ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" червня 2019 р. Справа№ 910/1353/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Дідиченко М.А.
суддів: Суліма В.В.
Пономаренка Є.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Міністерства оборони України
на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2019
у справі № 910/1353/19 (суддя Котков О. В.)
за позовом Міністерства оборони України
до Приватного акціонерного товариства Айбокс Банк
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Євро Класс
про стягнення 28 474,20 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст первісних позовних вимог

Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства Айбокс Банк, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю Євро Класс про стягнення 28 474,20 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач відмовляється сплатити суму на яку видана банківська гарантія №5289-1217/EKL3v від 06.12.2017 року, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю Євро Класс (принципалом) було неналежним чином виконано умови договору про поставку товарів для державних потреб за кошти Державного бюджету України № 286/2/17/199 від 07.12.2017 року, а саме прострочено термін постачання частин універсальних машин (4295000-0) (купольна посудомийна машина на 700 тар/год) (OZTI OBM 1080S) до військової частини НОМЕР_1 на 6 днів.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.03.2019 в позові відмовлено повністю.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що оформлення замовником результатів приймання товару за якістю актом приймання-передачі 26.12.2017 року не спростовує факту передачі товару належної якості в розпорядження замовника 20.12.2017 року та не може свідчити про виконання постачальником свого обов`язку 26.12.2017 року, оскільки вказане суперечить як змісту договору (розділ V Поставка товару), так і чинному законодавству, яке регулює відносини поставки: ст. 662, ч. 1 ст. 664, ст. 712 Цивільного кодексу України, ст. 265 Господарського кодексу України, а також положенням Інкотермс 2010, дію яких сторони договору поширили на свої відносини за взаємною згодою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2019 у справі № 910/1353/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що третьою особою було порушено умови виконання договору в частині терміну постачання фактично продукція була поставлена позивачу 26.12.2017, що підтверджується актом приймання-передачі № 291. Неналежне виконання зобов`язань підтверджується судовим рішенням у справі № 910/15679/18, що набрало законної сили.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/1353/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Сулім В. В., Пономаренко Є. Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/1353/19 за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2019, встановлено строк для подання відзивів, заперечень, клопотань та заяв. Зазначено, що розгляд справи, згідно з ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, буде здійснюватися в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не заявлено.

Позиції учасників справи

08.05.2019 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідач, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, вказав, що судом першої інстанції правомірно встановлено, що акт прийому-передачі № 291 від 26.12.2017 не може бути доказом порушення принципалом строку поставки товару, оскільки видаткова накладна № 303 була підписана 20.12.2017, тобто у визначені договором строки.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

07.12.2017 року між Міністерством оборони України (надалі - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Євро Класс (надалі - постачальник, третя особа), відповідно до рішення тендерного комітету замовника від 29.11.2017 року № 75/667/6 укладено договір про поставку товарів для державних потреб (за кошти Державного бюджету України) № 286/2/17/199 на суму 569 484,00 грн.
В п. 1.2. договору визначено, що ціна, кількість та строки постачання товару визначаються специфікацією, за умовами якої мають бути поставлені: частини універсальних машин (42950000-0) (купольна посудомийна машина на 700 тар/год.) (OZTI OBM 1080S) - 9 штук, у строк - до 20.12.2017 року (включно), загальною вартість товару - 569 484,00 грн. (з ПДВ).
Відповідно до пп. 12.1.1. п. 12.1. договору його невід`ємною частиною є Графік постачання Міністерства оборони України, в якому вказано, що місцем постачання товару є в/ч НОМЕР_1 (Вінницька область, м. Козятин, вул. Довженка, 101), із графіком постачання - до 20.12.2017 року (включно).
За умовами п. 11.3. договору постачальник забезпечив виконання своїх зобов`язань за цим договором у розмірі 5% вартості договору банківською гарантією від 06.12.2017 року № 5289-1217/EKL3v виданою ПАТ Айбокс Банк в сумі 28 474,20 грн.
Відповідно до п. 11.5. договору замовник не повертає забезпечення виконання договору у разі, якщо постачальник не виконав умови договору стосовно якості та строків.
