ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2019 р. Справа №914/1858/18

Місто Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бонк Т.Б.

суддів Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

секретар судового засідання Борщ І.О.

за участю представників:

від позивача не з`явився.

від відповідача - Макарик І.В. (адвокат)

розглянувши апеляційну скаргу: Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробничої компанії Перша приватна броварня Для людей як для себе! від 20.03.2019

на рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2019, суддя О.Ю. Бортник, повний текст складено 28.02.2019

у справі № 914/1858/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Меценат, смт. Турбів Липовецького району Вінницької області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю торгово-виробничої компанії Перша приватна броварня Для людей як для себе!, м.Львів

про стягнення 2 797 351, 35 грн.

ВСТАНОВИВ:

короткий зміст вимог позову та рішення суду першої інстанції:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Меценат» с.м.т. Турбів Липовецького району Вінницької області звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю торгово-виробничої компанії «Перша приватна броварня» «Для людей як для себе!», м. Львів, про стягнення 714851,32 грн. пені, 125346,68грн. трьох процентів річних, 1957153,35 грн. збитків (неодержаного прибутку), завданих у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем Договору № 8-МЦ від 31 березня 2017 р., та судових витрат у справі.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.02.2019 - позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю торгово-виробничої компанії «Перша приватна броварня» «Для людей як для себе!» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Меценат» - 176 203,6грн. пені, 125 346,68грн. трьох процентів річних та 4523,25 грн. судового збору. У задоволені решти вимог відмовлено.

Рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2019 про задоволення позову, мотивоване тим, що суд встановив, що 22 червня 2018р. сторонами у справі укладено Угоду про порядок розрахунків згідно рішення Господарського суду Львівської області від 27.03.2018 р. у справі № 914/2723/17. Відповідно до цієї Угоди сторони домовились, що на момент її укладення заборгованість відповідача згідно рішення Господарського суду Львівської області від 27.03.2018 р. у справі № 914/2723/17 становить 9971432 грн., у тому числі ПДВ, і відповідач зобов`язується сплатити її до 01 вересня 2018 р. Крім цього, сторони домовились, що до 1 вересня 2018 р. підлягає сплаті 290776,29 грн. пені, 63226,03 грн. трьох процентів річних та 187642,02 грн. судового збору. Судом першої інстанції встановлено наявність непогашеної заборгованості, на яку нараховано пеню та три проценти річних.

Рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2019 про відмову в позові, мотивоване тим, що решта позовних вимог в частині стягнення пені задоволенню не підлягають, оскільки позивачем обчислено пеню понад строк, встановлений ч. 6 ст. 232 ГК України, а також не враховано, що 22.06.2018 р. сторонами за взаємною згодою змінено строки сплати заборгованості, яка виникла на підставі Договору № 8-МЦ. Вказаною угодою сторони не передбачили сплату пені за порушення нових строків виконання зобов`язання із сплати заборгованості, встановлених цією угодою. Відповідач 27.08.2018р. свої зобов`язання виконав повністю.

Щодо позовних вимог про стягнення збитків, спричинених несвоєчасним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати поставленої йому продукції, то вони задоволенню не підлягають з огляду на відсутність у матеріалах справи належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження понесення позивачем цих збитків та понесення їх у такому розмірі, в якому їх просить стягнути позивач.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

в апеляційній скарзі скаржник ТОВ ТВК Перша приватна броварня Для людей як для себе! просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2019 року у справі №914/1858/18 в частині стягнення з ТОВ ТВК Перша приватна броварня Для людей як для себе! на користь ТОВ «Меценат» 125346,6 8грн. трьох процентів річних та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині, мотивуючи це тим, що відповідач вважає протиправним рішення суду в частині стягнення з відповідача 3% річних, оскільки на момент звернення позивача до суду із зазначеною вимогою у відповідача не було жодної заборгованості перед позивачем (до моменту звернення позивача до суду із вимогою про стягнення 3% річних, рішення Господарського суду Львівської області по справі №914/2723/17 було виконане повністю, що підтверджує і сам позивач). Оскільки заборгованості відповідач перед позивачем, на момент звернення до суду, не мав жодної, то не підлягала до задоволення вимога про стягнення 3%річних з відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу скаржник ТОВ Меценат просить апеляційну скаргу ТОВ ТВК Перша приватна броварня Для людей як для себе! залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області у справі №914/1858/18 від 20.02.2019 року - без змін. Просить доводи ТОВ ТВК Перша приватна броварня Для людей як для себе!, які викладені у апеляційній скарзі, вважати безпідставними, мотивуючи це тим, що суд першої інстанції правомірно відхилив заперечення відповідача проти позовних вимог в частині стягнення трьох процентів річних, оскільки наявність судового рішення про задоволення позовних вимог постачальника, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносини сторін основного договору №8-МЦ та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє позивача права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами Договору та нормами ЦК України.

