ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2019 р. Справа№ 910/13404/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: Порало Т.І. - представник за довіреністю № 18-00014/5442 від 30.01.2019

Звада Р.В. - представник за довіреністю № 18-0014/9209 від 18.02.2019

від відповідача 1: Дяченко Е.В. - директор

від інших учасників судового процесу: не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М»

на рішення Господарського суду міста Києва, ухваленого 17.01.2019, повний текст якого складений 01.02.2019,

у справі № 910/13404/18 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Національного банку України

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні:

позивача 1. Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку»

відповідачів 2. ОСОБА_1

про визнання недійсним договору та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позов (з урахуванням нової редакції позовної заяви, наданої на виконання вимог ухвали від 11.10.2018) (а.с. 108-116 т. 1) заявлено про:

- визнання недійсним договору про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором №119/Т від 19.12.2007 №034 від 30.09.2015, укладеного між відповідачами;

- зобов`язання відповідача 2 повернути відповідачу 1 документи, отримані згідно акту приймання-передачі по договору №034 від 30.09.2015, а саме: оригінал кредитного договору №119/Т від 19.12.2007 з усіма додатковими договорами, змінами та доповненнями, договори забезпечення, а також додаткові угоди до вказаних договорів, усі інші документи, які складають кредитну справу позичальника, отримані банком від позичальника (управителем від банку на підставі договору про передання в управління непроданих активів від 20.11.2013) відповідно до умов вказаних договорів, включаючи документи, на підставі яких банк здійснював оцінку платоспроможності позичальника, документи, що пов`язані з виконанням кредитного договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем 1, якому було передано в управління згідно договору управління від 20.11.2013 майнові права за кредитними договорами, право вимоги за кредитним договором №119/Т від 19.12.2007 реалізовано за ціною нижчою, ніж вартість, погоджена позивачем; фактичне відступлення відчужених за спірним договором відступлення прав було здійснено до їх оплати; договір відступлення стосується в тому числі відступлення прав за договором застави від 19.12.2007, який був нотаріально посвідчений, а тому і спірний договір відступлення підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.01.2019, повний текст якого складений 01.02.2019, у справі № 910/13404/18 позовні вимоги задоволені повністю.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним оспорюваного договору, суд першої інстанції виходив з того, що вчинення договору відступлення було здійснено з порушенням вимог ст. 1037 ЦК України, п. 13.11 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою НБУ №369 від 28.08.2001, та п. 4.1 укладеного між позивачем та відповідачем 1 договору управління від 20.11.2013 та за відсутності необхідного обсягу правомочностей у ТОВ «Дельта М» щодо розпорядження таким майном, що свідчить про недодержання при укладенні договору відступлення встановлених ст. 203 ЦК України вимог.

Вказаних висновків суд першої інстанції дійшов з огляду на наступне:

- в силу приписів ст. 1037 ЦК України, п. 13.11 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою НБУ №369 від 28.08.2001, та п. 4.1 укладеного між позивачем та відповідачем 1 договору управління від 20.11.2013 та з урахуванням визначених рішенням НБУ № 255 порядку, умов та ціни продажу спірних майнових прав, управитель (відповідач 1) був позбавлений будь-якої можливості вчиняти їх реалізацію (відчуження) за ціною нижче визначеної оцінювачем ТОВ «Приват-Консалтинг» у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» від 31.03.2015 та шляхом продажу окремо по кожному кредитному договору;

- продаж за оскаржуваним договором відступлення майнових прав АБ «Банк регіонального розвитку» за кредитним договором №119/Т від 19.12.2007 на користь відповідача 2 за ціною у розмірі 4 300,00 грн. було здійснено всупереч погодженню, здійсненому позивачем у відповідності до приписів ст. 1037 ЦК України, п. 13.11 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою НБУ №369 від 28.08.2001, та п. 4.1 укладеного між позивачем та відповідача 1 договору управління від 20.11.2013 (за іншою ціною та в іншому порядку), тобто, за відсутності необхідної правоздатності у управителя на вчинення таких дій;

- згідно матеріалів звіту про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку», складеного оцінювачем ТОВ «Приват-Консалтинг» станом на 31.03.2015, визначення ринкової вартості майнових прав за кредитним договором №119/Т від 19.12.2007 для їх відчуження здійснювалося виходячи із того, що сума заборгованості за кредитом становила 56 061,16 грн. (46 131,96 грн. - тіло кредиту, 9 929,20 грн. - проценти), в той час, як в п. 1.2.1 договору відступлення було визначено, що розмір заборгованості за таким кредитним договором на день укладення такого договору (тобто, 30.09.2015) становить 146 174,02 грн.;

- фактично, погоджуючи відчуження майнових прав за кредитним договором №119/Т від 19.12.2007, відповідачем 1 здійснювалося визначення вартості такого активу виходячи із того, що розмір вимоги за ним становить 56 061,16 грн., однак, в реальності за оскаржуваним договором було відчужено розмір вимоги майже втричі більший від оцінюваного (146 174,02 грн.), що дає підстави для висновку про невідповідність встановленої в договорі відступлення ціни продажу реальній ринковій вартості проданого активу, оскільки доказів її визначення у встановленому порядку (шляхом отримання висновку оцінювача виходячи із дійсної суми заборгованості) матеріали справи не містять;

- суд враховує, що існування простроченої заборгованості за кредитним договором дає підстави для нарахування додаткових сум у вигляді штрафних санкцій та відшкодування знецінення коштів, однак, в силу приписів ст. 1037 ЦК України, п. 13.11 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою НБУ №369 від 28.08.2001 та п. 4.1 договору управління від 20.11.2013, такі нарахування могли бути предметом їх відчуження виключно за наслідками попереднього погодження позивачем, доказів чого матеріали справи не містять;

- отже, предметом продажу за оскаржуваним договором відступлення було визначено майнові права АБ «Банк регіонального розвитку» за кредитним договором №119/Т від 19.12.2007, які взагалі не були предметом погодження НБУ за зверненням ТОВ «Дельта М».

