ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2310/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді: Ярош А.І.

суддів: Принцевської Н.М., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання Молодов В.С.

за участю представників учасників справи:

Від позивача - Вінічук І.А., довіреність № 67/02, дата видачі : 08.01.19; Державної екологічної інспекції в Одеській області;

Від відповідача - Кокарєв А.В., ордер ОД № 255605, дата видачі : 08.01.19; Товариства з обмеженою відповідальністю Колос;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції в Одеській області

на рішення Господарського суду Одеської області від 11.03.2019 року, суддя Малярчук І.А., м.Одеса, повний текст складено 15.03.2019 року

по справі № 916/2310/18

за позовом Державної екологічної інспекції в Одеській області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос"

про стягнення 628330,30 грн. збитків,

(ухвалене суддею Малярчук І.А.. 21.08.2018р., о 10-32 год. у приміщенні господарського суду Одеської області, м. Одеси, повний текст складено 15.03.19)

В судовому засіданні 11.06.2019 року згідно з ст. 233 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

18 жовтня 2018 року Державна екологічна інспекція в Одеській області звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою, в якій просила суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» - суму шкоди, заподіяної навколишньому середовищу, у вигляді збитків нанесених державі Україна, у розмірі 628330,30 грн. на р/р №0119 фонду охорони навколишнього природного середовища, МФО 828011, код ЄРДПОУ 37913781, банк ГУДКСУ в Одеській області, УК у Біляївському районі/с. Градениці, код бюджетної класифікації 24062100, символ звітності банку 331, балансовий рахунок 3311.

Позов мотивовано тим, що відповідач у порушення ст..ст. 44, 49 Водного кодексу України самовільно використав водні ресурси за відсутності дозволу на спеціальне водовикористання у період з 01.07.2013р. по 01.10.2014р., внаслідок чого заподіяно шкоду державі Україна у вигляді збитків на суму 628330,30 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 11 березня 2019 року відмовлено у задоволені позову Державної екологічної інспекції в Одеській області повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю наявності усіх складових цивільного правопорушення у діях відповідача. Суд першої інстанції установив, що відповідач є добросовісним учасником у правовідносинах з державою, ним вживались можливі у його ситуації заходи щодо отримання дозволу на спеціальне водокористування строком дії до 24.09.2019р. і не було допущено умислу щодо порушення правил водокористування, зокрема у період з 01.07.2013 до 01.10.2014р. з підстав перебування водонасосної станції з 02.04.2013р. на ремонті, а отже вина відповідача в заподіянні збитків відсутня, як відсутня і його протиправна поведінка.

Суд зазначав, що подані до справи акт про обсяги спожитої електроенергії у жовтні 2013р. про відсутність електроспоживання насосною станцією, копія наказу №02/04/13 від 02.04.2013р. про виведення з експлуатації у зв`язку з проведенням ремонтних та налагоджувальних робіт насосній станції, звіти про використання води за 4 квартал 2013 року від 10.01.2014р., за 4 квартал 2014 року від 12.01.2015р., лист Державного агентства водних ресурсів України №107/21/12 від 21.01.2019р., свідчать про те, що ТОВ «Колос» у 2013, 2014р.р. не отримував воду на полив зі зрошувальної системи Дністровського МУВГ.

Так, суд першої інстанції зазначав, що позивачем не подано до суду доказів, що підтверджують фактичне заподіяння відповідачем шкоди та/або збитків державі у сумі 628330,30грн., за умови відсутності доказів, наявності вказаних в акті позапланової перевірки обставин самовільного водокористування ТОВ «Колос», суд доходить висновку, що позивачем не доведено наявності збитку у вказаній сумі, не обґрунтовано позивачем також у чому полягала протиправність дій відповідача, а наведені позивачем обставини, не підтверджуються матеріалами справи.

При чому зауваження дозвільного органу були неконкретизованими та недоведеними, що спонукало відповідача звертатися до Державної екологічної інспекції України, Одеської обласної державної адміністрації, Державної екологічної інспекції в Одеській області з проханням необхідності проведення перевірки фактів викладених у листі ТОВ «Колос» за результатами позапланової перевірки.

