ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" червня 2019 р. Справа №914/1792/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Кравчук Н.М.
суддів Дубник О.П.
Кордюк Г.Т.
розглянувши апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 за вих. № 493 від 15.03.2019 (вх. № ЗАГС 01-05/1029/19 від 18.03.2019)
на рішення Господарського суду Львівської області від 13.02.2019, суддя Кітаєва С.Б., повний текст складено 25.02.2019
у справі №914/1792/18
за позовом: Моторного (транспортного) страхового бюро України, м. Київ
до відповідача: військової частини НОМЕР_1 , м.Золочів Львівської області
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 , м.Золочів Львівської області
про відшкодування завданої майнової шкоди на суму 101160,00грн.

за участю учасників судового процесу: не викликалися

ВСТАНОВИВ:
Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до військової частини НОМЕР_1 про стягнення завданої майнової шкоди в розмірі 101 160,00 грн.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.02.2019 у справі №914/1792/18 позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України 101 160,00 грн. майнової шкоди та 1 762,00 грн. витрат по сплаті судового збору.
Приймаючи рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що Військова частина НОМЕР_1 , як власник транспортного засобу, водій якого визнаний винним у вчиненні ДТП, є відповідальною за відшкодування позивачу понесених ним витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у відповідності до пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст. 1191 ЦК України МТСБУ.
Не погоджуючись з даним рішенням, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Зокрема, скаржник зазначає, що суд неправомірно взяв до уваги, як належний та допустимий доказ, оцінку транспортного засобу Кіа Sportage, проведеної СПДФО ОСОБА_2 , оскільки вона здійснена з порушенням «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів». Відповідач та третя особа не були повідомлені про проведення огляду транспортного засобу, у зв`язку з чим не мали змоги брати участь в огляді для проведення оцінки. Окрім того, відповідач зазначає, що у матеріалах справи відсутні документи, які встановлюють сторону, яка здійснила залучення суб`єкта оціночної діяльності СПДФО Войтика Я М.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.04.2019 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Кравчук Н.М., судді Кордюк Г.Т., Дубник О.П. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Львівської області від 13.02.2019 у справі №914/1792/18 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Учасники справи жодних заяв чи клопотань з процесуальних питань суду не подали.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін (зареєстрований в канцелярії суду за вих. № 01-04/3110/19 від 16.05.2019).
Суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, Західний апеляційний господарський суд, встановив наступне.
28.08.2017 о 17:40 год. на автодорозі Львів - Тернопіль сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу МАЗ 5335, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 та автомобіля Кіа Sportage, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 .
Постановою Золочівського районного суду Львівської області від 09.10.2017 року по справі № 445/1434/17 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн (а.с. 19-20).
На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 застрахована не була.
Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4701985 від 07.12.2016, укладеного із страховою компанією ПрАТ СК АХА Страхування (а.с. 25).
28.08.2017 водій автомобіля Кіа Sportage реєстраційний номер НОМЕР_3 звернувся до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 17-18).
31.08.2017 водієм автомобіля Кіа Sportage реєстраційний номер НОМЕР_3 подано до МТСБУ заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 21-22).
12.10.2017 оцінювачем ОСОБА_2 був складений звіт № 2170/17 про оцінку автомобіля Кіа Sportage реєстраційний номер НОМЕР_3 , згідно якого вартість матеріального збитку, завданого вказаному автомобілю внаслідок ДТП станом на 28.08.2017, становить 108 585,48 грн (а.с. 27-39).
21.12.2017 МТСБУ прийняло наказ № 11959 Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_3 , яким вирішено здійснити виплату ОСОБА_3 100 000 грн. за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 58).
26.12.2017 Моторне (транспортне) страхове бюро України перерахувало платіжним дорученням № 1262979 Хомі І.В. виплату по справі № 44530, згідно з наказом №11959 від 21.12.2017 в розмірі 100 000,00 грн (а.с. 62).
Відповідно до технічного талону транспортного засобу автомобіль МАЗ 5335, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 належить Військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 64).
З листа Військової частини НОМЕР_1 № 3/158 від 22.09.2017 вбачається, що ОСОБА_1 28.08.2017 - на момент настання ДТП перебував при виконанні службових обов`язків (а.с. 68).
Враховуючи, що на момент вчинення ДТП ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 , не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, то після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, МТСБУ звернулося до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , як власника транспортного засобу, про стягнення 100 000,00 грн в порядку регресу на підставі положень п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Крім того, з метою встановлення розміру заподіяння шкоди, МТСБУ залучило суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_2 , вартість послуг якого складають 1 160 грн. 00 коп. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 1261385 від 09.11.2017 (а.с. 63).
З огляду на викладене, МТСБУ вважає, що загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає: 101 160,00 грн.
При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч.1 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст. 1187 ЦК України).
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Згідно зі статтею 6 зазначеного Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП не була застрахована
Предметом спору у справі є стягнення МТСБУ грошових коштів в порядку регресу з власника автомобіля, водій якого визнаний винним у ДТП, у зв`язку із виплатою страхового відшкодування потерпілій особі.
Відповідно до п. 39.1 ст.39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом (п. 39.2.1 ст.39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ).
За змістом п. 41.1 ст.41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
У п. 38.2.1 п. 38.2 ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регламентовано, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Відповідно до п.1.6 ст.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.
У відповідності до ст. 3 Закону України "Про Збройні Сили України", організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій.