Щодо решти заявлених позивачем підстав для визнання спірного договору недійсним судом першої інстанції:

- зазначено про відсутність потреби у їх дослідженні на предмет обґрунтованості як підстави для визнання недійсним такого договору, оскільки з огляду на встановлення відсутності необхідного обсягу повноважень у відповідача 1 на вчинення дій з продажу спірного майна (відсутності передбачених законодавством умов для цього - погодження НБУ) встановлення дотримання чи ні положень законодавства при встановленні моменту переходу прав на предмет продажу не впливає на висновок про недійсність спірного договору відступлення, а в силу приписів ч. 3 ст. 209 ЦК України вести мову про дотримання нотаріального посвідчення договору можливо лише щодо правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу, чого в даному випадку судом не встановлено;

- враховано, що встановлені обставини незаконності продажу спірного активу (за відсутності фактичного погодження відповідного порядку, за безпідставно зменшеною ціною та збільшеним без погодження обсягом відступлених прав) в сукупності з: визначеним в оскаржуваному договорі порядком переходу прав та оплати їх придбання (з моменту підписання; з відстрочкою оплати); відсутністю проведення оплати протягом трьох років та вчинення дій, спрямованих на її отримання з боку управителя; підтвердженого матеріалами справи факту вчинення спірного договору відступлення від імені відповідача 1 ОСОБА_2 , який станом на сьогоднішній день в межах даного спору представляє інтереси відповідача 2, викликають сумніви в добросовісності та законності дій осіб, якими здійснювалося відчуження спірних активів АБ «Банк регіонального розвитку» в рамках Договору управління.

З огляду на визнання недійсним оспорюваного договору, суд першої інстанції задовольнив й вимоги про зобов`язання відповідача 2 повернути відповідачу 1 документи, отримані на виконання вказаного договору.

Не погоджуючись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2019 у справі № 910/13404/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесено з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та таким, що не відповідає вимогами ст. 236 ГПК України.

В обґрунтування вказаної апелянт послався на те, що:

- рішенням Комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайта) платіжних систем Національного банку України від 25.05.2015 №255 «Про відчуження ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» майна (активів) Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку», серед іншого, вирішено, що у разі відсутності заяв щодо придбання майна (активів) АБ «Банк регіонального розвитку» на аукціоні, управителю здійснити безпосередній продаж майна (активу) АБ «Банк регіонального розвитку» фізичній або юридичній особі за ціною останнього аукціону, тобто вказаним рішенням відповідачу 1 надано права, у випадку якщо повторний аукціон не відбувся, здійснити відчуження майна (активів) з урахуванням уцінки майна не більше 30 відсотків, а враховуючи те, що останній (повторний) аукціон не відбувся, відповідачами укладеного спірний договорі за ціною 4 300,00 грн., тобто з урахуванням уцінки майна не більше, ніж на 30 відсотків;

- відповідно до положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою НБУ №369 від 28.08.2001, та договору управління позивач не може визначати порядок продажу активів, він лише погоджує той порядок, який зазначає управитель, або відмовляє в погодженні; відповідач 1 звертався до позивача з заявою про погодження продажу активів, вибравши порядок продажу на аукціоні, у випадку не реалізації активів на перших торгах - уцінка активів на 30 % та проведення повторного аукціону, а випадку не реалізації активів на повторному аукціоні - продаж активів фізичним та/або юридичним особам за ціною останнього аукціону, позивач прийняв рішення № 255, погодивши відповідачу 1 продаж 76 активів, в той час як відмовив у продаж 10 активів, а відтак, висновки про те, що для проведення повторного (останнього) аукціону з уцінкою не більше 30 відсотків повинно надаватись повторне погодження є помилковими;

- суд першої інстанції залишив поза увагою доводи апелянта, що в період з 11.07.2016 по 15.07.2016 позивачем проведено планову перевірку (за результатами якої складено Довідку з перевірки діяльності ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», якому передано в управління непродані активи Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» за період з 01.11.2014 до 01.07.2016 - примітка суду), за результатами якої будь-яких порушень процедури продажу активів, визначеної Положенням № 369 та Рішенням НБУ № 255 від 25.05.2015, комісією позивача не виявлено;

- в оспорюваному рішення суд першої інстанції зазначив про те, що, погоджуючи відчуження майнових прав за кредитним договором №119/Т від 19.12.2007, відповідачем 1 здійснювалося визначення вартості такого активу виходячи із того, що розмір вимоги за ним становить 56 061,16 грн., однак в реальності за оскаржуваним договором було відчужено розмір вимоги - 146 174,02 грн., проте різниця в сумі заборгованості не була підставою позовних вимог позивача, у зв`язку з чим, а ні апелянт, а ні відповідач 2 не могли надати жодних заперечень чи пояснень з цього приводу;

- згідно звіту про оцінку поточна ринкова вартість майнових прав за кредитним договором №119/Т від 19.12.2007 становить 6 003,00 грн., яка учасниками судового процесу не заперечувалась, не спростовувалась, а також не оскаржувалась, а відтак, є дійсною;

- твердження суду першої інстанції про те, що визначений у договорі порядок переходу прав та відстрочка оплати дають висновки про недійсність правочину не відповідають нормам матеріального права, оскільки ЦК України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема, поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів. Так, ЦК України не передбачено істотною умовою зазначення пункту про момент переходу права вимоги за кредитним договором та обумовлення у договорі цесії умов щодо відстрочки оплати за таким договором, а відтак, вказані умови не можуть бути підставами для визнання договору цесії недійсним;

- не відповідають дійсності доводи суду першої інстанції про повну відсутність оплати за оскаржуваним договором, оскільки це не було підставою позову та дані висновки не підтверджені належними доказами, зокрема, випискою з рахунку чи іншими матеріалами, та зроблені судом виключно на підставі слів позивача. До того ж, неналежне виконання умов договору в будь-якому випадку не може бути підставлю для визнання його недійсним;

- представництво інтересів відповідача 1 при укладення спірного договору та інтересів відповідача 2 при розгляду цієї справи в суді однією особою ( ОСОБА_2 ) не є підставою для визнання оспорюваного договору недійсним;

- судом першої інстанції не взято до уваги та не зазначено в оскаржуваному рішенні обставин пропуску позивачем строків позовної давності, хоча про їх пропуск заявлено стороною у відзиві, що, в силу приписів ч. 4 ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови у позові;

- оспорюваним договором жодним чином не порушуються права позивача, а ні як контролюючого органу, а ні як вигодонабувача за договором управління, оскільки позивач не є стороною спірного договору, а матеріали справи не містять доказів виявлення та відповідного оформлення позивачем під час здійснення ним контрою за діяльністю управителя (відповідача 1) будь-яких порушень при укладенні спірного договору;

- за умовами договору управління відповідач 1 несе відповідальність за збитки, завдані вигодонабувачам унаслідок неефективного управління активами, а також вчинення правочинів з перевищенням наданих йому повноважень або встановлених обмежень; у цьому разі позивач вимагає від відповідач 1 відшкодування завданих ним вигоданобувачам збитків; також умовами договору управління передбачена сплата відповідачем 1 позивачу штрафів; з урахуванням умов договору управління, враховуючи встановлені маже відповідальності відповідача 1 перед позивачем, належним та ефективним способом захисту прав останнього є стягнення штрафу та/або збитків, а позивачем обрано не вірний спосіб захисту своїх прав.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2019 справа № 910/13404/18 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.

