ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2019 Справа № 914/35/19

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектргаз», м. Львів

до відповідача: Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», м. Львів

про стягнення 5 755 065, 03 грн

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Чорної І.Б.

Представники:

від позивача: Морочинський А. М. представник;

від відповідача: Зіньковська Н. В. - представник.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектргаз» до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» про стягнення 5 755 065, 03 грн.

Ухвалою суду від 28.01.2019 було відкрито провадження у справі № 914/35/19 за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 20.02.2019.

У судових засіданнях 20.02.2019 та 13.03.2019 було оголошено перерву.

Ухвалою суду від 11.04.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 03.05.2019.

У зв`язку із клопотанням позивача, ухвалою суду від 03.05.2019 було відкладено розгляд справи по суті на 03.06.2019.

Представник позивача у судове засідання 03.06.2019 з`явився, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання 03.06.2019 з`явився, на електронну адресу суду надіслав заяву, підписану електронним цифровим підписом, у якій повідомив про зміну найменування відповідача на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», на підтвердження чого долучив виписку з ЄДР від 17.05.2019. Щодо задоволення позовних вимог заперечив.

Враховуючи, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, в судовому засіданні 03.06.2019 розглянуто справу по суті та оголошено вступну та резолютивну частину судового рішення у справі.

Позиція позивача.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектргаз» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» про стягнення 5 755 065, 03 грн збитків у вигляді недоотриманого доходу, внаслідок неправомірного користування відповідачем власністю позивача.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником газопроводу високого тиску ГРС «Винники» - ПАТ «Іскра» довжиною 8 868, 5 п.м., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Вулецька, 14 та чотирьох станцій катодного захисту, через який відповідач здійснював транспортування природного газу для споживачів у період з січня по травень 2016 року.

Позивач стверджує, що відповідач у зазначений період користувався його газопроводом без відповідної правової підстави, та отримав з цього прибуток у розмірі 5 755 065, 03 грн, в результаті чого позивачу було завдано шкоди у вигляді упущеної вигоди, яка в силу частини 3 статті 22 ЦК України, не може меншою від доходів, отриманих особою, яка порушила право.

Також, у своєму позові позивач посилається на норми ст. 1212 ЦК України та стверджує, що відповідач безоплатно та без відповідної правової підстави набув майно позивача та користувався ним, а відтак зберіг у себе грошові кошти, які він мав перераховувати позивачу, тобто зберіг у себе майно за рахунок позивача. Відтак упущена вигода позивача, з іншого боку, є майном (грошовими коштами), яке відповідач зберіг у себе за рахунок позивача без достатньої на те правової підстави.

Позивач наголошує на тому, що саме на відповідача як особу, яка має намір здійснювати розподіл природного газу, покладено обов`язок мати на праві власності або користування газорозподільні системи. Тому, саме відповідач зобов`язаний був вжити заходів з отримання у власність чи користування відповідного газопроводу.

На підставі зазначених обставин позивач, вважаючи порушеним своє право власності, звернувся з цим позовом до суду про стягнення з відповідача 5 755 065, 03 грн збитків.

Позиція відповідача.

Відповідач проти позову заперечив зазначивши, що позивачем не доведено належними доказами обставин користування відповідачем газопроводом позивача. Також, позивач заперечує щодо суми визначеної позивачем упущеної вигоди, оскільки розрахунок позивача базується на односторонніх актах ПАТ «Укртрансгаз» та посиланнях на положення технічної угоди від 13.02.2014, яка не поширює свою дію на передачу газу у газопровід позивача. Відповідач стверджує, що у його газопровід за спірний період надійшла лише частина обсягу газу, який позивач прийняв у свій газопровід, при тому що основна частина прийнятого позивачем газу була передана ним безпосередньо ПАТ «Іскра».

Щодо завданих позивачу збитків у вигляді упущеної вигоди, відповідач зазначає, що позивач не міг отримати дохід у зв`язку із відсутністю у нього ліцензії на транспортування газу.

