ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.06.2019 Справа № 920/365/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Коваленко О.В., розглянувши матеріали справи № 920/365/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «СУМИГАЗ ЗБУТ» (40000, м.Суми, вул. Береста, 21, ),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства «Логіка» (40021, м. Суми, вул. Г. Кондратьєва, 144/3, офіс 2, ),

про стягнення 440743 грн. 80 коп. заборгованості за договором №114106JRIYCP016 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 26.01.2016,

за участю представників сторін:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: не з`явився;

при секретарі судового засідання Молодецькій В.О.

СУТЬ СПОРУ: позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 440 743 грн. 80 коп., з яких: 402 431 грн. 88 коп. основного боргу, 5 347 грн. 99 коп. інфляційних збитків, 2 530 грн. 94 коп. - 3% річних, 30 432 грн. 99 коп. пені, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору №114106JRIYCP016 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 26.01.2016, а також судовий збір.

Представники сторін в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, які міститься в матеріалах справи.

Відповідач письмового відзиву на позов не подав.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши докази по справі, суд встановив:

26 січня 2016 р. між ТОВ «Сумигаз збут» і ТОВ виробничо-комерційним підприємством «Логіка» було укладено договір №114106JRIYCP016 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (далі за текстом «Договір»), відповідно до якого позивач зобов`язувався передати у власність відповідачу у 2016 році природний газ, а відповідач зобов`язувався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строках та порядку, що визначені Договором.

Зі змісту п. 1.2. Договору вбачається, що річний плановий обсяг постачання газу до 72 тис. куб. м.

Згідно п. 2.9.1. Договору за підсумками розрахункового періоду відповідач до 5 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати позивачу копію відповідного акту про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) газу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та відповідачем, відповідно до Кодексу ГРМ. Відповідач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути позивачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником відповідача та скріплений печаткою відповідача, або надати в письмові формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу (п. 2.9.3).

Пунктом 3.2. Договору (в редакції Додаткової угоди №19 від 03.12.2018) встановлено, що ціна газу становить 11609 грн. 35 коп. за 1000 куб м, крім того, ПДВ 2321 грн. 87 коп., всього з ПДВ 13931 грн. 22 коп.

В п. 1 Додаткової угоди №21 від 21.01.2019 сторони домовились про те, що ціна газу становить 10609 грн. 1 коп. за 1000 куб м, крім того, ПДВ 2121 грн. 82 коп., всього з ПДВ 12730 грн. 92 коп.

Згідно п. 4.2. Договору оплата газу здійснюється відповідачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позивача в наступному порядку: обсяг газу сплачується до 25 числа місяця постачання газу згідно рахунку-фактури. Остаточний розрахунок за фактично переданий позивачем газ здійснюється відповідачем до 10 числа, наступного за звітним місяцем згідно рахунку-фактури.

Зі змісту п. 4.3. Договору вбачається, що датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок позивача.

Відповідно до п. 11.1. в редакції Додаткової угоди №20 від 12.12.2018 до Договору цей Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01.01.2016 по 31 грудня 2019 включно, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що він належним чином та в повному обсязі виконав умови Договору та за грудень 2018 р. - січень 2019 р. поставив відповідачу природного газу на суму 402431 грн. 88 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу №СМ300013770 від 31.12.2018 та №СМ389000003 від 09.01.2019, підписанихо представниками сторін та скріплених їх печатками /а.с. 47-48/, актом звіряння взаємних розрахунків від 21.01.2019, підписаного представниками сторін /а.с. 50/, проте відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань не розрахувався з позивачем за отриманий газ і станом на день розгляду справи його заборгованість становить 402431 грн. 88 коп.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого Кодексу визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи те, що відповідачем не подано доказів сплати боргу або обґрунтованих заперечень, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 402 431 грн. 88 коп. основного боргу.

Відповідно до п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача 30432 грн. 99 коп. пені, нарахованої за загальний період з 11.01.2019 р. по 02.04.2019 р., згідно п. 6.2.1. Договору, де зазначено, що у разі порушення відповідачем строків оплати, передбачених розділом 4 Договору, з відповідача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Зі змісту ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» вбачається, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи те, що судом встановлено факт порушення грошового зобов`язання по Договору з боку відповідача, перевіривши здійснений позивачем розрахунок розміру пені за період прострочки оплати платежу, суд дійшов до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 30432 грн. 99 коп. пені, нарахованої за період з 11.01.2019 р. по 02.04.2019 р., є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 5 347 грн. 99 коп. інфляційних збитків, нарахованих за січень-лютий 2019 р., а також 2 530 грн. 94 коп. - 3% річних, нарахованих за період з 11.01.2019 р. по 02.04.2019 р.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таку правову позицію висвітлено у постанові Верховного Суду України від 23.01.2012 у справі № 37/64.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожний період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 2 інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012, до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою.

Оскільки Договором не визначено інший розмір процентів, а також оскільки штрафні санкції нараховані у відповідності до вимог чинного законодавства, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача 5 347 грн. 99 коп. інфляційних збитків, нарахованих за січень-лютий 2019 р., а також 2 530 грн. 94 коп. - 3% річних, нарахованих за період з 11.01.2019 р. по 02.04.2019 р., та задовольняє їх.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно Закону України «Про судовий збір» та відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, судові витрати в розмірі 6 611 грн. 16 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства «Логіка» (40021, м. Суми, вул. Г. Кондратьєва, 144/3, офіс 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигаз збут» (40000, м. Суми, вул. Береста, 21, код 39586236) 402 431 грн. 88 коп. основного боргу, 5 347 грн. 99 коп. інфляційних збитків, 2 530 грн. 94 коп. - 3% річних, 30 432 грн. 99 коп. пені, 6 611 грн. 16 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Повний текст рішення підписаний 12.06.2019 р.

Суддя О.В. Коваленко