ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2019 р. Справа№ 910/15556/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представника згідно з протоколом судового засідання від 03.06.2019

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Компанія «Райз»

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 (повний текст рішення складено 04.02.2019)

у справі №910/15556/18 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Компанія «Райз»

до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,

Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Альфа»

про визнання поруки припиненою,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У листопаді 2018 Приватне акціонерне товариство «Компанія «Райз» (далі - ПАТ «Компанія «Райз») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Альфа» (далі - ТОВ «Агро-Альфа») про визнання поруки припиненою.

Позовні вимоги про визнання поруки припиненою обґрунтовані тим, що з огляду на наявність рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2017 у справі № 910/3468/17 про стягнення заборгованості за генеральним договором про здійснення кредитування № 805/6/18/8-101 від 01.08.2008, що свідчить про закінчення строку дії кредитного договору, на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється. А тому позивач вважає, що зобов`язання за договором поруки № 06.1-20/197 від 27.12.2013, укладеного між позивачем та відповідачами, є припиненим, у зв`язку із припиненням забезпеченого нею основного зобов`язання.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення обґрунтовано тим, що рішенням у справі №910/3468/17 встановлені обставини щодо наявності заборгованості за ТОВ «Агро-Альфа» за генеральним договором про здійснення кредитування №805/6/18/8-101 від 01.08.2008 (з усіма змінами та доповненнями) та ухвалено рішення про стягнення даної заборгованості у примусовому порядку. А тому, твердження позивач стосовно того, що банком змінено строк виконання зобов`язання суд визнав необґрунтованим, оскільки дані положення можуть застосовуватися лише до тих акцесорних зобов`язань, в яких чітко не визначено строку дії договору.

Підставою для припинення поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну є не будь-яка зміна умов основного зобов`язання, а лише така, внаслідок якої обсяг відповідальності поручителя збільшується. На зміну умов основного договору, у наслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається, і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України.

А тому, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності підстав для припинення поруки за договором №06.1-20/197 від 27.12.2013.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

У лютому 2019 року ПАТ «Компанія «Райз» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 та ухвалити нове - про задоволення позову. Також скаржник просив стягнути судовий збір на його користь.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Компанія «Райз». Роз`яснено учасникам справи право подавати відзиви, заперечення, пояснення, заперечення на відзив та встановлено строк для подачі всіх заяв та клопотань. Розгляд скарги призначено в судове засідання на 13.05.2019.

13.05.2019, у зв`язку з перебуванням судді Смірнової Л.Г., яка входила до складу суду, на лікарняному, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями було сформовано новий склад суду та відкладено розгляд справи до 03.06.2019.

У судове засідання 03.06.2019 з`явився представник відповідача 1. Представник скаржника та відповідача 2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином у порядку, передбаченому ст. 120, 242 ГПК України, що підтверджується повідомленнями про вручення потових відправлень 22.05.2019 (скаржником та відповідачем 2).

Представник відповідача 1 в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

ПАТ «Компанія «Райз» в апеляційній скарзі не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволені позовних вимог з огляду на таке.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції не досліджено та, відповідно, не встановлено тієї обставини, що ухваленням господарським судом рішення у справі №910/3468/17 припинено дію генерального договору про здійснення кредитування №805/6/18/8-101 від 01.08.2008 виконання зобов`язань, вона припиняється в момент припинення дії генерального договору про здійснення кредитування.

Також скаржник зазначає, що при розгляді даної справи, суд першої інстанції відійшов від правової позиції щодо застосування норм права, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №202/4494/16-ц, чим порушив ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій ті статус суддів».

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

19.4.2019 на адресу суду апеляційної інстанції від відповідача 1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому АТ «Укрсоцбанк» просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідач 1 зазначає, що відповідно до п. 3.8 договору поруки № 06.1-20/197 від 27.12.2013 чітко встановлено строк дії договору, а саме, до 26.12.2019.