При дослідженні матеріали справи колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга не відповідає вимогам ст. 258 ГПК України, яка встановлює вимоги до форми та змісту апеляційної скарги, оскільки апелянтом не надано доказів сплати судового збору за звернення з апеляційною скаргою, з огляду на що ухвалою від 11.03.2019 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Зубець Л.П., Мартюк А.І. апеляційну скаргу залишено без руху, апелянту надано час на усунення недоліків, а саме, подання до Північного апеляційного господарського суду доказів про сплату судового збору в сумі 2 643,00 грн. протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

26.03.2019 від апелянта через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано квитанцію № 0.0..1 від 22.03.2019 про сплату судового збору в сумі 2 643,00 грн.

Ухвалою від 28.03.2019 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Зубець Л.П., Мартюк А.І. відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2019 у справі № 910/13404/18, розгляд справи призначено на 24.04.2019.

Не погоджуючись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2019 у справі № 910/13404/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою від 11.03.2019 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Зубець Л.П., Мартюк А.І. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2019 у справі № 910/13404/18 повернуто без розгляду з підстав відсутності належних доказів повноважень на підписання апеляційної скарги.

22.03.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» вдруге звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2019 у справі № 910/13404/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесено з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування вказаної позиції відповідач 2 послався на ті ж саме обставини, що й відповідач 1 у поданій ним апеляційній скарзі.

Згідно з витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 27.03.2019 апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» у справі № 910/13404/18 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Мартюк А.І., Зубець Л.П.

При дослідженні матеріалів справи та апеляційної скарги колегією суддів встановлено, що подана заявником апеляційна скарга не відповідає вимогами ст. 258 ГПК України, яка встановлює вимоги до форми і змісту апеляційної скарги, оскільки апелянтом невірно визначено розмір судового збору, який підлягає сплаті за звернення з цією апеляційною скаргою, з огляду на що ухвалою від 29.03.2019 апеляційну скаргу залишено без руху, апелянту надано час на усунення недоліків, а саме подання до Північного апеляційного господарського суду доказів про сплату судового збору в сумі 5 286,00 грн.

15.04.2019 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача 1, в якому позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відповідача 1 відмовити повністю, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що:

- з системного аналізу ст. 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність», глави 13, 14 розділу VІ Положення № 366 та умов договору управління вбачається, що відповідач 1 як управитель прийняв на себе обов`язок здійснювати управління активами в інтересах вигодонабувачів шляхом задоволення їх вимог, в тому числі за рахунок відчуження активів за найвищою ціною, з метою максимально повного задоволення вимог вигодонабувачів;

- рішенням Комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайта) платіжних систем Національного банку України від 25.05.2015 №255 «Про відчуження ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» майна (активів) Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку», серед іншого, вирішено погодити відповідачу 1 відчуження майна (активів) банку за ціною, не нижчою, ніж оціночна ринкова вартість, визначена суб`єктом оціночної діяльності станом на 31.01.2015 на загальну суму 1 639 013,00 грн., тобто вказаним рішення погоджено не стартову ціну продажу активів, а ціну, не нижче якої необхідно здійснити продаж активів;

- рішення Комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайта) платіжних систем Національного банку України від 25.05.2015 №255 «Про відчуження ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» майна (активів) Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» не передбачає право управителя здійснювати відчуження активу з відкладальною умовою сплати коштів на строк один місяць та переходом до нового кредитора прав вимоги до позичальника одразу після укладення договору, тобто фактично безоплатно;

- докази оплати за оспорюваним договором цесії не були надані відповідачами а ні до суду першої, а ні до суду апеляційної інстанції, оскільки згадування про те, що на рахунок управителя в НБУ надійшли кошти в розмірі 165 784,64 грн., з яких від відповідача 2 - 135 984,64 грн., без підтвердження даного акту письмовими доказами (виписка з рахунку) є безпідставними та не можуть слугувати підтвердженням факту розрахунку за спірним договором; таким доказом не може бути й лист відповідача 2 від 27.10.2018 про зарахування коштів по договорам відступлення права вимоги (цесії) з доданим до нього платіжним дорученням № 89 від 26.10.2018 на суму 4 000,00 грн., де останній просить зарахувати частку з 4 000,00 грн. в розмірі 150,00 грн. як розрахунок за оспорюваним договором, оскільки вказана суму в 150,00 грн. не повністю погашає заборгованості та була сплачена після звернення до суду з цим позовом;

- строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом позивачем пропущений не був, оскільки про наявність спірного договору він дізнався з повідомлення про відступлення, яке було позивачу надіслано лише 06.11.2015;

- існування незаконного правочину відчуження спірного активу, що позбавляє можливості задоволення вимог вигодонабувачів за його рахунок, безумовно свідчить про існування порушених прав та інтересів позивача, які підлягають судовому захисту в обраний згідно приписів законодавства України спосіб - шляхом визнання договору відступлення недійсним за зверненням зацікавленої особи;

- встановлення в договорі управління порядку застосування до управителя відповідальності за вчинення відповідного правопорушення не може бути правовою підставою для обмеження позивача у виборі інших способів захисту порушених прав;

- згідно звіту про оцінку визначення ринкової вартості майнових прав за спірним кредитним договором, їх відчуження здійснювалась виходячи з того, що загальна сума заборгованості за кредитом становила 56 061,16 грн., в той час як в п. 1.2.1 договору відступлення відповідач 1 відступив відповідачу 2 право вимоги на загальну суму 146 174,02 грн., а відтак, предметом відступлення за спірним договором були майнові права банку, які взагалі не були предметом погодження позивачем за зверненням відповідача 1.