Згідно із ч. 2 ст. 14 Закону України "Про Збройні Сили України", земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті).
З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно із ч. 1 ст. 133 ГК України основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГК України, правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).
Як зазначалося вище, з листа Військової частини НОМЕР_1 № 3/158 від 22.09.2017 вбачається, що ОСОБА_1 28.08.2017 - на момент настання ДТП перебував при виконанні службових обов`язків.
Відповідно до технічного талону транспортного засобу автомобіль МАЗ 5335, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить Військовій частині НОМЕР_1 .
Відтак, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідальність за шкоду, заподіяну автомобілю Кіа Sportage реєстраційний номер НОМЕР_3 , має нести відповідач як юридична особа, з вини водія якої сталася ДТП, оскільки цивільно-правова відповідальність особи, що користувалася автомобілем МАЗ 5335, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб, на момент ДТП застрахована не була.
Відповідно до пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст. 1191 ЦК України МТСБУ, сплативши страхове відшкодування, набуло право регресу до власника транспортного засобу, винного у ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Розмір страхового відшкодування в сумі в розмірі 100 000,00 грн. та факт її оплати позивачем водію автомобіля Кіа Sportage реєстраційний номер НОМЕР_3 підтверджується матеріалами справи.
За таких обставин, суд зазначає, що в даному випадку Військова частина НОМЕР_1 , як власник транспортного засобу, є відповідальною за відшкодування позивачу понесених ним витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування.
Стосовно доводів скаржника про те, що суд не повинен брати до уваги як належний та допустимий доказ оцінку транспортного засобу Кіа Sportage, проведену СПДФО Войтиком Я.М., оскільки вона здійснена з порушенням «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 40.3 статті 40 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону,
Господарський суд вірно встановив, що з метою визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, Моторним (транспортним) страховим бюро України (Замовник) було укладено з СПДФО Войтиком Я.М. договір №3.1-05/44530/вих/1 від 12.09.2017.
Проведення оцінки майна є компетенцією суб`єкта оціночної діяльності, який має для цього необхідні спеціальні знання.
Згідно з ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.
Нормативно-правовим актом, який безпосередньо регулює оцінку колісних транспортних засобів в Україні є "Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів", затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 за №142/5/2092 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за N 1074/8395 (надалі Методика).
Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Методи оцінки, передбачені цією Методикою, можуть використовуватися для оцінки самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, тракторів і комбайнів на колісних шасі, якщо вони не суперечать тим положенням, які регламентують оцінку цих видів транспорту (п. 1.2 Методики).
П. 1.4. Методики передбачено, що остання застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ; визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ; визначення вартості КТЗ для розв`язання майнових суперечок.
Згідно з п. 4.1, 4.2 та 4.3 Методики оцінка КТЗ передбачає урахування технічних, технологічних характеристик та особливостей об`єкта оцінки, умов його експлуатації, обслуговування та зберігання, технічного стану на підставі відповідної технічної, довідкової, облікової документації та обстежень.
За результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ.
Місцевий господарський суд вірно встановив, що Звіт № 2170/17 від 12.1.0.2017 про оцінку автомобіля Кіа Sportage реєстраційний номер НОМЕР_3 відповідає вимогам Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.
Вказаний Звіт складений та підписаний ФОП Войтик Я.М.; повноваження останнього, як оцінювача, підтверджені копією свідоцтва про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 2536 від 07.04.2005, копією кваліфікаційного свідоцтва АК-ПК-ТЗ №2366 від 29.09.2015, копією сертифікату суб`єкта оціночної діяльності від 27.08.2016.
Кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", є документом, який підтверджує достатній фаховий рівень підготовки оцінювача за програмою базової підготовки для самостійного проведення оцінки майна.
Звіт № 2170/17 від 12.10.2017 складений на підставі фактичного дослідження пошкодженого автомобіля, що підтверджується Протоколом огляду транспортного засобу від 18.09.2017, фотографічними знімками (а.с. 30-53).
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем дійсно на рахунок СПДФО Войтика Я.М. було перераховано 1160 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням від 09.11.2017 №1261385, в якому визначено призначення платежу: оплата послуг аваркома (експерта) по справі №44530, згідно рахунку №2170 від 12.10.2017., рахунком-фактурою № 2170 від 12.10.20017.
Судом не приймаються до уваги зауваження відповідача про те, що ані військова частина ані Ольшевський Т.М. не були присутні при проведенні дослідження транспортного засобу, у зв`язку із їх неповідомленням, оскільки відповідно до п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна від 24.11.2003р. № 142/5/2092, яка в т.ч. була застосована експертом при проведенні експертного дослідження, присутність заінтересованої особи при дослідженні (огляді) транспортного засобу не є обов`язковою.
Отже, судом визнаються обґрунтованими, доведеними належними та достатніми доказами витрати, понесені у зв`язку з визначенням розміру матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого транспортного засобу. Тому Господарський суд Львівської області дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги в частині заявлених витрат у розмірі 1160,00 грн. також підлягають задоволенню.
Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.
Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.
Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б спростували факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.
В свою чергу позивачем належними та допустимими доказами підтверджено свої доводи.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись, ст.ст. 269, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -
ПОСТАНОВИВ :
1. Рішення Господарського суду Львівської області від 13.02.2019 у справі №914/1792/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
2. Витрати по сплаті судового за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки передбаченні ст.288 ГПК України.
4. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук
судді О.П. Дубник
Г.Т. Кордюк