ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2019 р. Справа №914/2326/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів Дубник О.П.

Плотніцького Б.Д.

Секретар судового засідання Андреюк Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, вих. №14/4-500 від 20.03.2019 (вх. №01-05/1264/19 від 04.04.2019)

на рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2019 (повне рішення складено 07.03.2019)

у справі № 914/2326/18 (суддя Пазичев В.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз».м. Львів

про: визнання недійсним одностороннього правочину про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог

За участю представників від:

позивача Старчик А.А. адвокат;

відповідача Зіньковська Н.В. адвокат;

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз про визнання недійсним одностороннього правочину про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 28.02.2019 у справі №914/2326/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення у справі, місцевий господарський суд виходив з того, що на підставі постанови Львівського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 по справі № 914/4192/15 у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем в розмірі 7 911 859, 82 грн., а на підставі постанови Вищого господарського суду України від 09.11.2017 по справі № 914/3703/15 у позивача виникло зобов`язання перед відповідачем в розмірі 27 741 554, 82 грн.

Оскільки вказані зобов`язання є зустрічними, однорідними та строк їх виконання настав, а, відтак, заява про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. № Lv007.2-СЛ-3045-0318 від 20.03.2018 відповідає вимогам ст. 601 ЦК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2019 у справі №914/2326/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити, визнати заяву відповідача про зарахуванням зустрічних однорідних вимог №Lv007.2-СЛ-3045-0318 від 20.03.2018 недійсною.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, позивач покликається на те, що заява відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог не відповідає вимогам ст. 601 ЦК України оскільки заборгованість позивача перед відповідачем згідно рішення суду у справі №914/4192/15 складає не 7 911 859, 82 грн., а 5 336 646,49 грн. з огляду на припинення зобов`язання позивача перед відповідачем в сумі 2 575 213, 33 грн. на підставі заяви позивача про зарахування зустрічних однорідних вимог №26-7152/1.2-16 від 20.10.2016. Оскільки заява позивача про зарахування зустрічних однорідних вимог №26-7152/1.2-16 від 20.10.2016 не визнана недійсною в судовому порядку, скаржник зазначає, що оспорювану у даній справі заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог не можна вважати такою, що відповідає положенням ст. 602 ЦК України.

26 квітня 2019 року до суду від Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз поступив відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2019 у справі №914/2326/18 залишити без змін з підстав його законності та обгрунтованості, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зокрема, відповідач зазначає, що заява позивача про зарахування зустрічних однорідних вимог № 26-7152/1.2-16 від 20.10.2016 не породила жодних юридичних наслідків, оскільки,

по-перше, дана заява є оспорюваною в межах справи № 910/21865/16;

по-друге, такі кошти в сумі 2 575 213,33 грн. стягнуті в процесі примусового виконання рішення в межах виконавчого провадження № 52411911 і постанова виконавчої служби не була оскаржена.

Автоматизованою системою документообігу суду справу №914/2326/18 розподілено до розгляду головуючому судді Кордюк Г.Т. Введено до складу судової колегії суддів: Дубник О.П. та Плотніцького Б.Д.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09.04.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2019 у справі №914/2326/18, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 20.05.2019.

В судовому засіданні 20.05.2019 за згодою представників сторін оголошено перерву до 03.06.2019.

03.06.2019 до суду від відповідача надійшла заява, якою останній повідомив суд про зміну назви із Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на АТ «Оператора газорозподільної системи «Львівгаз» без зміни коду ЄДРПОУ, що підтверджується випискою ЄДРПОУ .

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне змінити відповідача - Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на АТ «Оператора газорозподільної системи «Львівгаз».

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, висловили свої міркування з питань, що виникли в ході розгляду справи.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 26 березня 2018 року на адресу Національної акціонерної компанії Нафтогаз України (надалі - позивач) від ПАТ Львівгаз (надалі - відповідач) надійшла заява № Lv007.2-СЛ-3045-0318 від 20.03.2018 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог (надалі Заява).

Вказаною заявою відповідач повідомив позивача, що згідно виданих на виконання постанови Вищого господарського суду України від 09.11.2017 у справі №914/3703/15 Господарським судом Львівської області наказів від 14.12.2017 у ПАТ «НАК «Нафтогаз України» перед ПАТ «Львівгаз» існує кредиторська заборгованість на загальну суму 27 741 554, 82 грн., а відповідно до постанови Львівського апеляційного господарського суду у справі №914/4192/15 від 29.06.2016, залишеної без змін постановою Вищого господарського суду України від 07.12.2016, у ПАТ «Львівгаз» перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» існує кредиторська заборгованість у розмірі 7 911 859, 82 грн.

З огляду на наведене, відповідач повідомив позивача про припинення зобов`язання ПАТ «Львівгаз» щодо сплати на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» заборгованості в розмірі 7 911 859,82 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Не погодившись з вказаною заявою, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Львівської області з даним позовом.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого права чи охоронюваного законом інтересу, але лише у випадку його порушення, невизнання, або оспорювання.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тощо.

Згідно із п. 2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ст. ст. 202, 203 ГК України зобов`язання припиняється, зокрема зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

В силу ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Згідно ст. 602 ЦК України, не допускається зарахування зустрічних вимог:

1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю;

2) про стягнення аліментів;

3) щодо довічного утримання (догляду);

4) у разі спливу позовної давності;

5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

За змістом названих правових норм залік можливий лише при наявності таких умов: вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов`язань між двома особами, де кредитор одного зобов`язання є боржником іншого, те саме повинно бути і з боржником; однорідні, зокрема можна зарахувати грошовий борг проти грошового, а також необхідно, щоб за обома вимогами настав вже строк виконання, оскільки не можна пред`явити до зарахування вимоги за таким зобов`язанням, яке не підлягає виконанню.

При цьому, характер зобов`язань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення. Зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

Зарахуванням можуть бути припинені зобов`язання на будь-якій стадії їх існування, навіть після порушення виконавчого провадження щодо виконання одного із зустрічних зобов`язань. Добровільне виконання зобов`язання на стадії виконавчого провадження допускається і шляхом проведення зарахування однорідних зустрічних вимог. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 1 листопада 2005 р. N 15/154.

Матеріалами справи підтверджено, а сторонами не заперечується, що вимоги позивача до відповідача в розмірі 7 911 859, 82 грн. виникли на підставі постанови Львівського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 у справі №914/4192/15, а вимоги відповідача до позивача в розмірі 27 741 554, 82 грн. виникли на підставі постанови Вищого господарського суду України від 09.11.2017 у справі №914/3703/15.

Відтак, зазначені в оскаржуваній заяві ПАТ «Львівгаз» про зарахування зустрічних однорідних вимог від 20.03.2018 вимоги є зустрічними, однорідними та такими строк виконання яких настав.

З приводу посилання апелянта на те, що заява відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог не відповідає вимогам ст. 601 ЦК України оскільки заборгованість позивача перед відповідачем згідно рішення суду у справі №914/4192/15 складає не 7 911 859, 82 грн., а 5 336 646,49 грн. з огляду на припинення зобов`язання в сумі 2 575 213, 33 грн. на підставі заяви позивача про зарахування зустрічних однорідних вимог №26-7152/1.2-16 від 20.10.2016, колегія суддів зазначає наступне:

20 жовтня 2016 року позивачем на адресу відповідача було направлено заяву про зарахування однорідних зустрічних вимог № 26-7152/1.2-16. Зазначеною заявою позивач повідомив відповідача, що відповідно до наказу Господарського суду Львівської області у справі № 914/4192/15 від 03.09.2013 відповідач має заборгованість перед позивачем у сумі 7 911 859,82 грн. за договором купівлі-продажу газу № 13-412-ПР від 31.03.2013. В свою чергу у позивача перед відповідачем існує заборгованість, згідно рішення Господарського суду м. Києва від 21.04.2016 у справі № 910/3550/16, у сумі 2 575 213,33 грн. за договором розподілу природного газу № 14/979/13 від 21.01.2013 р.

Відтак, позивач заявив про припинення зобов`язання перед відповідачем згідно рішення Господарського суду м. Києва від 21.04.2016 у справі № 910/3550/16, у сумі 2 575 213,33 грн. шляхом зарахування зустрічних зобов`язань відповідача перед позивачем та часткового припинення зобов`язання відповідно до наказу Господарського суду Львівської області у справі № 914/4192/15 від 03.09.2013 у сумі 2 575 213, 33 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.04.2016 Господарським судом м Києва ухвалено рішення у справі №910/3550/16 щодо стягнення з ПАТ НАК Нафтогаз України на користь ПАТ Львівгаз 3% річних у розмірі 362 200, 77 грн., інфляційних втрат у розмірі 2 174 955, 22 грн. та судових витрат у розмірі 38 057, 34 грн. (загальна сума 2 575 213, 33 грн.).

Постановою Шевченківського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 28.11.2017 закінчено виконавче провадження №57701841 з виконання наказу виданого на підставі рішення Господарського суду м Києва від 21.04.2016 у справі №910/3550/16.

У постанові про закінчення виконавчого провадження зазначено, що кошти згідно документу примусово стягнуто на депозитний рахунок Відділу та перераховано стягувачу відповідно до платіжного доручення №15911 від 20.11.2017 року (на суму 1 000 000, 00 грн.), платіжного доручення №15912 від 20.11.2017 року (на суму 1 000 000, 00 грн.) та платіжного доручення №15913 від 20.11.2017 року (на суму 575 213, 33 грн.).

З аналізу приписів ст. 333 ГПК України випливає, що поворот виконання рішення суду можливий лише в наслідок скасування рішення, по якому було здійснено виконання.

Однак, НАК Нафтогаз України не надав суду доказів вчинення дій, спрямованих на оскарження рішення суду у справі №910/3550/16.

Оскільки, кошти у сумі 2 575 213,33 грн. були стягнуті в процесі примусового виконання рішення Господарського суду м. Києва від 21.04.2016 у справі № 910/3550/16, суд відхиляє твердження скаржника про зарахування між сторонами зустрічних однорідних вимог у сумі 2 575 213,33 грн., шляхом подання НАК Нафтогаз України заяви про зарахування № 26-7152/1.2-16 від 26.11.2016.

Окрім того, постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 у справі № 914/4192/15 ухвалено:

- стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України інфляційні втрати в розмірі 6 647 909, 83 грн., 3% річних в сумі 1 147 025,95 грн. та 116 924, 04 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору;

- стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню га газифікації Львівгаз на користь акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 128 616, 44 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

На виконання постанови Львівського апеляційного господарською сулу України від 29.06.2016 Господарським судом Львівської області видано відповідні накази.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.11.2018, залишеною без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 06.02.2019 у справі №914/4192/15, визнано таким, що не підлягає виконанню, наказ Господарського суду Львівської області від 05.07.2016 № 914/4192/15, яким стягнуто з ПАТ "Львівгаз" на користь ПАТ НАК "Нафтогаз України" інфляційні втрати в розмірі 6 647 909, 83 грн., 3% річних в сумі 1 147 025.95 грн. та 116 924,04 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

При цьому, судами встановлено факт повного виконання ПАТ "Львівгаз" постанови Львівського апеляційного господарського суду у справі № 914/4192/15 від 29.06.2015, на підставі заяви ПАТ Львівгаз № Lv007.2-СЛ-3045-0318 від20.03.2018 про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 7911 859, 82 грн.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи скаржника, що заява відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог не відповідає вимогам ст. 601 ЦК України оскільки заборгованість позивача перед відповідачем згідно рішення суду у справі №914/4192/15 складає не 7 911 859, 82 грн., а 5 336 646,49 грн. з огляду на припинення зобов`язання позивача перед відповідачем в сумі 2 575 213, 33 грн. на підставі заяви позивача про зарахування зустрічних однорідних вимог №26-7152/1.2-16 від 20.10.2016.

Відтак, колегія суддів дійшла до висновку, що зазначені в заяві відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог від 20.03.2018 вимоги є зустрічними, однорідними та такими строк виконання, яких настав. Належних та допустимих доказів протилежного позивачем суду не надано та не доведено наявності правових підстав для визнання недійсним одностороннього правочину заяви ПАТ «Львівгаз» про зарахування зустрічних однорідних вимог від 20.03.2018 № Lv007.2-СЛ-3045-0318 .

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позову та вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2019 у справі №914/2326/18 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає.

Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на скаржника в порядку ст.ст.129, 282 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2019 у справі №914/2326/18 залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку і строки встановлені ст. ст.288- 289 ГПК України.

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Дубник О.П.

Суддя Плотніцький Б.Д.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 12.06.2019