На підставі зазначеного вважає, що позивачем не доведено наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення з урахуванням заходів, вжитих кредитором для одержання доходів.

Таким чином, відповідач вважає доводи позивача наведені в обґрунтування даного позову безпідставними, а позовні вимоги необґрунтованими, у зв`язку із чим просить суд відмовити в задоволенні позову.

Крім того, відповідач повідомив, що аналогічний спір між сторонами, лише за інший період нарахування, був предметом розгляду у справі № 914/2096/17, за результатом якої Господарським судом Львівської області було прийнято рішення від 30.01.2019 про відмову у позові, яке було залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 03.04.2019.

Обставини справи встановлені судом.

Між ПАТ Іскра та ТзОВ Спектргаз було укладено договір купівлі-продажу від 20.08.2014 № 060914/0703, за умовами пункту 1.1 якого, продавець зобов`язується передати у власність покупцеві газопровід високого тиску ГРС Винники - ПАТ "Іскра"; Ру=6 кгс/кв.см; діаметром 500 мм; довжиною 8 868, 5 п.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Вулецька, 14 та чотири станції катодного захисту (в с. Бережани Пустомитівського району, в м. Винники, вул. Стрілецька; в м. Винники (біля траси на Тернопіль); на хуторі Горішний) (далі - газопровід). Додатком № 1 до вказаного договору затверджено схему газопроводу.

01.09.2014 газопровід було передано позивачу внаслідок підписання між ПАТ Іскра та ТзОВ Спектргаз акту приймання-передачі газопроводу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач неодноразово звертався до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг із заявами про видачу ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу. Проте рішеннями НКРЕП, зокрема від 10.09.2015, від 11.02.2016 та від 06.05.2016, позивачу було відмовлено у видачі відповідної ліцензії.

До матеріалів справи долучено висновок експертизи ДП «Західний експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» від 28.08.2014 № 46.04.07.3774.14/4202, в якому зазначено, що ТзОВ «Спектргаз» транспортує по газопроводу природний газ для потреб наступних споживачів: ПАТ "Львівгаз", ЛМКП "Львівтеплоенерго" (котельня) по вул. Надійній, 2 м. Львова, ПАТ "Іскра" по вул. Вулецькій, 14.

13.02.2014 між ПАТ «Укртрансгаз» (газотранспортним підприємством) в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Львівгаз було укладено Технічну угоду про умови приймання-передачі природного газу № ТУ022130214, якою передбачено порядок приймання-передачі природного газу Львівтрансгазом до газопроводів Львівгазу. До переліку пунктів приймання-передачі природного газу, що є додатком № 1 до цієї Технічної угоди, під пунктом 64 включено пункт газопроводу Винники (на Іскру).

Відповідно до п. 5.3 Технічної угоди, місячний акт приймання-передачі газу (з розшифруванням по кожному ПППГ) складається та підписується представниками сторін п`ятого числа місяця, наступного за звітним, у чотирьох примірниках українською мовою - по два примірники кожній стороні. Підставою для складання місячних актів приймання-передачі газу є погодинні роздруківки з автоматичних обчислювачів газу для кожного комерційного вузла обліку газу. У разі допущення помилки в одному з місячних актів її треба виправити і оформити окремим протоколом.

Пунктом 5.5. Технічної угоди встановлено, що у разі не підписання ПАТ "Львівгаз" місячних актів приймання-передачі, ПАТ "Укртрансгаз" оформляє акти в односторонньому порядку на підставі показників приладів обліку власника комерційного ПППГ, про що сповіщає ПАТ "Львівгаз". Вказані односторонні акти вважаються чинними для сторін і діють до їх скасування в установленому порядку.

В матеріалах справи містяться підписані односторонньо ПАТ «Укртрансгаз» акти приймання-передачі природного газу: від 01.02.2016 (за січень 2016 року); від 01.03.2016 (за лютий 2016 року); від 01.04.2016 (за березень 2016 року); від 04.05.2016 (за квітень 2016 року); від 01.06.2016 (за травень 2016 року), які оформлені ПАТ «Укртрансгаз» на підставі вищевказаної технічної угоди, з яких вбачається, що газотранспортним підприємством упродовж січня 2016 року - травня 2016 року було протранспортовано на ГРС Винники для транспортування до споживачів природний газ в загальній кількості 151 459 324 куб.м. Суд зауважує, що у цих актах вказано об`єми газу передані газотранспортним підприємством на ГРС Винники, при тому, що згідно додатку до технічної угоди, на ГРС «Винники» є чотири пункти приймання-передачі газу: «на Іскру», «на Винники», «на Львів» та «на ТЕЦ-2». Зі змісту вказаних актів приймання-передачі природного газу неможливо встановити яку кількість газу було передано, зокрема «на Іскру».

Разом з тим, позивачем долучено до матеріалів справи копію листа УМГ «Львівтрансгаз» надісланого у відповідь на запит ТзОВ «Спектргаз», у якому надано інформацію щодо обсягів протранспортованого газу через ПППГ Винники (на Іскру), зокрема, за період 2016 року. Відповідно до цих даних за спірний період січня-травня 2016 року було протранспортовано 6 660,04 тис. куб. м. газу.

Як встановлено судом, між Бібрським лінійним виробничим управлінням магістральних газопроводів УМГ "Львівтрансгаз" та ТзОВ «Спектргаз» складено Акт розмежування балансової належності Газопроводу та ділянок його обслуговування на ГРС "Винники" Бібрського ЛВУМГ УМГ "Львівтрансгаз" від 02.09.2014. Цим актом, до якого долучено відповідну схему, визначено, що межа балансової належності (між Львівтрансгазом та Іскрою) та обслуговування проходить безпосередньо за огорожею ГРС "Винники".

Тож, незважаючи на те, що матеріали справи містять докази вчинення позивачем дій з розмежування балансової належності з УМГ «Львівтрансгаз» на ГРС "Винники", зазначене не спростовує обставини фактичного користування газопроводом відповідачем. Вказані обставини також були встановлені судовими рішеннями Господарського суду Львівської області у справах № 914/3691/14 та № 914/880/17.

Однак, як вбачається з технічного паспорта на газопровід, виготовленого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" за заявою позивача, до складу цього газопроводу включено вузол запірної арматури, будівлю літ. "Я-1" загальною площею 13, 3 м2. В матеріалах справи відсутні відомості про наявність доступу відповідача до катодних станцій чи будівлі "Я-1" загальною площею 13, 3 м2, про вчинення ним дій, спрямованих на утримання та експлуатацію цих об`єктів. Отже, зазначене свідчить про те, що повний контроль над вузлом запірної арматури та катодними станціями у спірний період залишався за позивачем.

Позивач, звернувшись з цим позовом до суду про стягнення збитків з відповідача за неправомірне використання ним газопроводу позивача, в обґрунтування позову посилається на норми Цивільного кодексу України про захист права власності статті 16, 386, про відшкодування шкоди - статті 1166, 1192, про відшкодування збитків стаття 22 та про безпідставне користування майном - статті 1212-1214.

Норми права та мотиви з яких виходить суд при ухваленні рішення.

Частина 4 статті 13 Конституції України гарантує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання. В силу статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

При цьому, держава вправі вводити певні обмеження, які стосуються порядку використання окремих видів майна. Такі обмеження, з огляду на особливості такого майна, покликані не лише врегулювати (обмежити) обіг певних речей, встановити особливий порядок їх використання, а й забезпечити безпечну їх експлуатацію, якщо мова йде про використання потенційно небезпечних речей. До таких речей без сумніву належить і газопровід.

Отже, набуваючи у власність газопровід, позивач мав бути обізнаним з тими обмеженнями, які накладаються на власника такого роду речі.

На правовідносини сторін поширюються норми Закону України "Про ринок природного газу", зокрема відповідно до пунктів 6, 7 та 35 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу", газорозподільна система - технологічний комплекс, що складається з організаційно і технологічно пов`язаних між собою об`єктів, призначених для розподілу природного газу від газорозподільних станцій безпосередньо споживачам. Газотранспортна система - технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об`єктами і спорудами, пов`язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу. Розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу.

Статтею 1166 ЦК України встановлено загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань та передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 ГК України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема, шляхом відшкодування збитків.

За умовами ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків необхідною є наявність чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання; наявності шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника. За відсутності хоча б однієї із названих умов цивільно-правова відповідальність у вигляді відшкодування майнової шкоди не настає.

Відповідно до положень ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Згідно з ч. 1 ст. 1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ст. 2 ГПК України, принципами господарського судочинства, є зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи. За умовами ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. З огляду на вищевикладене, господарським судом були створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Висновки суду за результатами розгляду справи.

Дослідивши обставини даного спору та представлені суду докази суд вважає, що позивач не обґрунтував, у чому конкретно полягало порушення права власності позивача на газопровід та яку конкретно правомочність позивача (володіння, користування чи розпорядження) порушено відповідачем. В результаті розгляду цієї справи суд встановив, що позивач не був позбавлений жодної з наведених вище правомочностей стосовно власного газопроводу. Відповідач користувався газопроводом з відома позивача, який мав усі можливості стосовно захисту свого права, проте не скористався ними.

З приводу посилання позивача на статті 1166 та 1192 ЦК України, в обґрунтування даного позову, суд зазначає що у даній справі відсутні будь-які докази вчинення відповідачем делікту. Крім того, стаття 1192 ЦК України встановлює правила визначення розміру шкоди, завданої деліктом. Так, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З наведеного вбачається, що стаття 1192 ЦК України обмежує потерпілого від делікту у праві на відшкодування збитків у формі упущеної вигоди. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позову з посиланням на статті 1166 та 1192 ЦК України.

Щодо посилання позивача на статті 1212-1214 ЦК України, суд звертає увагу на те, що однією з необхідних ознак для виникнення відносин передбачених статтею 1212 ЦК України є те, що набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи (за чужий рахунок). Як правило, це означає, що майно потерпілого зменшується внаслідок вибуття з його складу деякої частини або неотримання доходів, на які ця особа правомірно могла розраховувати. Важливим у цьому контексті є не лише набуття майна, його збереження, а й те, що це відбувається всупереч волі власника.

Як встановлено судом за результатом розгляду цієї справи, позивач не був позбавлений відповідачем жодної із правомочностей, які включаються до поняття права власності. Позивач був вправі володіти, користуватися та розпоряджатися газопроводом в спірний період. При цьому фактичне користування відповідачем частиною газорозподільних мереж, які належали позивачу, не спростовує наведеного вище висновку з огляду на специфічність не лише правового статусу газопроводу, а і його фізичних властивостей.

Що стосується неотримання доходів, на які позивач вправі був розраховувати, то в цій частині суд констатує, що навіть з теоретичної точки зору ТзОВ «Спектргаз» не міг отримати доходів з розподілу газу з огляду на відсутність у нього відповідної ліцензії у спірний період, про що свідчать рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 10.09.2015, від 11.02.2016 та від 06.05.2016 про відмову ТзОВ «Спектргаз» у видачі ліцензії. Таким чином не можна говорити про виникнення у позивача права на відшкодування упущеної вигоди внаслідок використання газопроводу відповідачем.

Враховуючи наведене, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту порушення відповідачем права власності позивача на газопровід, а також не доведено наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення у діях відповідача, необхідних для застосування до нього міри відповідальності, передбаченої ст. 22 ЦК України. За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача упущеної вигоди в розмірі, заявленому позивачем, у зв`язку із чим дійшов висновку відмовити в задоволенні позову.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 13.06.2019.

Суддя Манюк П.Т.