ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2019 р. Справа №909/1080/18

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Матущака О.І.

Мирутенка О.Л.,

секретар судового засідання Андреюк Х.В.,

явка учасників справи:

від позивача Ніколаєв В.О.;

від відповідача-1 Билень І.М.;

від відповідача-2 не з`явився;

від третьої особи на стороні позивача не з`явився;

від третьої особи на стороні відповідача не з`явився;

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Коломийський деревообробний завод» б/н та б/д

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 18.03.2019

про відмову в забезпеченні позову, суддя: Неверовська Л.М. м. Івано-Франківськ, повний текст ухвали складено 22.03.2019

у справі за позовом товариства з додатковою відповідальністю «Коломийський деревообробний завод», м. Коломия, Івано-Франківська область,

до відповідача-1 Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», м. Київ

до відповідача-2 приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Фріса Ігоря Павловича, м. Івано-Франківськ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача приватного нотаріуса Коломийського міського нотаріального округу Яцка Петра Петровича, м. Коломия

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Рона», м. Івано-Франківськ

про визнання частково недійсним іпотечного договору та скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:

у господарський суд Івано-Франківської області звернулось товариство з додатковою відповідальністю «Коломийський ДОЗ» (далі ТДВ «Коломийський ДОЗ») з позовом до публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (далі ПАТ «ПУМБ») та приватного нотаріуса Фріс І.П., за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача фізичної особи Яцка П ОСОБА_1 та за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Рона» про визнання недійсними пунктів 6.7. та 6.8. іпотечного договору №1.12-02 від 20.01.2012 та скасування рішення приватного нотаріуса Фріс І.П. про державну реєстрацію за ПАТ «ПУМБ» права власності на нежитлові будівлі (санаторій-профілакторій «Шешори).

Підставою визнання недійсним іпотечного договору №1.12-02 від 20.01.2012, яким передбачено про позасудовий порядок набуття права власності на предмет іпотеки у вигляді іпотечного застереження укладено уповноваженою особою без погодження загальними зборами учасників позивача, в порушення вимог Статуту. Відповідно підлягає скасуванню рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію за ПАТ «ПУМБ» права власності на нежитлові будівлі (санаторій-профілакторій «Шешори).

Правовими підставами позову зазначено ст.ст. 91, 203, 215, 217 ЦК України, ст.ст. 41, 59, 65 Закону України «Про господарські товариства».

11.02.2019 позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлові будівлі (санаторій-профілакторій «Шешори) за адресою: Івано АДРЕСА_1 Франківська АДРЕСА_2 , які належать на праві приватної власності ПАТ «ПУМБ» та заборони останньому вчиняти будь-які дії, спрямовані на перешкоджання господарській діяльності ТОВ «Коломийський ДОЗ» та роботі санаторію-профілакторію «Шешори» за адресою: Івано-Франківська обл., Косівський р-н., с. Шешори, вул. Р. Савицького, 13 та 13А, його виселення зі спірних приміщень, здачу в оренду, лізинг, укладання, зміну та розірвання договорів на постачання комунальних послуг до набрання законної сили рішення у цій справі по суті.

Вказану заяву обґрунтовано тим, що ПАТ «ПУМБ» (відповідач-1) є власником спірних приміщень та починаючи з червня 2018 року систематично вчиняє дії щодо відчуження майна, яке є предметом спору, що підтверджується оголошеннями на інтернет-майданчиках.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 18.03.2019 відмовлено у задоволенні зазначеної заяви з підстави ненадання доказів вчинення ПАТ «ПУМБ» дій на подальше відчуження спірних нежитлових будівель (санаторій-профілакторій «Шешори).

Вказана ухвала суду мотивована тим, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість в майбутньому чи припущення щодо можливості вчинення дій з відчуження майна чи користування ним, спрямованих на утруднення виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Всі інші заходи забезпечення позову не узгоджується з предметом спору, а тому відмовлено теж відмовлено судом першої інстанції.