15.04.2019 від апелянта через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано платіжне доручення № 146 від 11.04.2019 про сплату судового збору в сумі 5 286,00 грн.

Ухвалою від 16.04.2019:

- Товариству з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» поновлено строк на апеляційне оскарження на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2019 у справі № 910/13404/18;

- відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2019 у справі № 910/13404/18;

- апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» об`єднані в одне апеляційне провадження для спільного розгляду;

- встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 23.04.2019;

- учасникам процесу роз`яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- учасників судового процесу повідомлено про те, що справа № 910/13404/18 призначена до розгляду на 24.04.2019 о 12:40;

- учасників судового процесу попереджено, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою в розгляді апеляційної скарги.

19.04.2019 до суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких позивач зазначає про наявність судових рішень за аналогічними позовами позивача до відповідачів.

23.04.2019 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача 2, в якому позивач просив у задоволенні апеляційної скарги відповідача 2 відмовити повністю, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посилання на ті ж саме обставини, що й у відзиві на апеляційну скаргу відповідача 1.

05.06.2019 до суду від відповідача 1 надійшов заява про долучення до матеріалів справи доказів, до якої додано копію додаткового договору від 31.05.2019 до договору про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором №119/Т від 19.12.2007 №034 від 30.09.2015.

Щодо вказаного додаткового доказу колегія суддів зазначає таке.

Враховуючи, що відповідач 1 додав цей документальний доказ під час розгляду апеляційної скарги, на дату прийняття оспореного рішення такого доказу суд першої інстанції в своєму розпорядження не мав.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

Частинами 3, 4 п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» від 17.05.2011 № 7 встановлено, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. До згаданих підстав належить, зокрема, необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань сторін про витребування господарським судом доказів у порядку статті 38 ГПК. У такому разі суд апеляційної інстанції за відповідним клопотанням сторони самостійно витребує необхідні додаткові докази.

Відповідач 1 зазначає про те, що вказаний додатковий договір сторонами було підписано лише 31.05.2019, що унеможливило подання його до суду першої інстанції.

Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.

Відповідно до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює відповідачу більш сприятливі, аніж позивачу умови в розгляді конкретної справи.

Колегія суддів зазначає про те, що додатковий договір від 31.05.2019 фактично на дату винесення оспорюваного рішення не існував, в той час як за приписами ГПК Україна надання учасником судового процесу нових доказів у справі, які станом на дату винесення судового рішення не існували, не віднесено до підстав для скасування такого судового рішення, а відтак, зазначений додатковий договір не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Станом на 13.02.2019 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Відповідач 2 та треті особи повноважних представників в судове засідання не направили, про притичини неявки суду не повідомили.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників відповідача 2 та третіх осіб за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник відповідача 1 апеляційні скарги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, представники позивача проти задоволення апеляційних скарг заперечили, просили залишити їх без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

Постановою правління Національного банку України №713 «Про відкликання банківської ліцензії та ініціювання процедури ліквідації Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» від 02.12.2009 прийнято рішення з 07.12.2009 відкликати банківську ліцензію у АБ «Банк регіонального розвитку» та ініційовано процедуру ліквідації банку.

20.11.2013 Акціонерний банк «Банк регіонального розвитку» як установник управління, відповідач 1 як управитель та позивач як Національний банк України уклали договір про передавання в управління непроданих активів (а.с. 123-126 т. 1), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. та зареєстрований за в реєстрі № 3960 (далі Договір управління), в п.п. 1.1, 1.2 якого сторонами погоджено, що:

- АБ «Банк регіонального розвитку» передає в управління відповідачу 1 активи, наявні на балансі АБ «Банк регіонального розвитку» на дату укладення цього договору (активи), а відповідач 1 приймає в управління активи і зобов`язується вживати всіх необхідних заходів для задоволення вимог кредиторів АБ «Банк регіонального розвитку» (вигодонабувачі) відповідно до переліку (реєстру) вимог кредиторів за рахунок активів, перелік яких наведено в додатку 1 до цього договору;

- вигодонабувачами за договором є кредитори АБ «Банк регіонального розвитку», які на дату підписання договору внесені до переліку (реєстру) вимог кредиторів АБ «Банк регіонального розвитку» (перелік вигоднабувачів) та розрахунки з якими не проведені;

- відповідач 1 є довірчим власником отриманих в управління активів, до якого не переходить право власності на активи. Обмеження права довірчої власності управителя встановлюється цим договором і законодавством України.

Відповідно до п.п. б п. 2.2 Договору управління відповідач 1 зобов`язується здійснювати належне та ефективне управління активами особисто та виключно в інтересах вигодонабувачів.

Згідно з п. 2.4 Договору управління відповідач 1 має право:

- володіти, користуватися і розпоряджатися активами відповідно до законодавства України та цього договору;

- бути процесуальним правонаступником АБ «Банк регіонального розвитку» в справах, однією із сторін (учасників) яких є АБ «Банк регіонального розвитку», а також правонаступником у виконавчих провадженнях, однією із сторін (учасників) яких є АБ «Банк регіонального розвитку»;

- на отримання винагороди та відшкодування витрат, які виникли в процесі управління активами, за рахунок одержаних від управління цими активами коштів у порядку та розмірах, визначених цим договором.

Пунктом 2.5 Договору управління визначено, що позивач зобов`язується:

- відкрити відповідачу 1 накопичувальний рахунок для зарахування коштів, що надходять у результаті управління активами, проведення розрахунків з вигодонабувачами, а також перерахування на поточний рахунок відповідача 1 винагороди і відшкодування суми витрат відповідно до цього договору;

- приймати рішення щодо погодження продажу відповідачем 1 активів у двотижневий термін з дня надходження до позивача відповідного звернення відповідача 1.

Водночас до прав позивача, визначених п. 2.6 Договору управління, віднесені права:

- вимагати від відповідача 1 будь-яку інформацію, потрібну для здійснення контролю за виконанням умов цього договору;

- здійснювати контроль за діяльністю відповідача 1 щодо проведення процедури управління активами і задоволення вимог вигодонабувачів та з цією метою проводити перевірки його діяльності відповідно до нормативно-правових актів позивача.

Пунктом 3.1 Договору управління встановлено, що передавання активів від АБ «Банк регіонального розвитку» відповідачу 1 здійснюється за актом про приймання-передавання, у якому зазначається назва боржника, вид активу, його балансова вартість, вартість відповідно до виконавчих документів та за результатами незалежної оцінки, якщо така визначалася, перелік документів, які підтверджують право власності на активи, є підставою для стягнення коштів (договори, векселі тощо), свідчать про проведену установником управління претензійно-позовну роботу.

В додатку № 1 до Договору управління (а.с. 127-132 т. 1) сторонами погоджено перелік непроданих активів, що передаються в управління іншій юридичній особі, відповідно до якого визначено передачу відповідачу 1 прав кредитора за кредитними договорами фізичних та юридичних осіб боржників АБ «Банк регіонального розвитку» у кількості 88 договорів, загальна суми заборгованості за якими становить 87 731 589,17 грн. (в т.ч. за кредитним договором №119/Т від 19.12.2007, укладеним АБ «Банк регіонального розвитку» з Цимбалюком Богданом Ярославовичем (далі третя особа 2)).

Згідно з п. 9.1 Договору управління цей договір уважається укладеним з моменту підписання і діє протягом 3 (трьох) років.

У разі якщо на дату закінчення дії договору інший управитель позивачем не визначений, термін дії договору продовжується до моменту передачі активів новому управителю (п. 9.5).

В п. 4.1 Договору управління сторонами встановлено, що продаж, відступлення права вимоги, переведення боргу щодо активів, переданих в управління за цим договором, здійснюються лише за попереднім погодженням із позивачем.

Відповідач 1 звернувся до позивача з листом-погодженням щодо попереднього погодження на продаж активів вих. № 06/06-2014 від 06.06.2014 (а.с. 177-178 т. 1), в якому просив надати попереднє погодження на відчуження активів, переданих в управління за Договором управління, шляхом їх самостійного продажу третім особам, за ціною не нижчою, ніж визначена у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитним договорами АБ «Банк регіонального розвитку», складеним ТОВ «Приват-Консалтинг» станом на 14.05.2014.

Листом вих. № 55-013/34115 від 01.07.2014 (а.с. 179 т. 1) позивач повідомив відповідача 1 про те, що продаж активів банку, зокрема майнових прав за кредитними договорами фізичних та юридичних осіб, здійснюється у порядку, визначеному главою 10 розділу VI Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою правління НБУ № 369 від 28.08.2011 (далі Положення № 369), у зв`язку з чим повернув на доопрацювання пакет документів щодо погодження порядку продажу активів банку, наданий листом вих. №06/06-2014 від 06.06.2014.

18.07.2014 відповідач 1 звернувся до позивача з листом-погодженням щодо попереднього погодження на продаж активів вих. №18/07-2014(а.с. 180-181 т. 1), в якому звернув увагу на те, що визначений приписами главою 10 розділу VI Положення № 369 порядок продажу активів встановлює відповідні вимоги до їх продажу ліквідатором, а не управителем, у зв`язку з чим повторно просив надати попереднє погодження на відчуження активів, переданих в управління за Договором управління, шляхом їх самостійного продажу третім особам, за ціною не нижчою, ніж визначена у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитним договорами АБ «Банк регіонального розвитку», складеним ТОВ «Приват-Консалтинг» станом на 14.05.2014.

Листом вих. №55-012/46775 від 22.08.2014 (а.с. 182 т. 1) позивач повідомив відповідача 1 про те, що для погодження комісією позивача з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайта) платіжних систем відчуження майна активів АБ «Банк регіонального розвитку» відповідачу 1 необхідно подати до Національного банку України документи відповідно до вимог глави 10 розділу VI Положення № 369, у зв`язку з чим вдруге повернув на доопрацювання пакет документів щодо погодження відчуження майна.

Листом № 10/825-Д від 13.11.2014 (а.с. 81 т. 1) відповідач 1 направив позивачу на погодження порядок продажу переданих в управління відповідачу 1 майнових прав, боргових зобов`язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами (переданого в управління кредитного портфелю АБ «Банк регіонального розвитку») у кількості 88 одиниць, до якого додано: висновок управителя про порядок, склад, умови та строки продажу; інформацію про майно (активи), яке пропонується для продажу; звіт про оцінку майнових прав - боргових зобов`язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 88 одиниць; рецензію на звіт про оцінку майнових прав - боргових зобов`язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 88 одиниць.

27.01.2015 відповідач 1 звернувся до позивача з заявою щодо уточнення кількості активів та погодження способу продажу активів (а.с. 95 т. 1), в якій, на підставі п. 4.1 Договору управління просив надати погодження на продаж активів (продаж майнових прав через відступлення права вимоги по кредитним договорам) у наступному порядку:

- здійснити продаж боргових зобов`язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 2 802 119,00 грн. (враховуючи сумарну вартість кожного кредитного договору, визначену TOB «Приват-Консалтинг» у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами АБ «Банк регіонального розвитку» від 10.11.2014);

- у випадку, якщо зазначені вище торги не відбудуться, провести повторний продаж боргових зобов`язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 1 961 483,30 грн. (враховуючи зменшення вартості кожного кредитного договору на 30 відсотків від вартості, визначеної TOB «Приват-Консалтинг» у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами АБ «Банк регіонального розвитку» від 10.11.2014);

- у випадку, якщо і повторні торги не відбудуться, надати відповідачу 1 можливість (без додаткового погодження) здійснити продаж боргових зобов`язань через відступлення прав окремо по кожному з 86 кредитних договорів юридичним та/або фізичним особам шляхом укладання окремих договорів відступлення права вимоги за кредитним договором за ціною активу, визначеною на останніх публічних торгах (за ціною, що на 30% менша від ринкової ціни, визначеної TOB «Приват-Консалтинг» у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами АБ «Банк регіонального розвитку» від 10.11.2014).

Відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку», складеного оцінювачем ТОВ «Приват-Консалтинг» станом на 31.03.2015 (а.с. 45-66 т. 1), ринкова вартість об`єкта оцінки - майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами АБ «Банк регіонального розвитку» у кількості 86 одиниць, без урахування ПДВ, становить 1 961 476,00 грн.

