`язку здійснюється за видатками з місцевих бюджетів і до відповідача не доведено обсягу асигнувань рішенням обласної ради «Про обласний бюджет», колегія суддів відхиляє оскільки затримка бюджетного фінансування не може бути підставою для неоплати наданих послуг.

Право позивача на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих ним своїм абонентам - пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації і захисту, відповідно до законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним законодавчо особам, а також з нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з постачальниками, зокрема, телекомунікаційних послуг таким категоріям споживачів.

Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення його від відповідальності за змістом ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 Цивільного кодексу України.

При цьому, слід врахувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 17.04.2018 у справі № 911/4249/16 (провадження № 12-70гс18) за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської міської філії ПАТ «Укртелеком» до Управління соціального захисту населення Макарівської районної державної адміністрації (п. 51-61), де Велика Палата Верховного Суду відхилила твердження скаржника про відсутність його обов`язку здійснити розрахунок з позивачем за надані особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, телекомунікаційні послуги у період з 01 січня 2015 року до 01 січня 2016 року через те, що не було передбачено кошти на ці видатки, оскільки в особи виникає певне право, а в держави - відповідне цьому праву фінансове зобов`язання не із закону про Державний бюджет України та похідних від нього актів (бюджетний розпис, кошторис тощо), а з нормативно-правових актів, що регулюють відносини між особою та державою в певній сфері суспільних відносин.

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі «Терем ЛТД», «Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 року та у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004 року зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно частини 6 статті 48 Бюджетного кодексу України зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частин 1-4 статті 48 Бюджетного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування (ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання з відшкодування витрат за надані позивачем послуги зв`язку на пільгових умовах окремим категоріям громадян за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року в розмірі 35349,31 грн. не виконав, доказів, які б звільняли його від обов`язку відшкодувати вказані витрати відповідачем не надано, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» та стягнення з відповідача на користь позивача 35349,31 грн.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Донецької області від 14.03.2019 року по справі №905/57/19 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 74, 76-79, 126, 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 14.03.2019 року по справі №905/57/19 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов