СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2019 р. Справа № 905/2365/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А., суддя Тарасова І.В.

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ Центральна збагачувальна фабрика Селидівська (вх. № 791 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 06.02.2019 у справі № 905/2365/18 (прийняте у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Матюхіним В.І., повний текст рішення складено 06.02.2019)

за позовом Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, в особі регіональної філії Придніпровська залізниця, м.Дніпро,

до Товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика Селидівська, Донецька область, м. Селидове,

про стягнення штрафу у розмірі 57335,00 грн,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2018 року Публічне акціонерне товариство Українська залізниця звернулась до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика Селидівська 57335,00 грн штрафу за неправильно зазначену у залізничній накладній №51063725 масу вантажу за відправкою Новогродівка Донецької залізниці Енергодар Придніпровської залізниці, вагони №№63129050, 61190260.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 06.02.2019 позов задоволено. Стягнуто з ТОВ Центральна збагачувальна фабрика Селидівська на користь ПАТ Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця 57335, 00 грн штрафу та 1762,00 грн на відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 06.02.2019 у справі № 905/2365/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Скарга обґрунтована тим, що п.10 Правил складання актів чітко передбачає посади трьох осіб, які мають право підписувати комерційні акти. Однак, з комерційного акту №476906/1020 від 09.08.2018 вбачається, що тільки в.о.начальника станції Енергодар Яхно Л.Д. та прийомоздавальник ЗаТЕС (вантажоодержувача) ОСОБА_1 мали право підписувати вказаний комерційний акт. Інші особи прийомоздавальники вантажу та багажу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 таких повноважень не мають.

Крім того, як зазначає скаржник, судом першої інстанції зроблено помилковий висновок, що спосіб визначення маси вантажу зазначений та регулюється п.37 Статуту Залізниць України, тому визначення маси вантажу за спірним перевезенням вантажовідправником та вантажоодержувачем визначено однаковим способом. Зважування спірного вагону на станції призначення проводилося на 100-Т тензометричних вагонних вагах вантажоодержувача приписаних до залізниці. Згідно технічного паспорту, доданого до позовної заяви, модифікація ваг №0213-ВВТ-100 Д, ваги динамічні. Швидкість пересування на вагонних вагах: під час зважування 3 км/год, без зважування 3-5 км/год. З технічних характеристик, вказаних у технічному паспорті ЗВВТ №0213, можливо зробити висновок, що зважування спірних вагонів проводилося у русі. Тобто, на станції відправлення масу вантажу визначено на статичних вагонних вагах із зупинкою без розчеплення у відповідності до п.10 Правил приймання вантажів до перевезення, а на станції призначення маса вантажу визначена на вагах у русі. Із наданих позивачем до позову документів, а саме комерційного акту, не вбачається чи дотримано позивачем при зважуванні швидкісного режиму, чи взагалі зважування провадилося із зупинкою, що не відповідає вимогам Правил видачі вантажів та Правил приймання вантажів до перевезення. На цій підставі, але не виключно, відповідач вважає, що маса вантажу у спірному вагоні визначена невірно, тому інформація, зазначена у комерційному акті №476906/1020 від 09.08.2018, є недостовірною, що тягне за собою хибність висновку позивача про наявність відповідальності відповідача відповідно до приписів ст.122 Статуту залізниці.

Як вказує скаржник, він звертався з клопотанням про зменшення розміру штрафу у разі, якщо позовні вимоги будуть задоволені, однак судом першої інстанції клопотання не було задоволено.

Відповідно до абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.04.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ Центральна збагачувальна фабрика Селидівська на рішення Господарського суду Донецької області від 06.02.2019 у справі № 905/2365/18 та ухвалено здійснити її розгляд у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи. Встановлено позивачу строк до 30.04.2019 для подання відзиву на апеляційну скаргу.

22.04.2019 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№4082), в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Долучити до матеріалів справи як доказ наказ начальника структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» від 29.12.2017 №96.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, 04.08.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика Селидівська (вантажовідправник) на адресу ДТЕК Запорізька ТЕС (вантажоодержувач) у вагонах №№63129050, 61190260 за залізничною накладною №51063725 зі станції Новогродівка Донецької залізниці на станцію Енергодар Придніпровської залізниці відвантажило вугілля кам`яне. За накладною вага: у вагоні №63129050 нетто: 67 750 кг, брутто - не зазначено, тари 23 500 кг; у вагоні №61190260 нетто: 64 950 кг, брутто - не зазначено, тари 23 800 кг. В накладній також зазначено: вантаж маркований поперечними борознами по всій довжині вагону, нанесеними катком.

По прибутті зазначених вагонів з вантажем на станцію Енергодар Придніпровської залізниці (станція призначення) за заявкою вантажоодержувача на підставі ст.52 Статуту залізниць України (прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача) була здійснена перевірка маси вантажу.

При контрольному переважуванні вагонів з вантажем на станції Енергодар Придніпровської залізниці на 100-тонних тензометричних вагонних вагах вантажоодержувача, приписаних до залізниці, повірених 22.06.2018, виявилось: у вагоні №63129050 вага брутто 89530 кг, вага тари (з брусу) 23500 кг, вага нетто 66030 кг, що менше проти даних залізничної накладної на 1720 кг; у вагоні №61190260 вага брутто 87620 кг, вага тари (з брусу) 23 800 кг, вага нетто 63820 кг, що менше проти даних залізничної накладної на 1130 кг.

У зв`язку з вищезазначеним у відповідності до ст.129 Статуту та п.4 «Правил складання актів» було складено комерційний акт №476906/1020 від 09.08.2018, який підписаний з боку залізниці: в.о. начальника станції ОСОБА_4 ., двома прийомоздавальниками Чикішевою О.Ю. та Гриньковою Н.П., з боку одержувача - прийомоздавальником Запорізької ТЕС Скок М.В., в якому зазначено, що: навантаження у вагонах насипом на рівні бортів, маркування поперечними борознами по всьому вагону нанесені катком, без виїмок та поглиблень. Маркування не порушене. Вагони в технічному та комерційному відношенні справні. Двері, люка закриті. Течі вантажу немає. НГР по штатному розкладу не передбачено.

Згідно з накладною №51063725 сума провізної плати, нарахованої відправнику по станції відправлення складає за вагон №63129050 5773,00 грн та за вагон №61190260 5694,00 грн, в зв`язку з чим позивачем нарахований штраф у розмірі 57335,00 грн.

15.01.2019 відповідачем до суду було подано клопотання про зменшення суми штрафу, в якому останній, з посиланням на ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.233 Господарського кодексу України, а також на скрутне матеріальне становище підприємства просив зменшити розмір штрафу до однієї провізної плати. В обґрунтування клопотання про зменшення розміру штрафу відповідач посилався, зокрема, на те, що: місцезнаходженням та місцем здійснення господарської діяльності ТОВ ЦЗФ Селидівська є місто Селидове Донецької області, яке розташоване на лінії зіткнення, у безпосередній близькості від місць проведення активних бойових дій; підприємство на цей час має брак коштів на поточну діяльність, заборгованість по податкам і зарплатні в загальному розмірі складає більше 15 337,4 тис. грн; ніяких збитків іншим учасникам господарських відносин завдано не було; специфікою виробництва ТОВ ЦЗФ Селидівська є його особлива небезпечність і безперервність; ТОВ ЦЗФ Селидівська є виробничим підприємством, яке попри все забезпечує роботою майже 400 працівників.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998.

Відповідно до ч.1 п.6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до п.24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Тобто, зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

Згідно з п.105 Статуту залізниць України залізниці вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

За пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення (ст.118 Статуту залізниць України).

Пунктом 122 Статуту залізниць України передбачено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому, відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Приписами п.129 Статуту залізниць України визначено, що обставини, які можуть бути підставою для застосування матеріальної відповідальності за порушення, допущені під час перевезення вантажів залізницею, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Отже, допустимими доказами неправильного зазначення у накладній маси вантажу, відправленого вантажовідправником залізницею до станції призначення для отримання вантажоодержувачем, в розумінні частини 1 статті 77 ГПК України, є належно складені працівниками залізниці комерційні акти за наслідком контрольного зважування вантажу, який було здано до перевезення залізницею.

Відповідно до п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Як вже зазначалось, 04.08.2018 відповідач (вантажовідправник) на адресу ДТЕК Запорізька ТЕС (вантажоодержувач) у вагонах №№63129050, 61190260 за залізничною накладною №51063725 зі станції Новогродівка Донецької залізниці на станцію Енергодар Придніпровської залізниці відвантажив вугілля кам`яне. За накладною вага: у вагоні №63129050 нетто: 67 750 кг, брутто - не зазначено, тари 23 500 кг; у вагоні №61190260 нетто: 64 950 кг, брутто - не зазначено, тари 23 800 кг. При контрольному переважуванні вагонів з вантажем на станції Енергодар Придніпровської залізниці на 100-тонних тензометричних вагонних вагах вантажоодержувача виявилось, що у вагоні №63129050 вага брутто 89530 кг, вага тари (з брусу) 23500 кг, вага нетто 66030 кг, що менше проти даних залізничної накладної на 1720 кг; у вагоні №61190260 вага брутто 87620 кг, вага тари (з брусу) 23 800 кг, вага нетто 63820 кг, що менше проти даних залізничної накладної на 1130 кг. У зв`язку з вищезазначеним, позивачем було складено комерційний акт №476906/1020 від 09.08.2018 та на підставі ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у залізничній накладній масу вантажу нарахований штраф у сумі 57 335, 00 грн, із розрахунку (5 773,00 грн (тариф щодо вагону №63129050) х 5) + (5 694,00 грн (тариф щодо вагону №61190260) х 5).

Відповідач, оскаржуючи рішення, посилається на те, що на станції відправлення масу вантажу визначено на статичних вагонних вагах із зупинкою без розчеплення, а на станції призначення маса вантажу визначена на вагах у русі.

Відповідно до ст.37 Статуту залізниць України під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Згідно з п.1.5. Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 31.07.2012 №442, для визначення маси вантажів, що перевозяться залізничним транспортом, можуть застосовуватися електромеханічні (електронні) (далі - електронні) та важільні вагонні ваги для зважування із зупинкою та зважування у русі, а також інші ЗВВТ, передбачені Правилами приймання вантажів до перевезення, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 року за № 861/5082.

Таким чином, існує декілька нормативно-вичерпних способів визначення маси вантажів, а саме: шляхом зважування на вагах; підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом; розрахунковим методом; за обміром; умовно.

Відповідно до накладної №51063725 від 04.08.2018 визначення маси вантажу було здійснено вантажовідправником на статичних вагонних вагах.

Як вбачається з комерційного акту № 476906/1020 від 09.08.2018 зважування маси вантажу вугілля кам`яного у вагонах №№63129050, 61190260 було проведено по прибуттю поїзда на 100-Т тензометричних вагонних вагах вантажоодержувача приписаних до залізниці.

Тобто, в обох випадках зважування вугілля кам`яного проводилось на вагонних вагах, що передбачено Правилами щодо перевезення вантажу насипом.

Посилання в комерційному акті на те, що зважування проводилось по прибуттю поїзда, тобто з зупинкою, спростовує твердження апелянта щодо можливого зважування вантажу у русі.

За таких обставин, посилання відповідача на невірне зважування відповідачем вантажу, є необґрунтованим та спростовується матеріалами справи.

Щодо посилання відповідача на те, що комерційний акт підписано не уповноваженими особами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

Частинами 1, 4 ст.165 ГПК України передбачено, що у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Згідно з ч.3 ст.269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до суду першої інстанції подавались відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив (а.с.46- 49, 103- 106). Однак, посилань на порушення позивачем п.10 Правил приймання вантажів до перевезення при підписанні комерційного акту неуповноваженими особами дані документи не містять. Тобто, відповідач на зазначені обставини в суді першої інстанції не посилався, з огляду на що колегія суддів не приймає їх до уваги та не розглядає.

Зважаючи на викладене колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання позивача щодо долучення до матеріалів справи наказу начальника структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» від 29.12.2017 №96 слід відмовити, з огляду на те, що дані докази не були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Щодо посилання апелянта на незадоволення судом першої інстанції його клопотання про зменшення суми штрафу до однієї провізної плати, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Згідно з ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до ч.2 ст.230 ГК України суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (ч.2 ст.233 ГК України).

Статтями 118, 122 Статуту залізниць України передбачено стягнення штрафу у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення за неправильно зазначені, зокрема, у накладній масу.

Відтак, недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена пунктами 118, 122 Статуту залізниць України. При цьому, зазначений штраф, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено.

В даному випадку санкція не є договірною, а випливає зі зазначених положень Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, якими чітко визначено розмір штрафу.

Дана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/2339/17, від 12.02.2018 у справі №906/434/17.

За таких обставин, висновок місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу є правомірним.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

В рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007, аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, в зв`язку з чим рішення Господарського суду Донецької області від 06.02.2019 у справі № 905/2365/18 слід залишити без змін.

Керуючись статтями 269, 270, п.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ Центральна збагачувальна фабрика Селидівська залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 06.02.2019 у справі № 905/2365/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 10.06.2019.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.А. Пуль

Суддя І.В. Тарасова