28.04.2015 відповідач 1 звернувся до позивача із заявою щодо внесення змін до погодження способу продажу активів у зв`язку із проведенням нової оцінки (а.с. 96 т. 1), в якій, враховуючи сплив терміну дії попередньої оцінки та отриманням нового висновку, на підставі п. 4.1 Договору управління просив надати погодження на продаж активів (продаж майнових прав через відступлення права вимоги по кредитним договорам) у наступному порядку:

- здійснити продаж боргових зобов`язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 1 961 476,00 грн. (враховуючи сумарну вартість кожного кредитного договору, визначену TOB «Приват-Консалтинг» у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами АБ «Банк регіонального розвитку» від 31.03.2015);

- у випадку, якщо зазначені вище торги не відбудуться, провести повторний продаж боргових зобов`язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 1 373 033,20 грн. (враховуючи зменшення вартості кожного кредитного договору на 30 відсотків від вартості, визначеної TOB «Приват-Консалтинг» у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами АБ «Банк регіонального розвитку» від 31.03.2015);

- у випадку, якщо і повторні торги не відбудуться надати відповідачу 1 можливість (без додаткового погодження) здійснити продаж боргових зобов`язань через відступлення прав окремо по кожному з 86 кредитних договорів юридичним та/або фізичним особам шляхом укладання окремих договорів відступлення права вимоги за кредитним договором за ціною актива, визначеною на останніх публічних торгах (за ціною, що на 30% менша від ринкової ціни, визначеної ТОВ «Приват-Консалтинг» у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами АБ «Банк регіонального розвитку» від 31.03.2015).

Рішенням Комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайта) платіжних систем позивача № 255 від 25.05.2015 «Про відчуження ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» майна (активів) Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» (далі Рішення НБУ № 255) (а.с. 43 т. 1) вирішено:

- погодити відповідачу 1 відчуження майна (активів) АБ «Банк регіонального розвитку» за ціною не нижчою, ніж оціночна ринкова вартість, визначена суб`єктом оціночної діяльності за станом на 31.03.2015 на загальну суму 1 639 013,00 грн. (без урахування ПДВ), а саме, майнові права за кредитними договорами у кількості 76 одиниць згідно з переліком майна (активів), який зазначений в інформації про майно (активи) та наданий листом відповідача 1 від 27.01.2015, шляхом, проведення аукціону;

- у разі відсутності заяв щодо придбання майна (активів) АБ «Банк регіонального розвитку» на аукціоні, відповідачу 1 здійснити безпосередній продаж майна (активу) АБ «Банк регіонального розвитку» фізичній або юридичній особі за ціною останнього аукціону;

- відмовити у погоджені відчуження майнових прав за кредитними договорами: ОСОБА_11 договір від 05.12.2006 №27/10-7211, ОСОБА_3 договір від 15.12.2003 №27/10-7101, ОСОБА_4 . договір від 01.11.2007 №27/10-912П та договір від 25.12.2007 №27/10-930А, ОСОБА_5 договір від 29.12.2006 №27/10-746А, ОСОБА_6 . договір від 31.07.2008 №27/10-997П, ОСОБА_7 договір від 20.12.2005 №11/02-814-КІ, ОСОБА_10 договір від 22.06.2007 №11/03-28, ОСОБА_8 договір від 12.03.2007 №20/Б.в., ОСОБА_9 договір від 14.12.2006 №14/10-191.

10.06.2015 відповідач 1 як замовник та Українська універсальна товарна біржа як виконавець уклали договір-доручення на проведення аукціону № 100 (а.с. 190 т. 1), в якому погодили, що сторони договору зобов`язалися здійснити ділове співробітництво з використанням організаційно-правових механізмів аукціонних торгів з метою створення умов для забезпечення ефективності аукціонних торгів по продажу майна, що належить АБ «Банк регіонального розвитку», а саме: лот №1 - майнові права на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами АБ «Банк регіонального розвитку» у кількості 76 одиниць, з початковою ціною продажу у розмірі 1 639 013,00 грн. (без урахування ПДВ).

В газеті «Голос України» випуск за 13.06.2015 №104 (6108) та в газеті «Експрес об`ява» випуск за 12.06.2015 №22 (5079) (а.с. 191-194 т. 1) опубліковано оголошення щодо проведення 30.06.2015 аукціону з реалізації активів АБ «Банк регіонального розвитку» за стартовою ціною лоту 1 639 013,00 грн.

30.06.2015 Українською універсальною товарною біржою складено протокол про хід аукціонних торгів, які не відбулися № 1 (а.с. 195-197 т 1), в якому зазначено про те, що торги по лоту № 1 не відбулись в зв`язку з відсутністю заяв про участь в аукціонних торгах.

В газеті «Голос України» випуск за 03.07.2015 №117 (6121) та в газеті «Експрес об`ява» випуск за 03.07.2015 №25 (5082) (а.с. 198-201 т. 1) опубліковано оголошення щодо проведення 20.07.2015 повторного аукціону з реалізації активів АБ «Банк регіонального розвитку» за стартовою ціною лоту 1 147 309,10 грн.

20.07.2015 Українською універсальною товарною біржою складено протокол про хід аукціонних торгів, які не відбулися № 1 (а.с. 202 т. 1), в якому зазначено про те, що торги по лоту № 1 не відбулись в зв`язку з відсутністю заяв про участь в аукціонних торгах.

30.09.2015 відповідач 1 як управитель, відповідач 2 як новий кредитор уклали договір №034 про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором №119/Т від 19.12.2007 (далі Договір відступлення) (а.с. 149-152 т. 1), в п. 1.1 якого погодили, що відповідач 1 передає права кредитора шляхом відступлення права вимоги, а відповідач 2 приймає всі права вимоги і стає новим кредитором за кредитним договором №119/Т від 19.12.2007 (далі Кредитний договір), що був укладений між АБ «Банк регіонального розвитку» (банк) та третьою особою 2 (позичальник), згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 86 000,00 грн.

Відповідно до п.п. 1.1.1 п. 1.1 Договору відступлення, одночасно з відступленням права вимоги за Кредитним договором відповідач 1 (банк) відступає, а відповідач 2 набуває усі права сторони договору та стає кредитором (заставодержателем, іпотекодержателем) за всіма договорами, що забезпечують виконання зобов`язань третьої особи 2 по Кредитному договору в тому числі, але не виключно: договір застави від 19.12.2007, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я., зареєстрований в реєстрі за №4210.