Банківською гарантією № 5289-121 7/ЕКL3v від 06.12.2017 року, виданою Приватним акціонерним товариством Айбокс Банк, передбачено, що гарант бере на себе безвідкличні та безумовні зобов`язання виплатити бенефіціару суму на яку видана гарантія у випадку невиконання (неналежного виконання) принципалом умов договору (щодо якості, кількості, строків) щодо закупівлі частин універсальних машин (42950000-0) (купольна посудомийна машина на 700 тар/год), але в будь-якому разі суму у розмірі 28 474,20 грн (двадцять вісім тисяч чотириста сімдесят чотири гривні 20 копійок) протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання ним письмової вимоги бенефіціара відповідно до чинного законодавства України з посиланням на цю гарантію за підписами уповноважених осіб, у якій має значитися номер та дата договору, сума належна до сплати, якщо у вимозі буде вказано, що сума, яку бенефіціар вимагає сплатити, повинна бути виплачена йому у зв`язку із невиконанням чи неналежним виконанням принципалом умов договору із зазначенням, в чому саме полягає невиконання чи неналежне виконання умов договору.
Міністерством оборони України було направлено банку вимогу № 286/7/155 від 11.01.2018 року, якою, з посиланням на банківську гарантію від 06.12.2017 року № 5289-1217/ЕКL3v, просило перерахувати йому грошові кошти в сумі 28 474,20 грн., у зв`язку з порушенням постачальником умов виконання договору в частині терміну доставки, а саме: термін постачання частин універсальних машин (42950000-0) (купольна посудомийна машина на 700 тар/год) (02ТІ ОВМ 10808) до військової частини НОМЕР_1 згідно договору від 07.12.2017 р. №286/2/17/199 - до 20.12.2017 року (включно), фактично продукція доставлена 26.12.2017 року, тобто із запізненням на 6 діб, посилаючись на акт приймання-передачі № 291 від 26.12.2017 року, який міститься в матеріалах справи.
У відповідь на зазначену вимогу відповідач листом № 142/12-б/б-01 від 17.01.2018 року повідомив, що вимога Міністерства оборони України № 286/7/155 від 11.01.2018 року не може бути задоволена, оскільки принципал (Товариство з обмеженою відповідальність Євро Класс) виконав свої зобов`язання за договором № 286/2/17/199 від 07.12.2017 року та доставив товар у строки визначені даним договором, що підтверджується видатковою накладною № 303 від 20.12.2017 року.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, прийшов до висновку про те, що оформлення замовником результатів приймання товару за якістю актом приймання-передачі 26.12.2017 року не спростовує факту передачі товару належної якості в розпорядження замовника 20.12.2017 року та не може свідчити про виконання постачальником свого обов`язку 26.12.2017 року, оскільки вказане суперечить як змісту договору (розділ V Поставка товару), так і чинному законодавству, яке регулює відносини поставки: ст. 662, ч. 1 ст. 664, ст. 712 Цивільного кодексу України, ст. 265 Господарського кодексу України, а також положенням Інкотермс 2010, дію яких сторони договору поширили на свої відносини за взаємною згодою.
Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Статями 11, 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України гарантія є одним із видів забезпечення зобов`язань.
За умовами ст. 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.
Стаття 560 Цивільного кодексу України вказує, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (беніфіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до ст. 562 Цивільного кодексу України, зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.
Таким чином, у відносинах за гарантією беруть участь три суб`єкти - гарант, беніфеціар та принципал. Забезпечувальна функція гарантії полягає у тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання принципалом його обов`язку перед беніфеціаром.
Гарантія - це односторонній правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору-беніфеціару грошову суму відповідно до умов гарантій у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією. Тобто, гарантія створює зобов`язання тільки для гаранта.
Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 639 від 15.12.2004 р.
Відповідно до п. 2 Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою НБУ 15.12.2004 р. № 639 (надалі - Положення) гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант (банк, який надає гарантію на користь бенефіціара) бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (особа, на користь якої надається гарантія) сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.
Згідно з п. 5 розділу 1 Положення банк-гарант може надавати такі види гарантій: платіжні гарантії, гарантії повернення авансового платежу, тендерні гарантії (гарантії забезпечення пропозиції), гарантії виконання, гарантії повернення позики тощо.
Частинами 1, 2, 3 статті 563 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії; вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі, до якої додаються документи, зазначені у гарантії, та вказується, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.
За змістом виданої відповідачем гарантії № 5289-1217/EKL3v від 06.12.2017 гарант безумовно, тобто за першою вимогою бенефіціара без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов, та безвідклично приймає на себе зобов`язання виплатити бенефіціару протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання письмової вимоги бенефіціара, передбаченою цією гарантією, грошову суму у сумі 28 474,20 грн. у випадку невиконання (неналежного виконання) принципалом умов договору (щодо якості, кількості, строків).
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У розумінні наведеної норми, яка надає визначення порушення зобов`язання, останнє може бути двох видів. По-перше, це невиконання зобов`язання, яке виникає якщо його сторони взагалі не виконують дій, що складають зміст зобов`язання (не передають річ, не виконують роботи, не надають послуги, не сплачують гроші тощо), або продовжують виконувати дії, від яких вони відповідно до зобов`язання мають утримуватися. По-друге, це неналежне виконання зобов`язання, тобто порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі невідповідності виконання зобов`язання критеріям належності, можна говорити про неналежне виконання, а отже порушення зобов`язання.
За загальними умовами виконання зобов`язання, що містяться у статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 Цивільного кодексу України).
Права та обов`язки позивача та третьої особи у цій справі виникли на підставі договору поставки № 286/2/17/199.
Згідно зі статтею 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 Цивільного кодексу України (стаття 663 Цивільного кодексу України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).
Враховуючи те, що своєчасність поставки товару постачальником є критерієм належності виконання зобов`язання з поставки товару, то пропущення постачальником встановленого в договорі строку поставки товару буде свідчити про порушенням зобов`язання з поставки товару.
Таким чином, безпідставними є твердження відповідача про те, що видана ним гарантія не забезпечувала виконання принципалом (боржником) зобов`язання з поставки товару з дотриманням встановлених в договорі поставки строки та не передбачала обов`язок гаранта здійснити виплату за гарантією у випадку виконання принципалом умов договору постави з простроченням.
Здійснивши аналіз змісту виданої відповідачем банківської гарантії у відповідності до положень статей 530, 526, 560, 563, 610, частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України у їх сукупності колегія суддів дійшла до висновку про те, що відповідач як гарант за виданою ним банківською гарантією забезпечив саме належне виконання (без порушень) принципалом негрошового зобов`язання з поставки товару за договором, тобто в обсязі, якості, порядку та у строки, встановлені договором поставки, а не лише виконання боржником (принципалом) зобов`язання з поставки товару у повному обсязі.
Відповідно, за змістом гарантії бенефіціар (кредитор за договором поставки) набуває права вимоги до гаранта у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання боржником, а гарант зобов`язаний сплатити кошти у разі настання гарантійного випадку - порушення принципалом зобов`язань за договором, зокрема і у разі прострочення поставки товару.
Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів зазначає, що відповідач помилково посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 18.10.2018 у справі № 910/21641/17 та від 20.06.2018 у справі № 904/9536/17, оскільки обставини у зазначених справах щодо змісту банківських гарантій та обсягу забезпеченого за ними зобов`язань є іншими, ніж у цій господарській справі № 910/1353/19 оскільки гарантії у зазначених справах забезпечували саме невиконання принципалами своїх зобов`язань за договорами, а не порушення таких зобов`язань, що має місце у спірних правовідносинах між сторонами у цій господарській справі № 910/1353/19. Тобто правові висновки Верховного Суду у зазначених справах були зроблені на підставі інших, ніж у цій справі, фактичних обставин, у зв`язку з чим такі висновки не підлягають застосуванню до спірних правовідносин у цій справі.
У пункті 1.2. договору поставки та у графіку постачання, що є додатком до договору, сторони встановили строк поставки продукції до 20.12.2017 включно.
Пунктом 5.1. договору товар постачається на умовах DDP склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів Інкотермс у редакції 2010 року згідно з положеннями договору.
Згідно з Офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс (в редакції 2010 року) DDP - DELIVERED DUTY PAID поставка зі сплатою мита. Термін поставка зі сплатою мита означає, що продавець здійснює поставку покупцю товару, який пройшов митне очищення для імпорту, без розвантаження з будь-якого прибулого транспортного засобу в названому місці призначення. Продавець несе всі витрати та ризики, пов`язані з доставкою товару до цього місця, включаючи (у відповідних випадках) будь-які мита (під словом мито тут розуміється відповідальність за виконання та ризики виконання дій з проходження митних процедур, а також оплата витрат митного очищення, податків, митних і інших зборів) на імпорт до країни призначення.
Як вбачається з матеріалів справи поставка визначеного специфікацією товару була здійснена відповідачем за адресою: військова частина НОМЕР_1 , м. Козятин.
При цьому з акту приймання-передачі № 291 та повідомлення-підтвердження вбачається, що поставка була здійснена саме 26.12.2017. Водночас суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в акті приймання-передачі № 291 окремо зазначено дата відправлення та дата надходження товару: 26.12.2017. Даний акт містить підпис представника відповідача.
Також матеріали справи містять повідомлення-підтвердження № 22 отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, закуплених Міністерством оборони України від 27.12.2017. В якому відображена дата поставки товару 26. 12.2017.
Відповідно до п. п. 2.4 договору приймання товару за кількістю та якістю оформлюється актом приймання (форма 4), який складає одержувач замовнику на кожну партію товару після закінчення приймання товару в трьох примірниках: перший примірник - замовнику, другий - одержувачу замовника, третій - постачальнику. Належним чином оформлені документи: акти приймання, видаткова накладна постачальника та повідомлення-підтвердження відповідно до наказу Міністра оборони України № 757 від 31 грудня 2016 р. є підтвердженням приймання товару.
Щодо висновків суду першої інстанції, що датою поставки товару є 20.12.2017 з посиланням на видаткову накладну № 303 від 20.12.2017, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 1 ЗУ Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Згідно з п. 2.4. Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Відповідно до ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:
1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;
2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Так, умовами договору було передбачено, що моментом прийняття товару є оформлення наступних документів: акту приймання, видаткової накладної постачальника та повідомлення-підтвердження відповідно до наказу Міністра оборони України № 757 від 31 грудня 2016 р.
Колегія суддів зазначає, що складання видаткової накладної 20 грудня 2017 р. не свідчить про те, що зазначений у ній товар був переданий того ж дня.
В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що інші наступні докази (які відображені в договорі як первинні): акт приймання-передачі та повідомлення-підтвердження відображають дату поставки саме 26.12.2017. Тоді як зміст видаткової накладної № 303 таку інформацію не спростовує, оскільки не вказує дату поставки.
Отже, відповідно до умов договору датою поставки товару слід вважати дату, коли оформлені всі первинні документи: видаткову накладу, акт приймання-передачі та повідомлення-підтвердження, тобто 26.12.2017.
Обставини щодо поставки товару за договором № 286/2/17/199 від 07.12.2017 з порушенням строку, вказаному в договорі, встановлені в рішенні Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 у справі № 910/15679/18 за позовом Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю Євро Класс про стягнення 2 847,42 грн. пені, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2019, які у відповідності до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України є преюдиційними та повторному доведенню не потребують.
Відповідно до частини 1 статті 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредитору грошову суму відповідно до умов гарантії.
Врахувавши встановлені обставини, колегія суддів дійшла до висновку, що гарантійний випадок за наданою відповідачем гарантією є таким, що настав, оскільки факт порушення принципалом виконання зобов`язання зі своєчасної поставки товару є доведеним та встановленим в рішенні Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 у справі № 910/15679/18, а у відповідача (гаранта) відповідно до частини 1статті 563 Цивільного кодексу України за вимогою кредитора (бенефіціара) виник обов`язок сплатити позивачу (кредитору) грошову суму відповідно до умов виданої ним гарантії.
Відповідно до статті 562 Цивільного кодексу України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.
Отже, за своєю правовою природою гарантія має автономний (незалежний) характер від основного зобов`язання та відповідно не залежить від обставин припинення основного зобов`язання. У зв`язку з цим виплата гарантом суми, на яку видано гарантію, жодним чином не може зараховуватись в рахунок виконання основного зобов`язання та відповідно впливати на його чинність/припинення. У свою чергу сплата принципалом (постачальником) відповідно до умов договору поставки штрафних санкцій за порушення строків поставки товару не виключає обов`язку гаранта сплатити кредитору грошову суму за гарантією, оскільки сама по собі сплата постачальником штрафних санкцій за договором не усуває факту допущеного порушення зобов`язання та не позбавляє кредитора права на задоволення своїх вимог за рахунок гарантії. Тобто зазначені способи забезпечення виконання зобов`язання (штрафні санкції та гарантія) не є взаємовиключними.
Згідно з частинами 2-4 статті 563 Цивільного кодексу України вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.
Відповідно до частини 1 статті 565 Цивільного кодексу України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.
Відповідно до змісту гарантії письмова вимога бенефіціара надсилається через банк бенефіціара, має бути підписана належним чином уповноваженою особою бенефіціара, яка має право першого підпису згідно з карткою із зразками підписів бенефіціара.
Жодних інших умов та документів, які мають бути надані до гарантії зміст гарантії не містить.
Відповідач вважає, що банківська вимога № 286/7/166 від 11.01.2018 року підписана не уповноваженою особою, як-то: Міністром оборони України, не його першим заступником чи заступником або державним секретарем Міноборони, а заступником директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України - Лутченком О.М. в порушення п. 9 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 671 від 26.11.2014 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин).
На думку відповідача, довіреність № 220/476/д від 22.12.2017 року повинна містити спеціальне посилання у довіреності на уповноваження щодо правочинів укладених відповідно до бюджетних асигнувань на 2018 рік.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.
Як встановлено судом, банківська вимога № 286/7/155 від 11.01.2018 року підписана Заступником директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсі Міністерства оборони України, полковником - Лутченком О.М.
Відповідно до ч. 3 ст. 237 Цивільного кодексу України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Тобто за приписами вказаної статті представництво виникає на підставі договору, закону чи інших актів цивільного законодавства.
Зокрема, Положенням про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 26.11.2014 року № 671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 року № 730) визначено право Міністра оборони України видавати довіреності.
Відповідно до ст. 239 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.
За таких обставин, Заступник директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України, полковник - Лутченко О.М. уповноважений був підписувати вимогу № 286/7/155 від 11.01.2018 року від імені Міністерства оборони України, оскільки, діяв на підставі довіреностей № 220/331/д від 17.10.2017 року та № 220/476/д від 22.12.2017 року, виданих Міністром оборони України, тому посилання відповідача на неуповноваженість Лутченка О.М. підписувати вимогу є безпідставними.
Крім того, апеляційним господарським судом встановлено, що вимога позивача (кредитора) до гаранта про сплату грошової суми була надіслана ним у визначеному в гарантії порядку, відповідає вимогам, встановлених в гарантії, та отримана відповідачем у строки, встановлені в гарантії, що відповідачем не заперечується.
Врахувавши факт настання гарантійного випадку за гарантію № 5289-1217/EKL3v (порушення виконання принципалом зобов`язання з поставки товару у строк, визначений договором) та невиконання відповідачем (гарантом) обов`язку з виплати грошової суми у розмірі 28 474,20 грн за гарантією у встановлені в ній строки, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Вказана вище правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 01.04.2019 у справі № 910/2693/18.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Врахувавши факт настання гарантійного випадку за гарантію № 5289-1217/EKL3v (порушення виконання принципалом зобов`язання з поставки товару у строк, визначений договором) та невиконання відповідачем (гарантом) обов`язку з виплати грошової суми у розмірі 28 474,20 грн за гарантією у встановлені в ній строки, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
За таких обставин, апеляційна скарга Міністерства оборони України підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2019 року у справі № 910/1353/19 скасуванню.
Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 278, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :
1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2019 року у справі № 910/1353/19 задовольнити.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2019 року у справі № 910/1353/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Айбокс Банк (03150, м. Київ, вул. Ділова, 9а, код 21570492) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, код 00034022) 28 474,20 грн. забезпечення виконання договору, 1921,00 грн. витрат по оплаті судового збору за подачу позовної заяви та 2 881,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.
5. Матеріали справи № 910/1353/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді В.В. Сулім

Є.Ю. Пономаренко