З урахуванням викладеного, за умови відсутності у даних правовідносинах всіх складових збитків у сукупності, позовні вимоги Державної екологічної інспекції в Одеській області про стягнення з ТОВ Колос 628330,30 грн. збитків обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів задоволенню судом не підлягають, як такі, що не доведені та необґрунтовані.

Крім того, суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки у задоволенні позову позивача у даній справі відмовлено за його недоведеністю.

Державна екологічна інспекція з рішенням суду першої інстанції не погодилась, тому звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 11 березня 2019 року по справі № 916/2310/18 і ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги Державної екологічної інспекції в Одеській області.

Апеляційну скаргу мотивовано неповним з`ясування обставин справи та невідповідністю висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи.

Так, ДЕІ в Одеській області зазначає, що у період з 07.06.2018 року по 11.06.2018р. було проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства Товариством з обмеженою відповідальністю «Колос».

За результатами перевірки було встановлено, що ТОВ «Колос» допустило самовільне використання водних ресурсів, а саме самовільний збір води з водного об`єкту Кучурганського водосховища між с. Лиманчик та с.Градениці, Біляївського району Одеської області.

Водовикористання здійснювалось при відсутності дозволу на спеціальне водовикористання період з 01.07.2013р по 01.10.2014р..

Посилаючись на положення національного законодавства, апелянт зазначає, що контроль за охороною навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів покладено на Держекоінспекцію та її територіальні органи. З цією метою вони в межах своїх повноважень та у визначеному законодавством порядку проводять перевірки.

Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що акти про обсяги спожитої електроенергії ТОВ «Колос» свідчать, що відповідач не отримував воду на полив зі зрошувальної системи Дністровського МУВГ, оскільки вважає, що надані акти за період з червня 2013р. по грудень 2018 року свідчать, що насосна зима або літо використовувались відповідачем, що свідчить про факт використання води без дозволу на спеціальне водокористування.

Всі висновки за результатами перевірки побудовані на вимогах природоохоронного законодавства до суб`єкта даного виду господарювання та наявних на час перевірки наданих документів.

Держекоінспекція в Одеській області звертає увагу суду на те, що відповідач надав суду звіт про використання за 4 квартал 2013 року та 4 квартал 2014 року, та не надав звіти за 3 квартал 2013 року та 1-3 квартал 2014 року. Також, окрім цього надані копії звітів містять лише печатку відповідача, хоча повинні бути засвідчені також печаткою басейного управління водних ресурсів річок Причорноморя та нижнього Дунаю, яка свідчить про отримання звітів.

Апелянт вказує на те, що не надано також журналу обліку використаної води. Відповідач стверджує, що півтора року він свою господарську діяльність без води і при цьому не надав жодного доказу цьому. Скаржник вважає що сад не може рости без води, сільськогосподарське підприємство не може вести свою діяльність без використання води.

Також, апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недоведеності наявності шкоди, протиправної поведінки посадових осіб ТОВ «Колос», причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та його вини.

Посилаючись на положення національного законодавства, апелянт зазначає, що відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього середовища несуть особи, винні, зокрема у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів.

Також, апелянт зазначає, що факт порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства підтверджується актом, з якого вбачається, що відповідач здійснював забір води з артезіанських свердловин без дозволу на спеціальне водокористування протягом періоду з 01.07.2013р. по 01.10.2014р. та відсутністю дозволу на спеціальне водокористування.

Посилаючись на положення національного законодавства, апелянт доходить висновку, що спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу. Підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов`язані відшкодовувати збитки,завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в рамках і порядку, встановлених законодавством України.

Апелянт переконаний в тому, що відповідачем було вчинено порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, яке полягає у самовільному використанні вод без дозволу на спеціальне водокористування протягом періоду з 26.032015р. по 25.03.2018р., що свідчить про порушення відповідачем природоохоронного законодавства.

Також, апелянт зазначає, що ним було виконано Розрахунок відповідно до «Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів», затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 20 липня 2009р. № 389 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 серпня 2009р. №767/16783. Відповідно до ст.. 255 Податкового кодексу України ставка збору за спеціальне використання підземних вод в одеській області на дату виявлення порушення встановлена у розмірі 34,85 грн./100 куб. м. Так, загальна сума збитків складає 628330,30 грн.

Щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між вчиненим відповідачем порушенням природоохоронного законодавства та заподіяними збитками, апелянт зазначає, що допущене відповідачем порушення природоохоронного законодавства мало місце в результаті здійснення відповідачем своєї господарської діяльності без отримання відповідних дозволів. Викладені обставини, підтверджують наявність причино-наслідкового зв`язку між здійсненим порушенням та завданими ним збитками, а отже, як наслідок, про наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.05.2019 року було відкрито апеляційне провадження по справі №916/2310/18.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судовою колегією, 06.06.2018 року Державною екологічною інспекцією в Одеській області видано наказ №401 про проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в частині виконання вимог Водного кодексу України ТОВ «Колос» на підставі скарги гр. ОСОБА_1 .

Цією ж датою Державною екологічною інспекцією в Одеській області видано направлення на проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства щодо ТОВ «Колос».

У період з 07.06.2018 року по 11.06.2018 року Державною екологічною інспекцією в Одеській області було проведено позапланову перевірку ТОВ «Колос» на предмет дотримання останнім вимог природоохоронного законодавства в частині виконання вимог Водного кодексу України, за результатами проведення якої Державною екологічною інспекцією в Одеській області складено акт №01/14.

Відповідно до акту №01/14 Державною екологічною інспекцією в Одеській області було встановлено порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства, зокрема, що між попереднім дозволом на спецводокористування №КУР 3636-А/Оде, терміном з 01.10.2014року до 24.09.2019року, є період часу коли дозвіл на спец водокористування був відсутній, з 01.07.2018 року до 01.04.2014 року.

Таким чином, актом встановлено порушення ст.44 Водного кодексу України, а саме проведення господарської діяльності з водозабору без дозволу на спецводокористування з 01.07.2013 по 01.10.2014 роки.

22.06.2018 року позивач звернувся з претензією №64 до ТОВ «Колос», у відповідності до якої Державною екологічною інспекцією в Одеській області було запропоновано відповідачеві добровільно відшкодувати збитки, заподіяні державі внаслідок самовільного використання водних ресурсів при відсутності спеціального дозволу на спеціальне водокористування.

З доданого до вище вказаної претензії розрахунку вбачається, що розмір збитків, заподіяних відповідачем було здійснено у відповідності до Методики розрахунку розміру відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, який склав 628330, 30 грн.

У відповідь на отриману 25.07.2018 року претензію позивача ТОВ «Колос» надіслано 08.08.2018 року листа стосовно необхідності проведення оцінки правомірності призначення перевірки ТОВ «Колос» з боку ДЕІ в Одеській області; притягнення до відповідальності посадових осіб ДЕІ в Одеській області, винних у проведенні «замовної» перевірки; відкликання претензії ДЕІ в Одеській області №64 від 22.06.2018 року на суму 628330,30 грн. з огляду на відсутність обґрунтованих доказів вчинення ТОВ «Колос» відповідного правопорушення.

Позивачем подано до суду першої інстанції акт про відмову в проведенні перевірки від 04.09.2018 року, із якого вбачалося, що ТОВ «Колос» не було допущено Держекоінспекцією до перевірки, яка повинна була проводитись в період з 04.09.2018 року по 17.09.2018 року.

Відповідачем було надано до справи довідку Дністровського міжрайонного управління водного господарства від 16.01.219 року № 30 про те, що ТОВ «Колос» було подано до Дністровського МУВГ звіти про використання води за 4-1 квартал 2013р.-10.01.2014р. та за 4-й квартал 2014р. 12.01.2015р., в яких було відображено відсутність споживання води.

Також, відповідачем було подано до справи акт про обсяги спожитої електроенергії у жовтні 2013р. про відсутність електроспоживання насосною станцією, підписаний лише з боку ТОВ «Колос», який був поданий товариством Біляївського РЕМ ПАТ «ЕК «Одесаобленерго».