За коротким змістом вимог апеляційної скарги позивач просить скасувати ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 18.03.2019 та прийняти нове рішення, яким задоволити заяву ТДВ «Коломийський ДОЗ» про забезпечення позову в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до узагальнених доводів апеляційної скарги підставою для скасування ухвали суду першої інстанції зазначає: висновок суду, що на момент розгляду заяви оголошення є недіючими на інтернет-майданчиках, не відповідає обставинам справи. Місцевий господарський суд порушив вимоги процесуального закону, оскільки зазначив про відсутність доказів, які б підтверджували дії відповідача-1 щодо відчуження спірного майна; суд не врахував, що наявність достатньо обґрунтованого припущення є достатньою підставою для забезпечення позову; суд не оцінив ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 09.08.2018 у справі №757/29512/18-к, якою за заявою відповідача-1 скасовано арешт на спірні нежитлові приміщення; суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги доводи відповідача-1 про те, що реалізація майна здійснюється ним лише через офіційний сайт zalog.pumb.ua або aspo.biz, що ґрунтуються на припущеннях.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-1 заперечив розміщення ним оголошень на інтернет-майданчиках, які може здійснити і будь-яка особа; ухвала Печерського районного суду міста Києва від 09.08.2018 у справі №757/29512/18-к не мала оцінюватись судом першої інстанції, оскільки позивач не подав її у порядку встановленому ч. 2, 10 ст. 80 та ч. 2 ст. 169 ГПК України;обставини про те, що відповідач-2 реалізовує майно лише через офіційний сайт zalog.pumb.ua або aspo.biz, визнавались позивачем при розгляді в суді першої інстанції, а тому він не може заперечувати ці обставини при апеляційному розгляді справи;співпраця відповідача-2 з сайтами zalog.pumb.ua або aspo.biz підтверджується копією рахунку-фактури №3417405 від 14.01.2019 та актом №3417405 від 15.01.2019 про приймання-передачу виконаних робіт.

В судове засідання 29.05.2019 з`явились представники позивача та відповідача-1. Представники інших учасників справи в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомили, хоча належним чином повідомлені про час, дату та місце слухання справи, а тому, у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, суд розглядає справу за їх відсутності.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що предметом апеляційного оскарження є ухвала місцевого господарського суду про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача та заборони останньому вчиняти будь-які дії, спрямовані на перешкоджання господарській діяльності позивача та санаторію-профілакторію «Шешори» за адресою: Івано-Франківська обл., Косівський р- АДРЕСА_3 ., АДРЕСА_4 . Шешори, вул. Р. Савицького, 13 та 13А, його виселення зі спірних приміщень, здачу в оренду, лізинг, укладання, зміну та розірвання договорів на постачання комунальних послуг до набрання законної сили рішення у цій справі по суті.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, в тому числі, забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у наступному виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову господарським судом першої інстанції проведено оцінку необґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів щодо забезпечення позову з урахуванням вимог заявника; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову, так і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Необхідною умовою вжиття заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Натомість, такі докази в матеріалах справи відсутні, оскільки, всі інтернет оголошення вказані позивачем в заяві про забезпечення позову, ініціювались не позивачем, а іншими особами, що узгоджується з поясненнями відповідача-1, які підтверджуються переліком інтернет майданчиків з якими позивач співпрацює. При цьому жоден з сайтів, які вказав позивач в заяві про забезпечення позову, не міститься у цьому переліку.

З цих підстав спростовуються доводи апелянта про те, що суд першої інстанції

безпідставно прийняв до уваги доводи відповідача-1 про те, що реалізація майна здійснюється ним лише через офіційний сайт zalog.pumb.ua або aspo.biz.

Покликання апелянта на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 09.08.2018 у справі №757/29512/18-к, якою за заявою відповідача-1 скасовано арешт на спірні нежитлові приміщення не свідчить про те, що відповідач-1 вживає заходів щодо відчуження спірного майна, а тому правильно не врахована судом першої інстанції.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що забезпечення позову шляхом заборони акціонерному товариству "Перший український міжнародний банк" вчиняти будь-які дії, спрямовані на перешкоджання господарській діяльності Товариства з додатковою відповідальністю "Коломийський ДОЗ" та роботі санаторію-профілакторію "Шешори", за адресою: Івано-Франківська область, Косівський район, с. Шешори, вул. Р. Савицького, 13 та 13А, виселення позивача зі спірних приміщень, здачу в оренду, лізинг, укладення, зміну та розірвання договорів на постачання комунальних послуг не відповідає предмету спору.

Аргументи, викладені відповідаечм-1у відзиві на апеляційну скаргу про заперечення її доводів є такими, що відповідають встановленим обставинам по справі, які дають можливість зробити висновок про безпідставність заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Звертаючись з апеляційною скаргою, позивач не спростував висновки суду першої інстанцій щодо відсутності правових підстав забезпечення позову та не довів неправильне застосування судом норм процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого ним судового рішення.

З вищенаведеного апеляційний господарський суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення без змін ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, суд дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1921,00 грн., який сплачений згідно з квитанцією №85985 від 09.04.2019.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Коломийський деревообробний завод» - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 18.03.2019 у справі №909/1080/18 залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 1921,00 грн. залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно з ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий (суддя-доповідач): С.М. Бойко

Судді: О.Л. Мирутенка

О.І. Матущака

Повний текст постанови підписано 07.06.2019.