ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/349/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: суддівБогатиря К.В. Аленіна О.Ю., Мишкіної М.А.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (ВМКЦ ПР)
на рішення господарського суду Одеської області
від02.04.2019 року (суддя суду першої інстанції: Гут С.Ф.; час і місце оголошення рішення: 02.04.2019 об 11:20, м. Одеса, пр. Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області, зал судового засідання № 13)
у справі за позовом до відповідача про№ 916/349/19 Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (ВМКЦ ПР) Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» стягнення штрафних санкцій та індексу інфляції;

ВСТАНОВИВ:

Військово-медичний клінічний центр Південного регіону (ВМКЦ ПР) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» про стягнення грошової заборгованості, штрафних санкцій та індексу інфляції.

Ухвалою від 02.04.2019 господарський суд Одеської області закрив провадження по справі № 916/349/19 в частині стягнення основного боргу на суму 159199,06грн. у зв`язку з повним погашенням заборгованості відповідачем.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 02.04.2019 позов Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (ВМКЦ ПР) до відповідача Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» про стягнення штрафних санкцій та індексу інфляції задоволено; стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» на користь Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (ВМКЦ ПР) пеню в сумі 6 834 грн. 36 коп., 3% річних в сумі - 569 грн. 53 коп., інфляційні збитки у розмірі - 967 грн. 00 коп. та витрати на оплату судового збору в розмірі 2 655 грн. 90 коп.

Суд першої інстанції в рішенні зазначив, що Військово-медичний клінічний центр Південного регіону (ВМКЦ ПР) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» про стягнення грошової заборгованості, штрафних санкцій та індексу інфляції.

Суд першої інстанції перевіривши розрахунок суми пені в сумі - 13 668,72 грн., 3% річних у сумі 1 139,06грн. та інфляційних втрат у сумі 1 933,99 грн., встановив, що його здійснено вірно.

Пунктом 1 статті 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Господарський суд Одеської області оцінивши всі доводи сторін по справі щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення пені, штрафних санкцій та індексу інфляції, дійшов висновку, що існують обставини, за яких можливе зменшення стягуваної суми пені, 3% річних та інфляційних втрат на 50%, на підставі вищевказаних ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України.

07.05.2019 року до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (ВМКЦ ПР) на рішення Господарського суду Одеської області від 02.04.2019 року, в якій апелянт просить скасувати частково рішення суду від 02.04.2019 року по справі № 916/349/19, а саме в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» на користь Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (ВМКЦ ПР) пеню в сумі 6 834 грн. 36 коп., 3% річних в сумі - 569 грн. 53 коп., інфляційні збитки у розмірі - 967 грн. 00 коп. та витрати на оплату судового збору в розмірі 2 655 грн. 90 коп.; ухвалити нове рішення у відповідній частині, а саме: стягнути з Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» на користь Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (ВМКЦ ПР) пеню в сумі 13 668 грн. 72 коп., 3% річних в сумі 1 139 грн. 06 коп., інфляційні збитки у розмірі - 1 933 грн. 99 коп. та витрати на оплату судового збору в розмірі 5 537 грн. 40 коп.

Як на підставу викладених у скарзі вимог, апелянт посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне встановлення обставин, які мають значення для справи.

Апелянт зазначає, що відповідач надав до суду клопотання про зменшення суми неустойки, в якому посилався на вкрай важке фінансове становище, але при цьому жодних доказів не надав.

Апелянт в апеляційній скарзі вказав, що суд першої інстанції на власний розсуд вирішив зменшити суму пені, індекс інфляції та 3 % річних на 50%.

Також апелянт наголошує, що штрафними санкціями у розумінні ст. 233 ГК України та неустойкою у розумінні ч. 3 ст. 511 ЦК України є пеня, однак суд безпідставно зменшив індекс інфляції та 3% річних.

На думку апелянта, суд не вірно дійшов висновку про зменшення індексу інфляції та 3% річних на 50% і відніс ці нарахування до штрафних санкцій. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено зменшення нарахованої суми індексу інфляції та 3% річних за порушення грошових зобов`язань.

Крім того, апелянт зазначив, що Військово-медичний клінічний центр Південного регіону є не комерційною організацією, а відповідно до Положення про Центр, є бюджетним, лікувально-профілактичним закладом в системі Міністерства оборони України, призначений для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої медичної допомоги військовослужбовцям, ветеранам військової служби, інвалідам війни, учасникам бойових дій.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.05.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 916/349/19 за апеляційною скаргою Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (ВМКЦ ПР) на рішення Господарського суду Одеської області від 02.04.2019; розгляд апеляційної скарги Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (ВМКЦ ПР) на рішення Господарського суду Одеської області від 02.04.2019 у справі № 916/349/19 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 28.05.2019; роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 28.05.2019 подати до суду заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи; попереджено учасників справи про наслідки подання письмових заяв чи клопотань без додержання вимог частини першої та другої вказаної вище норми або не у строк встановлений судом у вигляді їх повернення заявникові без розгляду; зобов`язано позивача у строк до 28.05.2019 надати до Південно-західного апеляційного господарського суду завірену належним чином копію Положення про Військово-медичний клінічний центр Південного регіону та довідку про державну реєстрацію позивача як юридичної особи.