Позивачем до справи було подано довідки Державного агентства водних ресурсів України №062/21/12 від 11.01.2019 року, Одеського обласного управління водних ресурсів №1011/21/12 від 13.06.2018 року, відповідно до яких ТОВ «Колос» на протязі 2013-2014р.р. не надано звіти про використання води по формі 2-ТП (водогосп.); наказ №02/04/13 від 02.04.2013 року про вивід з експлуатації з 02.04.2013 року насосної, що належить ТОВ «Колос» на підставі Свідоцтва про право власності №60 від 12.02.2003 року.

Проаналізувавши наявні у справі докази, та надавши їм правову оцінку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги і правомірність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального та спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України,- на пільгових умовах.

Водним кодексом України передбачено два види водокористування, а саме: загальне або спеціальне. Відповідно до положень Водного кодексу України спеціальне водокористування це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарського-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських, у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

Відповідно до ч.1, 3 ст.49 Водного кодексу України спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування. Видача дозволу на спеціальне водокористування здійснюється відповідно до ЗУ «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Пунктом 9 статті 44 Водного кодексу України, статтями 16, 21 Кодексу України про надра встановлений обов`язок водокористувача здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволів на спецвикористання на користування надрами.

Також, відповідно до положень чинного національного законодавства, порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні, зокрема, у забрудненні та засміченні вод, а також у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Наведена стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення. При цьому для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні ст. 1193 Цивільного кодексу України.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч.1, 2 ст.73, ч.ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.76, ч.1 ст.77, ч.ч.1, 2 ст.79 ГПК України).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності наявності усіх складових цивільного правопорушення у діях відповідача, оскільки позивачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів здійснення водокористування відповідачем з 01.07.2013 по 01.10.2014 роки без відповідного дозволу.

Фактично, доводи позивача ґрунтуються на відсутності дозволу на спецводокористування у вказаний період, без наведення відповідних доказів.

Судова колегія вважає безпідставним посилання апелянта на те, що відповідачем не надано доказів того , що вода ним не використовувалась, оскільки кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи, що Державна екологічна інспекція в Одеській області звернулась до суду з позовною заявою, саме на позивача покладений обов`язок доказування обставин, на які він посилається у позовній заяві.

Судова колегія враховує наказ №02/04/13 від 02.04.2013 року про вивід з експлуатації з 02.04.2013 року насосної, що належить ТОВ «Колос» на підставі Свідоцтва про право власності №60 від 12.02.2003 року, звіти про використання води за 4 квартал 2013 року від 10.01.2014р., за 4 квартал 2014 року від 12.01.2015р., акт про обсяги спожитої електроенергії у жовтні 2013р. про відсутність електроспоживання насосною станцією, лист Державного агентства водних ресурсів України №107/21/12 від 21.01.2019р., з яких вбачається, що ТОВ «Колос» у 2013, 2014р.р. не отримував воду на полив зі зрошувальної системи Дністровського МУВГ.

Протилежного позивачем не доведено.

Таким чином, з огляду на те, що позивачем не подано до суду доказів, що підтверджують фактичне заподіяння відповідачем шкоди та/або збитків державі у сумі 628330,30грн., за умови відсутності доказів, наявності вказаних в акті позапланової перевірки обставин самовільного водокористування ТОВ «Колос», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено наявності збитку у вказаній сумі, не обґрунтовано позивачем також у чому полягала протиправність дій відповідача, а наведені позивачем обставини, не підтверджуються матеріалами справи.

Таким чином, позивачем не доведено наявності усіх складових правопорушення, що є необхідним для стягнення збитків згідно приписів ст.ст.22, 1166 ЦК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи та вищенаведеними висновками суду першої інстанції, наведені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення, оскільки оскаржуване рішення містить висновки, які визнаються судовою колегією законними та обґрунтованими.

Таким чином, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Одеської області від 11.03.2019 року у справі №916/2310/18 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції в Одеській області без задоволення.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, судовий збір за апеляційний перегляд рішення покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п1 ч.1 ст.275, ст. 276, 282, 287-288 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 11.03.2019 року у справі №916/2310/18 залишити без змін.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписаний 18.06.2019 року.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді Н.М. Принцевська

Я.Ф. Савицький