У судове засідання 04.06.2019р. не з`явився представник позивача, хоча сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Згідно ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи встановлені строки розгляду справи, те, що явка представників сторін не визнавалася судом обов`язковою у даній справі, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності представника позивача на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам та запереченням сторін, які містяться в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Згідно встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що :

Між сторонами у справі 31 березня 2017р. укладено Договір поставки № 8-МЦ.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.03.2018р. у справі №914/2723/17 стягнуто з відповідача на користь позивача 12 156 232 грн. заборгованості. Цим рішенням суду встановлено, що відповідач не оплатив позивачу 12 156 232 грн. за поставлену йому на підставі Договору № 8-МЦ поставки товару від 31.03.2017р. (протягом усього часу його дії), продукцію. Крім цього, рішенням Господарського суду Львівської області від 27.03.2018 р. у справі № 914/2723/17 встановлено, що позивачем обгрунтовано нараховано відповідачу 63 226,03 грн. трьох процентів річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання за Договором з 04.07.2017 р. по 21.12.2017 р., а також 290 776,29 грн. пені за період з 04.07.2017 р. по 17.10.2017 р. на підставі п. 5.2. Договору.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14.06.2018 року рішення господарського суду Львівської області від 27.03.2018 року - залишено без змін.

Рішенням суду в господарській справі №914/2723/17 встановлено порушення відповідачем права позивача на своєчасну оплату поставленої відповідачу за цим договором продукції. Згаданим рішенням суду також встановлено наявність у позивача права на передбачену п. 5.2. Договором пеню за період з 04.07.2017 р. по 17.10.2017 р. та передбачені ст. 625 ЦК України 3 % річних за період з 04.07.2017 р. по 21.12.2017 р.

Згідно з ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також встановлено, що 22 червня 2018 р. сторонами у справі укладено Угоду про порядок розрахунків згідно рішення Господарського суду Львівської області від 27.03.2018 р. у справі № 914/2723/17.

Відповідно до пунктів 1, 2 та 3 цієї Угоди сторони домовились, що на момент її укладення заборгованість відповідача згідно рішення Господарського суду Львівської області від 27.03.2018р. у справі № 914/2723/17 становить 9 971 432 грн., у тому числі ПДВ, і відповідач зобов`язується сплатити її до 01 вересня 2018 р. Крім цього, сторони домовились, що до 1 вересня 2018 р. підлягає сплаті 290 776,29 грн. пені, 63 226,03 грн. трьох процентів річних та 187 642,02 грн. судового збору.

Наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями підтверджується та обставина, що відповідач повністю сплатив 27.08.2018 р. заборгованість за Договором № 8-МЦ поставки товару з урахуванням пені та 3 % річних, як також зазначає позивач у позовній заяві.

Предмет позову у справі є вимога про стягнення 714 851,32 грн. пені, 125 346,68 грн. 3 процентів річних, 1 957 153,35 грн. - збитків (неодержаний прибуток), завданих у зв`язку з неналежним виконанням договору (за період з 31.03.2017р. по 31.03.2018р.).

Слід зазначити, що позивачем на підтвердження понесених збитків до позовної заяви долучено Висновок експерта за результатами проведення економічного дослідження від 27.09.2018 року № 016/18, згідно якого розрахунок збитків (недоотриманої вигоди) ТОВ «Меценат» за рахунок несвоєчасної оплати заборгованості 12 156 232,0 грн. згідно договору поставки № 8-МЦ від 31.03.2017 року за період з 31.03.2017 року по 31.03.2018 року становить 1 957 153,35 грн. та документально підтверджується.

При вирішенні спору суд застосовує норми права, закріплені у ст. ст. 526, 530, 547, 549, 611, 629, 692 ЦК України та ст. ст. 232, 265ГК України:

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

До відносин поставки, не врегульованих ГК України, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товарозпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договір є обов`язковий для виконання сторонами.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За таких обставин, апеляційний суд, перевіривши здійснені розрахунки спірних сум, вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 176 203,6 грн. пені, нарахованих із непогашеної заборгованості за Договором № 8-МЦ на підставі п. 5.2. цього Договору за період з 28.03.2018 р. (як просив позивач у позовній заяві) по 21.06.2018 р., а також 125 346,68 грн. трьох процентів річних, нарахованих за період прострочення виконання зобов`язання з 28.03.2018 р. (як просив позивач у позовній заяві) до дня повної сплати заборгованості, тобто у межах сум, зазначених у прохальній частині позову.

Крім того, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції в тій частині, що решта позовних вимог в частині стягнення пені задоволенню не підлягають, оскільки позивачем обчислено пеню понад строк, встановлений ч.6 ст. 232 ГК України, а також не враховано, що 22.06.2018р. сторонами за взаємною згодою змінено строки сплати заборгованості, яка виникла на підставі Договору № 8-МЦ. Вказаною угодою сторони не передбачили сплату пені за порушення нових строків виконання зобов`язання із сплати заборгованості, встановлених цією угодою, а 27.08.2018р. відповідач свої зобов`язання виконав повністю.