22.05.2019 та 27.05.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду позивачем надано копію Положення про Військово-медичний клінічний центр Південного регіону та довідку про державну реєстрацію позивача як юридичної особи.

23.05.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій відповідач просить залишити судове рішення Господарського суду Одеської області від 02.04.2019 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, копію ухвали суду від 13.05.2019 про відкриття апеляційного провадження позивач отримав 28.05.2019, відповідач отримав 17.05.2019, тобто повідомлені належним чином про розгляд апеляційним господарським судом апеляційної скарги в письмовому провадженні без виклику сторін.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин:

Як було правильно встановлено судом першої інстанції між Публічним акціонерним товариством Одеський припортовий завод (надалі - Замовник) та Військово-медичним клінічним центром Південного регіону (надалі - Виконавець), було укладено Договір №43 від 01 червня 2017 року про надання платних медичних послуг (далі-Договір), відповідно до п.1.1. якого, Виконавець зобов`язується надати медичні послуги працівникам та пенсіонерам заводу (надалі пацієнт).

Відповідно до п.3.3.1. Договору, Замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату Виконавцю за надані медичні послуги пацієнтам Замовника на підставі акту виконаних робіт (наданих послуг) та виставленого рахунку.

Згідно із п.п.5.3., 5.4. Договору, надані Виконавцем медичні послуги оформлюються Актом, який складається останнім днем звітного місяця протягом 10 календарних днів наступного місяця у двох оригінальних примірниках та передається Замовнику. Протягом 3-х робочих днів Замовник перевіряє дані акту та, за відсутності зауважень підписує його, скріплює підпис печаткою та один примірник повертає виконавцю.

Згідно вимог п.5.7. Договору Замовник оплачує виставлений виконавцем рахунок протягом 21 банківських днів з дня його отримання.

На виконання умов Договору Виконавець надав медичні послуги пацієнтам Замовника, а Замовник прийняв ці послуги, що підтверджується копіями Актів виконаних робіт (наданих послуг) №73 від 31.07.2018 року, рахунок №18/64 від 08.08.2018 року на суму 48349,65 грн. - останній день оплати 06.09.2018 року, акт №85 від 31.08.2018 року, рахунок №18/69 від 31.08.2018 року на суму 24751,86 грн. останній день оплати 01.10.2018 року, акт №129 від 30.11.2018 року, рахунок №18/94 від 05.12.2018 року на суму 86097,55 грн. останній день оплати 08.01.2019 року.

Таким чином, позивач виконав належним чином свої зобов`язання перед відповідачем за Договором.

Проте Замовником в порушення умов Договору був недотриманий порядок оплати за надані медичні послуги, в наслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 159 199,06 грн.

З метою безпосереднього врегулювання спору позивач надіслав на адресу відповідача претензію щодо погашення заборгованості від 05.12.2018 року №5.

Відповідач претензію визнав, що підтверджується відповіддю від 15.01.2019 року №106 (вх.№486 від 22.01.2019 року) та повідомив, що затримка в оплаті суми за надані медичні послуги виникла з причин важкого фінансового стану Публічного акціонерного товариства Одеський припортовий завод в якому завод тимчасово перебуває. Однак конкретної дати погашення заборгованості відповідач не вказав та станом на день подання позовної заяви Замовник за надані медичні послуги не розрахувався, що є невиконанням своїх зобов`язань за Договором.

З наведених підстав, Військово-медичний клінічний центр Південного регіону (ВМКЦ ПР) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Одеський припортовий завод про стягнення грошової заборгованості, штрафних санкцій та індексу інфляції.

Стаття 75 ГПК України встановлює підстави звільнення від доказування. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Під час розгляду даної справи відповідач не заперечував обставин щодо невиконання ним грошових зобов`язань перед позивачем у встановлені умовами договору та зазначені у позовній заяві строки (відповідь на претензію та відзив на позовну заяву), повністю погасив прострочену заборгованість за договором (платіжні доручення від 12.02.2019 на суму 24 751,86грн., від 19.02.2019 на суму 48 349,65грн., від 25.02.2019 на суму 86 097,55грн.), звернувся до суду із заявою про зменшення сум штрафних санкцій, пені та інфляційних нарахувань.

Таким чином обставини щодо настання строку оплати та прострочення виконання відповідачем грошових зобов`язань на умовах договору не підлягають доказуванню у даній справі.

Що стосується позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних збитків, господарський суд визнав вказані вимоги обґрунтованими, розрахунки заявлених сум правильними, але задовольнив клопотання відповідача про зменшення вказаних сум на 50%.