Умовами п.п. 1.2.1 п. 1.2, п. 1.3 Договору відступлення встановлено, що на день укладення даного договору розмір зобов`язань третьої особи 2 за Кредитним договором складає 146 174,02 грн. За цим договором новий кредитор одержує право замість банку (відповідача 1) вимагати від третьої особи 2 виконання всіх зобов`язань за Кредитним договором,в тому числі, але не виключно: з повернення суми кредиту в повному обсязі; із сплати процентів в розмірі та порядку, передбаченому Кредитним договором; із сплати комісії у розмірі та порядку, передбаченому Кредитним договором; із сплати неустойки (штрафів, пені) у випадках, розмірі та порядку, передбаченому кредитним договором, а також виконання позичальником будь-яких інших зобов`язань за Кредитним договором.

Згідно з п. 1.6 Договору відступлення, відступлення права вимоги за Кредитним договором (отриманого відповідачем 1 на підставі Договору управління) здійснюється на платній основі за ціною 4 300,00 грн. Після підписання цього договору відповідач 2 на протязі одного місяця перераховує відповідачу 1 грошові кошти в сумі 4 300,00 грн. на накопичувальний рахунок № НОМЕР_1 в Головному управління НБУ, МФО 321024 з посиланням в призначенні платежу на реквізити цього договору. Право вимоги до позичальника за Кредитним договором виникає у відповідача 2 одразу після укладення даного договору.

30.09.2015 сторонами Договору відступлення підписано акт приймання-передачі (а.с. 153 т. 1), яким зафіксовано факт передачі відповідачем 1 відповідачу 2 документів по Кредитному договору, а саме: оригінал Кредитного договору з усіма додатковими договорами, змінами та доповненнями; договори забезпечення, а також додаткові угоди до вказаних договорів; усі інші документи, які складають кредитну справу позичальника, отримані банком від позичальника (управителем від банку на підставі договору про передання в управління непроданих активів від 20.11.2013) відповідно до умов вказаних договорів, включаючи документи, на підставі яких банк здійснював оцінку платоспроможності позичальника; документи, що пов`язані із виконанням кредитного договору, про що було складено та підписано акт приймання-передачі до Договору відступлення від 30.09.2015.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просить визнати недійсним Договір відступлення, а також, як наслідок визнання недійсним вказаного договору зобов`язати відповідача 2 повернути позивачу документи, отримані на виконання вказаного договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем 1, якому було передано в управління відповідно до Договору управління від 20.11.2013 майнові права за кредитними договорами, право вимоги за кредитним договором №119/Т від 19.12.2007 реалізовано за ціною нижчою, ніж вартість, погоджена позивачем; фактичне відступлення відчужених за спірним Договором відступлення прав було здійснено до їх оплати; Договір відступлення стосується, в тому числі, відступлення прав за договором застави від 19.12.2007, який був нотаріально посвідчений, а тому і спірний договір відступлення підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив у повному обсязі, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що:

- судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства;

- зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України);

- відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За приписами ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Враховуючи, що договір відступлення права вимоги є різновидом договору купівлі-продажу, особа, яка виступає продавцем за таким договором, має мати необхідний для цього обсяг правоздатності.

Враховуючи приписи ч. 3 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно з якими ініційована до набрання чинності цим Законом процедура ліквідації банку здійснюється відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, та те, що ліквідація АБ «Банк регіонального розвитку» була ініційована постановою Правління НБУ від 02.12.2009 № 713, регулювання спірних правовідносин здійснюється, в тому числі, приписами Глави 70 ЦК України, Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Положення № 369 в редакціях, що діяли до 22.09.2012.

Згідно з ч. 11 ст. 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у разі, якщо на момент закінчення строку ліквідації залишилися непроданими активи банку і негайний продаж матиме наслідком істотну втрату їх вартості, ліквідатор передає такі активи в управління визначеній Національним банком України юридичній особі, яка зобов`язана вжити заходів щодо продовження погашення заборгованості кредиторів банку за рахунок отриманих активів.

За приписами ч. 1 ст. 1029 ЦК України, за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача).

За змістом Глави 13 Положення № 369:

- ліквідатор у разі потреби передавання активів банку, які залишаються непроданими на час закінчення процедури ліквідації банку, негайний продаж яких матиме наслідком істотну втрату їх вартості, в управління іншій юридичній особі звертається до Національного банку з відповідною пропозицією згідно зі статтею 96 Закону про банки (п. 13.1);

- за результатами конкурсу між банком, Національним банком і управителем укладається тристоронній договір. Договір про передавання в управління непроданих активів від імені Національного банку підписує уповноважена посадова особа Національного банку. Договір набирає чинності з дати його підписання (п. 13.9);

- управитель відповідно до укладеного тристороннього договору: відкриває в Національному банку накопичувальний рахунок у порядку, установленому нормативно-правовими актами Національного банку; набуває прав сторони (учасника) у судових справах, у якій стороною (учасником) був банк, який ліквідовано, а також прав сторони (учасника) виконавчих проваджень за участю банку; управляє активами та може відчужувати майно за погодженням з Комісією Національного банку; задовольняє вимоги кредиторів банку (п. 13.11).

За приписами ч. 5 ст. 1033 ЦК України, управитель, якщо це визначено договором про управління майном, є довірчим власником цього майна, яким він володіє, користується і розпоряджається відповідно до закону та договору управління майном. Договір про управління майном не тягне за собою переходу права власності до управителя на майно, передане в управління.

Отже, з укладенням договору управління майном (майновими правами) та переданням такого майна управителю відповідна особа набуває статусу фактичного тимчасового власника такого майна для досягнення мети укладення відповідного правочину управління, однак з обмеженими, положеннями договору та закону, повноваженнями щодо володіння та розпорядження ним.

У відповідності до ч. 1 ст. 1037 ЦК України управитель управляє майном відповідно до умов договору. Управитель може відчужувати майно, передане в управління, укладати щодо нього договір застави лише за згодою установника управління.

Відповідні умови передбачені п. 4.1 Договору управління, згідно з яким продаж, відступлення права вимоги, переведення боргу щодо активів, переданих в управління за цим договором, здійснюються лише за попереднім погодженням із позивачем.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, з укладенням Договору управління відповідач 1 не набув безумовних прав власності щодо спірних активів АБ «Банк регіонального розвитку», а укладення відповідних договорів відступлення прав вимоги мало вчинятися виключно на умовах, погоджених із позивачем.