Скаржником рішення суду оскаржено лише в частині стягнення з ТОВ ТВК Перша приватна броварня Для людей як для себе! на користь ТОВ «Меценат» 125346,6 8грн. трьох процентів річних.

У своїй апеляційній скарзі відповідач покликався на судові рішення Верховного Суду України у 2015 та 2016 роках, однак в усних поясненнях в судовому засіданні представник відповідача процитував твердження Верховного Суду у постанові по справі № 924/312/18. Зокрема, представник скаржника в судовому засіданні зазначив, що право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Разом з тим, у Постанові Верховного Суду по справі № 924/312/18, на яку покликався представник відповідача, є зазначення про те, що «така ж позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018р. у справі №922/4099/17».

У Постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2018 року, справа №922/4099/17 зазначено, що стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Відтак, у справі №922/4099/17 вжито іншу юридичну конструкцію на позначення способу використання права на захист щодо порушених прав («…стягнення можливе…», а не «право на позов» чи «звернення з позовом»). Таким чином, має місце суб`єктивне тлумачення відповідачем окремого судового рішення в практиці Верховного Суду без тлумачення такого в сукупності з іншою практикою в подібних правовідносинах.

Апеляційний суд зазначає, що наявність судового рішення про задоволення позовних вимог постачальника, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін основного договору № 8-МЦ та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє позивача права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами Договору та нормами ЦК України.

За змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У даному випадку судом першої інстанції не було допущено порушення строків нарахування 3 процентів річних. Більше того, судом першої інстанції вірно зазначено про те, що позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних судом задовольняються у межах, зазначеної у прохальній частині позову суми, хоча позивач за вказаний вище період часу має право вимагати й більшу суму.

Відтак, доводи позивача про те, що пред`явлення позову («право на позов») про стягнення 3 процентів річних можливе лише в період, коли боржником не виконано основного зобов`язання, спростовуються вищенаведеним. Відповідачем не спростовано відсутності порушених прав позивача за спірний період та відсутності права позивача на отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними відповідачем грошовими коштами, які були належні до сплати кредиторові у спірний період. Матеріалами справи доведено та відповідачем не заперечується того, що у спірний період відповідач боргу не повернув, таким чином користувався коштами позивача внаслідок чого останній має право на захист свого майнового права.

Щодо позовних вимог про стягнення збитків, спричинених несвоєчасним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати поставленої йому продукції.

Відповідно до приписів ст. 22 ЦК України, ст. ст. 224, 225 ГК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно із ст. 623 Цивільного кодексу України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Тобто, пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання відповідачем своїх обов`язків.

Отже, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язанні.

Для визначення підстав застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідно з`ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини відповідача. При цьому обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданих збитків та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання і збитками покладено на позивача.

Важливим елементом доказування наявності упущеної вигоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Потрібно довести, що протиправна дія чи бездіяльність боржника є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, наслідком такої протиправної поведінки. Тому кредитор має довести не лише розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, але сам факт порушення боржником його обов`язку та причинний зв`язок між цим порушенням і шкодою. Вжиті кредитором заходи з метою отримання доходів є критерієм визначення розміру збитків у вигляді упущеної вигоди. У матеріалах справи відсутні та позивачем суду такі докази не надані.

Згідно ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Висновок експерта зроблено на основі даних фінансової звітності позивача, вирахувано середній показник за період та не враховано жодних реальних правових відносин між позивачем і відповідачем чи між позивачем та його контрагентами. У висновку експерта зазначено дані, які суд не має змоги перевірити з огляду на те, що у матеріалах справи немає та позивачем суду не надано доказів на підтвердження наведених у таблицях експерта відомостей. Висновок експерта зроблено з урахуванням ризиків господарської діяльності. Під ризиком експерт розуміє (ст. 7) «…ймовірність відхилення від мети, яку ставило перед собою підприємство». Тоді як підлягають відшкодуванню реальні збитки (які управнена сторона одержала б, а не могла б одержати, у разі належного виконання зобов`язання другою стороною (ч. 1 ст. 224 ЦК України).

Таким чином, при обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки докази, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби права позивача не були порушені.

Розрахунки у висновку експерта побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами.

Крім цього, відповідно до вимог ч.7 ст. 98 ГПК України у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Наведеного у долученому позивачем до матеріалів справи Висновку експерта № 016/18 - не зазначено. Тому цей доказ не може вважатись належним доказом у справі.

Апеляційний суд погоджується з належною та мотивованою оцінкою судом першої інстанції Висновку експерта у даній справі.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення збитків з огляду на відсутність у матеріалах справи належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження понесення позивачем цих збитків та понесення їх у такому розмірі, в якому їх просить стягнути позивач.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2019 у справі №914/1858/18 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пунктами 1,2 ст.86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробничої компанії Перша приватна броварня Для людей як для себе! від 20.03.2019 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2019 у справі №914/1858/18 залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач): Т.Б. Бонк

Судді С.М. Бойко

Г.Г. Якімець

Повний текст постанови складено 06.06.2019р.