З таким рішенням суду першої інстанції не може погодитися колегія апеляційного господарського суду, з врахуванням наступного.

Висновки апеляційного господарського суду:

Відповідно до п.6.1. Договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України.

Конкретний розмір пені або штрафу умовами договору сторони не передбачили.

Але існує розмір штрафних санкцій, передбачений прямими нормами закону.

Стаття 231 Господарського кодексу України встановлює наступний розмір штрафних санкцій:

1. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

2. У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

6. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як вбачається із пункту 1.6 Положення про Військово-медичний клінічний центр Південного регіону, затвердженого 18.03.2015, та яке діяло до 14.02.2019 (коли було затверджено нове Положення), ВМКЦ є бюджетним, багатопрофільним лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я Міністерства оборони України, який здійснює свою діяльність на правах військової частини Збройних Сил України.

Таким чином позивач по справі відноситься до державного сектора економіки, тому на нього розповсюджуються норми ст. 231 ГК України щодо розміру пені.

Згідно ст. 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань № 543/96-ВР від 22.11.1996 р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином позивач правильно визначив розмір пені, який підлягає застосуванню до правовідносин з відповідачем, з урахуванням обмеження такого розміру подвійною обліковою ставкою Національного банку України, яка діяла у період прострочення.

Розрахунки позивача щодо нарахування пені перевірялися судом першої інстанції та є вірними, з чим погоджується колегія суддів.

Згідно до ст. 625 Цивільного кодексу України якщо порушені відповідачем зобов`язання носять грошовий характер, він не звільняється від відповідальності за неможливістю його виконання.

Згідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Іншого розміру процентів умовами договору або законом для даних правовідносин сторін не встановлено.

Інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов`язання.

Розрахунки позивача щодо нарахування 3% річних та збитків від інфляції перевірялися судом першої інстанції та є вірними, з чим також погоджується колегія суддів.

Що стосується клопотання відповідача про зменшення розміру пені, штрафних санкцій та інфляційних нарахувань, то воно не підлягало задоволенню судом як безпідставне та необґрунтоване.

Законом передбачено право суду зменшувати розмір штрафних санкцій, до яких відносяться пені та штрафи. У даній справі предметом стягнення була тільки пеня, штраф до стягнення не заявлявся. Зменшення суми пені можливо як винятковий випадок у разі доведення відповідачем належними та допустимими доказами наявність обставин вважати даний випадок винятковим. Відповідач тільки вказує про тяжкий фінансовий стан підприємства як причину несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за договором, але жодного документа у підтвердження своїх доводів з цього питання не надав.

Згідно ст. 74 ч. 1, 3, 4 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Таким чином відповідач не довів в установленому порядку своє клопотання щодо наявності законних підстав для зменшення суми пені, господарський суд надав невірну оцінку доводам відповідача, що привело до прийняття помилкового рішення.

Щодо зменшення правильно розрахованих сум 3% річних та інфляційних нарахувань у правовідносинах між сторонами даної справи, то таке право для суду при винесенні рішення не передбачено діючим законодавством ані за заявою сторони по справі, ані за власною ініціативою, в цій частині господарський суд вийшов за межі своїх повноважень, що також привело до прийняття помилкового рішення.

За вказаних обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні стосовно розміру пені, 3% річних та збитків від інфляції, а також витрат на сплату судового збору, які підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 269-270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (ВМКЦ ПР) задовольнити.

Рішення Господарського суду Одеської області від 02.04.2019 року по справі № 916/349/19 змінити, яке викласти в наступній редакції:

« 1.Позов Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (ВМКЦ ПР) до відповідача Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» про стягнення штрафних санкцій та індексу інфляції задовольнити.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» (65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Заводська, буд. 3; код ЄДРЮОФОПГФ 00206539) на користь Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (ВМКЦ ПР) (65044, Одеська обл., м.Одеса, вул. Пироговська, буд. № 2; код ЄДРЮОФОПГФ 08199969) пеню в сумі 13 668, 72 грн., 3% річних в сумі 1 139,06 грн., інфляційні збитки у розмірі 1 933,99 грн. та витрати на оплату судового збору в розмірі 5 537,40 грн.»

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» (65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Заводська, буд. 3; код ЄДРЮОФОПГФ 00206539) на користь Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (ВМКЦ ПР) (65044, Одеська обл., м.Одеса, вул. Пироговська, буд. № 2; код ЄДРЮОФОПГФ 08199969) судові витрати за розгляд апеляційної скарги у сумі 2 881,50грн.

Зобов`язати Господарський суд Одеської області видати накази у встановленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Відповідно до ст. 286 ч. 3 ГПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню за винятком випадків, передбачених п.п. а), б), в), г) п. 2) ч. 3 ст. 286 цього Кодексу.

Постанова складена та підписана колегією суддів 12.06.2019.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: О.Ю. Аленін

М.А. Мишкіна