При цьому ціна продажу активу є істотною умовою для погодження його відчуження, внаслідок чого відповідач 1 сам звертався до позивача із вищезгаданими листами щодо надання погодження на продаж активів за певною ціною та у визначених об`ємах, за наслідками розгляду яких позивач рішенням Комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайта) платіжних систем позивача № 255 від 25.05.2015 «Про відчуження ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» майна (активів) Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» (далі Рішення НБУ № 255) (а.с. 43 т. 1) погодив відповідачу 1 продаж майна на певних умовах, а саме: шляхом продажу майнових прав за кредитними договорами у кількості 76 одиниць одним лотом на аукціоні із стартовою ціною у розмірі 1 639 013,00 грн. (без урахування ПДВ) та, виключно, у випадку якщо такий аукціон не відбудеться - шляхом безпосереднього продажу майна фізичній або юридичній особі за ціною останнього аукціону, при цьому позивачем не було надано (погоджено) можливості як зміни визначеної в рішенні ціни продажу спірного майна шляхом уцінки спірних активів на 30% від ринкової ціни, так і продажу майнових прав за кожним кредитним договором окремо.

Отже, в силу приписів ст. 1037 ЦК України, п. 13.11 Положення № 369 та п. 4.1 Договору управління правомочності відповідача 1 щодо продажу наданих йому в управління активів (майнових прав за кредитними договорами у кількості 76 одиниць (в т.ч. за спірним Кредитним договором)) були обмежені погодженими рішенням позивача № 255 порядком, умовами та ціною, а відповідач 1, відповідно, був позбавлений будь-якої можливості вчиняти їх реалізацію (відчуження) за ціною, нижче визначеної оцінювачем ТОВ «Приват-Консалтинг» у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами АБ «Банк регіонального розвитку» від 31.03.2015, та шляхом продажу окремо по кожному кредитному договору.

Таким чином, вчинення відповідачем 1 оспорюваного договору щодо відчуження прав за Кредитним договором окремо та за нижчою ціною, ніж визначено у звіті від 31.03.2015, здійснено з перевищенням своїх повноважень у порушення положень ст. 1037 ЦК України та п. 4.1 Договору управління та всупереч рішенню № 255 від 25.05.2015, що свідчить про недодержання при укладенні Договору відступлення встановлених ст. 203 ЦК України вимог, а тому є підставою для визнання його недійсним у силу приписів ст. 215 ЦК України.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання відповідачів щодо можливості прийняття за приписами Глави 10 Положення № 369 рішення про повторний продаж активу на аукціоні, якщо актив не було продано на попередніх торгах, зі зменшенням його початкової ціни не більше, ніж на 30 відсотків, без повторного погодження з позивачем, оскільки відповідні повноваження належать ліквідатору банку та не були передані за Договором управління, а вищезгаданим рішенням позивача № 255 від 25.05.2015 було встановлено певні обмеження щодо реалізації активів банку.

Щодо інших, визначених позивачем підстав звернення з даним позовом до суду в частині недійсності Договору відступлення, суд першої інстанції правомірно зазначив про відсутність потреби в їх дослідженні на предмет обґрунтованості як підстави для визнання недійсним спірного договору, оскільки, з огляду на встановлення відсутності необхідного обсягу повноважень у відповідача 1 на вчинення дій з продажу спірного майна (відсутності передбачених законодавством умов для цього - погодження НБУ), встановлення дотримання чи ні положень законодавства при встановленні моменту переходу прав на предмет продажу не впливає на висновок про недійсність Договору відступлення, а в силу приписів ч. 3 ст. 209 ЦК України дослідження обставин, пов`язаних з дотриманням нотаріального посвідчення договору, є необхідним лише щодо правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу, чого в даному випадку судом не встановлено.

Щодо посилань відповідачів на відсутність порушених прав позивача внаслідок укладення оспорюваного правочину слід зазначити про те, що в даному випадку звернення позивача з позовом до суду обумовлено як порушенням права позивача як вигодонабувача, метою задоволення вимог в т.ч. якого і було вчинення Договору управління, так і порушенням прав особи, уповноваженої на здійснення контролю за діяльністю управителя, до повноваження якої приписами Глави 14 Положення № 369 та Розділу 7 Договору управління віднесено право застосування заходів відповідальності до управителя за неналежне виконання покладених на нього таким договором обов`язків.

Щодо посилань відповідачів на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з цим позовом, колегія суддів зазначає про те, що, по-перше, з відповідною заявою про її застосування відповідачі до суду першої інстанції не звертались, оскільки саме по собі зазначення у відзивах про пропуск вказаного строку не свідчить про звернення до суду з відповідною заявою, а по-друге, оскільки позивач не є стороною оспорюваного договору, вказаний строк слід обчислювати з дати, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, проте відповідачами не надано доказів того, що такий строк сплив станом на дату звернення позивача до суду з цим позовом.

Посилання відповідачів на те, що проведеними позивачем перевірками не було встановлено порушень при укладенні Договору відступлення, викладених вище висновків не спростовують.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним укладеного між відповідачами договору про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором №119/Т від 19.12.2007 №034 від 30.09.2015. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

За приписами ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Частина 1 ст. 216 ЦК України встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, з огляду на визнання недійсним Договору про відступлення задоволенню підлягають й вимоги про зобов`язання відповідача 2 повернути відповідачу 1 документи, отримані на виконання вказаного договору за актом приймання-передачі по договору №034 від 30.09.2015, а саме: оригінал кредитного договору №119/Т від 19.12.2007 з усіма додатковими договорами, змінами та доповненнями, договори забезпечення, а також додаткові угоди до вказаних договорів, усі інші документи, які складають кредитну справу позичальника, отримані банком від позичальника (управителем від банку на підставі договору про передання в управління непроданих активів від 20.11.2013) відповідно до умов вказаних договорів, включаючи документи, на підставі яких банк здійснював оцінку платоспроможності позичальника, документи, що пов`язані з виконанням кредитного договору. Рішення суду першої інстанції в частині задоволення таких вимог залишається без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» задоволенню не підлягають, рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2019 у справі № 910/13404/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по справі за подачу апеляційних скарг покладаються на апелянтів.

Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2019 у справі № 910/13404/18 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2019 у справі № 910/13404/18 залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2019 у справі № 910/13404/18 залишити без змін.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/13404/18.

Повний текст постанови складено: 07.06.2019

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк