ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2019 р. Справа №914/2256/18

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Скрипчук О.С.

суддів Зварич О.В.

Дубник О.П.

при секретарі судового засідання Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна компанія «Нафтогаз України» за № 14/4-405 від 18.02.2019

на рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2019 (повне рішення складено 11.03.2019, м. Львів, суддя Ділай У.І.)

у справі № 914/2256/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького, м. Львів

про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань за неналежне виконання грошового зобов`язання на суму 114 384,17 грн.

за участю представників:

від позивача: Конопліцький І.В. - довіреність № 14-208 від 26.10.2018 року;

від відповідача: Кравець В.Ю. - довіреність № 2249-16 від 11.10.2018 року.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Львівської області із позовом до Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань за неналежне виконання грошового зобов`язання на суму 114 384,17 грн. Позивач стверджує, що спір виник внаслідок того, що відповідач в порушенням умов договору не оплатив вчасно кошти за отриманий природній газ.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 28.02.2019 позов ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено частково. Суд виніс рішення, яким стягнув з Львівського національного університету ветеринарної медецини та біотехнологій імені С.З. Гжицького на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 42 064,48 грн пені, 10 186,06 грн 3% річних, 34 090,63 грн інфляційних втрат та 1 762,00 грн судового збору. В задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 28 043,00 грн пені відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до п. 8.2. договору та ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» позивач правомірно просить стягнути з відповідача пеню в розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу в розмірі 70 107,48 грн., а відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач правомірно просить стягнути з відповідача 34 090,63 грн інфляційних нарахувань та 10 186,06 грн 3% річних. Господарський суд Львівської області керуючись положеннями ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України зменшив розмір пені до 42 064,48 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ПАТ «Національна компанія «Нафтогаз України» подало апеляційну скаргу за № 14/4-405 від 18.02.2019, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2019 скасувати в частині відмови в позові, в цій частині прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права. А саме скаржник стверджує, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір неустойки (пені).

Відповідачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу б/н і дати (вх. № 01-04/2819/19), в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2019 без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновки місцевого господарського суду не спростовує.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.01.2017 між позивачем та відповідачем укладено договір № 00534/17-ТЕ(Т)-21 купівлі-продажу природного газу. Відповідно до п. 1.1 договору позивач зобов`язався передати у власність відповідачу у 2017 році природний газ, а відповідач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Згідно із п.6.1. договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газу здійснюється до 25-го числа місяця (включно), наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.8.2. договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1. цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 898 236,16грн., що підтверджується копіями актів приймання-передачі природного газу від 31.01.2017, від 28.02.2017, від 31.06.2017.

Як зазначив позивач у позовній заяві, відповідач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, проте порушив строки виконання зобов`язання.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушенням умов договору не оплатив вчасно позивачу за отриманий природній газ. Відтак, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовною заявою про стягнення пені в сумі 70107,48грн. (за період з 28.02.2017 по 30.11.2017) 34090,63 грн інфляційних нарахувань (за період з 01.04.2017 по 30.11.2017) та 10186,06грн 3% річних(за період з 28.02.2017 по 30.11.2017).

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Судом встановлено, між сторонами укладено договір № 00534/17-ТЕ(Т)-21 купівлі-продажу природного газу від 13.01.2017.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Факт поставки позивачем відповідачу газу згідно умов спірного договору відповідачем не заперечується.

Проте, відповідач свої зобов`язання за спірним договором виконав невчасно.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок позовних вимог судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції підставно стягнуто з відповідача на користь 34090,63 грн інфляційних нарахувань та 10186,06грн 3% річних.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 70107,48грн пені колегія суддів зазначає наступне.

За умовами п.8.2. договору, у разі невиконання покупцем умов п.6.1. цього договору, він зобов`язується (крім сум заборгованості) сплатити пеню у розмірі 21 % річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Враховуючи вищезазначене, позивач правомірно просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 70107,48грн.

Однак, судом встановлено, що відповідач подав клопотання про зменшення суми пені, яке обґрунтоване тим, що університет є державною установою, що фінансується з державного бюджету, а затвердження помісячного плану використання бюджетних коштів і фінансування комунальних потреб належить до повноважень Міністерства освіти і науки України.

За змістом частини 1 статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України).

Питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Судом першої інстанції встановлено, що причини прострочення виконання зобов`язання з оплати наданих послуг з постачання природного газу є відсутність своєчасного бюджетного фінансування, а позивач не зазнав збитків у зв`язку із таким простроченням.

Дослідивши зібрані у справі докази та обставини справи в їх сукупності, урахувавши наведені положення законодавства, встановивши наявність обставин, які мають істотне значення для визначення розміру штрафних санкцій та їх зменшення у цьому випадку, зокрема беручи до уваги ступінь виконання зобов`язань за договором (повне виконання), зважаючи на суму заявлених штрафних санкцій та її співрозмірність із наслідками порушення у цьому випадку, Господарський суд Львівської області, керуючись положеннями ст. 233 ГК України та 551 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про зменшення розміру пені до 42064,48 грн. В решті позовних вимог в цій частині відмовив.

Необґрунтованими є твердження апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір неустойки (пені).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відхилення клопотання відповідача про застосування строку позовної давності у даній справі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги ПАТ «Національна компанія «Нафтогаз України» слід відмовити, а рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2019 - залишити без змін.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. В задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Національна компанія «Нафтогаз України» відмовити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2019 у справі № 914/2256/18 залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за апеляційну скаргу, покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 07.06.2019.

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддя Дубник О.П.

суддя Зварич О.В.