Посилання скаржника на те, що припинення зобов`язання за кредитним договором та договором поруки, на думку відповідач 1, не доведені жодним доказом та не враховано, що Цивільний кодекс України, передбачає виключний порядок припинення зобов`язання та припинення поруки, та не визначено порядку припинення зобов`язання на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Безпідставним відповідач 1 вважає посилання скаржника на висновок Великої Палати Верховного Суду, оскільки суд дійшов такого висновку: «оскільки банк вимог про стягнення з поручителя сплати встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а також процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України не заявляв, Велика Палата Верховного Суду вважає, що із рішень судів попередніх інстанцій необхідно виключити посилання на пропуск позивачем визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України строку для пред`явлення вимог до поручителя т та припинення поруки особи, у зв`язку із чим рішення у першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають зміні із зазначенням про відмову у задоволенні позову банку до особи про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку з відсутністю підстав для його задоволення». В основу даного рішення, покладено саме факт того, що судами попередніх інстанцій не досліджено, що в договорі поруки встановлено строк її дії « 5-тирічний термін дії договору поруки, а позивач не звертався з вимогами про стягнення 3% річних та інфляційних». Тож, посилання скаржника, на думку відповідач 1, щодо обставин наявності судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, можливо вважати за підставу для припинення кредитного договору та всіх похідних зобов`язань, є лише вирваними з контексту наведеної постанови.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як правильно з`ясовано судом першої інстанції, 01.08.2008 між АТ «Укрсоцбанк» (кредитор) та ТОВ «АгроАльфа» (позичальник) укладено генеральний договір №805/6/18/8-101 (далі - кредитний договір), за яким кредитор зобов`язується надавати позичальнику грошові кошти в доларах США на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, визначених цим договором та додатковими договорами до нього в межах загального ліміту.

27.12.2013 між АТ «Укрсоцбанк» (банк), ТОВ «Агро-Альфа» (позичальник) та ПАТ «Компанія «Райз» (поручитель) укладено договір поруки №06.1-20/197 (далі - договір поруки), відповідно до умов якого: поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору, відповідно до якого позичальник зобов`язаний, зокрема, повернути кредитні кошти в межах максимального ліміту заборгованості за кредитом в сумі 12 045 301, 14 доларів США з порядком повернення та в строки, передбачені Кредитним договором, але не пізніше 26.12.2016, сплатити проценти за процентною ставкою, визначеною кредитним договором, але не більше 14 % річних для кредитних коштів, отриманих в доларах США, та за процентною ставкою в розмірі 18 % річних для кредитних коштів, отриманих в гривні, а також сплатити комісії, неустойку, регресні та будь-які інші суми відповідно до умов кредитного договору.

Відповідно до п. 3.8. договору поруки, останній набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 26.12.2019.

25.12.2014 укладено договір про внесення змін № 1 до договору поруки № 06.120/197 від 27.12.2013, згідно до умов якого: поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору, відповідно до якого позичальник зобов`язаний, зокрема, повернути кредитні кошти в межах максимального ліміту заборгованості за кредитом в сумі 12 045 301,14 доларів США з порядком повернення та в строки, передбачені кредитним договором, але більше 14 % річних для кредитних коштів, отриманих в доларах США; за процентною ставкою в розмірі 18 % річних для кредитних коштів, отриманих в гривні до 24.12.2014 (включно): за процентною ставкою в розмірі 17 % річних для кредитних коштів, отриманих в гривні починаючи з 25 грудня 2014 року, а також сплатити комісії, неустойку, регресні та будь-які інші суми відповідно до умов кредитного договору.

01.09.2015 укладено договір про внесення змін №2 до договору поруки № 06.120/197 від 27.12.2013, відповідно до умов якого: поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору, відповідно до якого позичальник зобов`язаний, зокрема, повернути кредитні кошти в межах максимального ліміту заборгованості за кредитом у розмірі еквівалентному 10 100 000,00 доларам США відповідно до графіку, передбаченого кредитним договором, але не пізніше 31.12.2026, сплатити проценти за ставкою, визначеною кредитним договором, але не більше 14 % річних для кредитних коштів, отриманих в доларах США; для часток в гривні, отриманих до 26.12.2013 за процентною ставкою в розмірі 18 % річних; для часток в гривні, отриманих, починаючи з 17.08.2015, за процентною ставкою, яка в період з 17.08.2015 по 31.12.2016 становить 8 % річних; з 01.01.2017 по 31.12.2018 - 10 % річних; з 01.01.2019 по 31.12.2022 - 12 % річних; з 01.01.2023 по 31.12.2026 - 14 % річних; а також сплатити комісії, неустойку, регресні та будь-які інші суми відповідно до умов кредитного договору.

Суд першої інстанції з`ясував, що АТ «Укрсоцбанк» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Агро-Альфа» і ТОВ «Агро-МВ» про дострокове стягнення заборгованості з кредиту за генеральним договором від 01.08.2008 №2805/6/18/8-101 в загальній сумі 237 599 082,85 грн.

13.06.2017 Господарським судом міста Києва у справі №910/3468/17 прийнято рішення, яким позовну заяву АТ «Укрсоцбанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ТОВ «Агро-Альфа» і ТОВ «Агро-МВ» з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь ПАТ «Укрсоцбанк»: 233 537 623, 57 грн заборгованості за кредитом; 3 981 285, 71 грн заборгованості з процентів за користування кредитними коштами; 33 444, 44 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту; 46 729, 13 грн пені за несвоєчасне погашення процентів та 240 000 грн судового збору.

05.10.2017 Київським апеляційним господарським судом апеляційну скаргу ТОВ «Агро-Альфа» на рішення Господарського суду м. Києва від 13.06.2017 у справі №910/3468/17 залишено без задоволення. Отже, рішення суду у зазначеній вище судовій справі набрало законної сили.

Так, звертаючись з даним позовом заявник вважав, що звернення АТ «Укрсоцбанк» про дострокове стягнення заборгованості з кредиту за генеральним договором від 01.08.2008 №2805/6/18/8-101 є зміною умов основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. З огляду на вищевикладене просив суд визнати поруку, за договором поруки №805/6/18/8-101 від 01.08.2008, припиненою на підставі ст. 559 Цивільного кодексу України, оскільки відбулась зміна умов зобов`язання без згоди позивача.

Також позивач вважав, що порука, за договором поруки №805/6/18/8-101 від 01.08.2008, підлягає визнанню припиненою з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, яке свідчить про закінчення строку його дії, а тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, застосовані ним положення законодавства та межі апеляційного перегляду рішення суду

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі склалися кредитні правовідносини та їх забезпечення, зокрема договором поруки. Спір стосується питання про наявність або відсутність для припинення поруки у зв`язку з наявністю судового рішення про стягнення заборгованості за кредитом.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За договором поруки відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки(ст. 554 Цивільного кодексу України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Статтею 559 Цивільного кодексу України передбачено підстави припинення саме зобов`язань з поруки.

Зокрема, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, законодавець передбачив додаткові підстави припинення поруки, а саме: правила обмежувальних строків (шестимісячного та тривалістю в один рік), які вступають в дію, відповідно, лише у разі, якщо договором поруки не встановлено строк дії поруки, а основним договором не визначено строк виконання основного зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи в договорі поруки сторони узгодили строк його дії з дати його підписання сторонами і до 26.12.2019 (п. 3.8. договору поруки).

Відповідно до ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 252 Цивільного кодексу України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 Цивільного кодексу України).

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Строк дії поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки.

Таким чином, і право кредитора, й обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі №490/5224/14-ц.

За таких обставин, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що оспорюваний договір поруки є чинним, оскільки в даному договорі сторонами погоджено дату до якого він є дійсним, а доказів виконання зобов`язань за вказаним договором матеріали справи не містять.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Тобто закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору.

В силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч 1, 2 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Рішенням у справі №910/3468/17 встановлені обставини щодо наявності заборгованості за ТОВ «Агро-Альфа» за генеральним договором про здійснення кредитування №805/6/18/8-101 від 01.08.2008 (з усіма змінами та доповненнями) та ухвалено рішення про стягнення даної заборгованості примусовому порядку (указана обставина в силу приписів ст. 75 ГПК України не підлягає доказуванню).

Отже, посилання скаржника на те, що банком змінено строк виконання зобов`язання є не обґрунтованим, оскільки дані положення можуть застосовуватися лише до тих акцесорних зобов`язань, в яких чітко не визначено строку дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Таким чином, підставою для припинення поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну є не будь-яка зміна умов основного зобов`язання, а лише така, внаслідок якої обсяг відповідальності поручителя збільшується.

На зміну умов основного договору, у наслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається, і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України. Більше того, як вбачається з договору поруки (та додаткових угод до нього) скаржник був обізнаний з умовами кредитного договору та, відповідно, погодився з ним. Право ж на дострокове стягнення було передбачено кредитним договором. А тому посилання скаржника на зміну основного зобов`язання, як на підставу припинення поруки, визнається судом необґрунтованим.

При цьому, збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Враховуючи викладене, звернення АТ «Укрсоцбанк» до суду з позовом про дострокове погашення кредиту, у зв`язку із невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором не є зміною строку виконання зобов`язання, а отже і зміною зобов`язання без згоди поручителя.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо не врахування позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові по справі №202/4494/16-ц від 31.10.2018з огляду на таке.

Велика Палата Верховного Суду у наведеній постанові акцентувала увагу саме на суть спору та дійшла висновку, що оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» вимог про стягнення з поручителя сплати встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України не заявляв, Велика Палата Верховного Суду вважає, що із рішень судів попередніх інстанцій необхідно виключити посилання на пропуск позивачем визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України строку для пред`явлення вимог до поручителя та припинення поруки ОСОБА_4, у зв`язку із чим рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають зміні із зазначенням про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку з відсутністю підстав для його задоволення.

В контексті викладених правовідносин Велика Палата Верховного Суду зазначила, що на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

Однак, постанова у справі №202/4494/16-ц від 31.10.2018 не містить висновку про те, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості є підставою для припинення поруки.

Більше того, предметом розгляду у справі №202/4494/16-ц було стягнення заборгованості за кредитним договором і Верховний Суд звернув увагу, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, після пред`явлення вимоги, на такі відносини поширюються положення ст. 625 Цивільного кодексу. А, оскільки заявник не заявляв про стягнення індексу інфляції та 3 % річних (ст. 625 Цивільного кодексу), суд дійшов висновку про необхідність виключення з мотивувальної частини рішення посилання на пропуск строку визначеного ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України. Тобто Верховний Суд вирішив виключити висновок про пропуск строку, визначеного ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України. А тому доводи скаржника про неврахування висновків Верховного Суду судом першої інстанції визнаються помилковими та відхиляються судом, оскільки спірні правовідносини, що склалися у справі №202/4494/16-ц та даній справі є відмінними. Таким чином, висновок, зроблений Верховним Судом не суперечить висновку, якого дійшов суд першої інстанції у даній справі.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що скаржником не доведено наявності підстав для припинення поруки за договором №06.1-20/197 від 27.12.2013.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Компанія «Райз» про припинення порукри є необґрунтованими, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

Таким чином, керуючись ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Компанія «Райз» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі № 910/15556/18 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі № 910/15556/18 - залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Приватне акціонерне товариство «Компанія «Райз».

4. Матеріали справи № 910/15556/18 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 13.06.2019

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді Є.Ю. Пономаренко

В.В. Сулім