РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2019Справа № 910/4363/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет"

до Акціонерного товариства "Київенерго"

про стягнення 117 953, 10 грн

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" (далі - ТОВ "АТБ-маркет", позивач) з позовом до Акціонерного товариства "Київенерго", яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (далі - АТ "Київенерго", відповідач) про стягнення попередньої оплати у сумі 117 953,10 грн.

У обґрунтування позовних вимог ТОВ "АТБ-маркет" вказує на те, що за укладеним між сторонами договором на постачання теплової енергії № 8363072-02 від 16.11.2015 р. позивач вніс попередню оплату в рахунок прогнозованого споживання теплової енергії в майбутніх періодах, проте, відповідач припинив свою діяльність у сфері теплопостачання, а договір № 8363072-02 від 16.11.2015 р. сторони розірвали, тому невикористану частину попередньої плати на суму 117 953,10 грн. відповідач зобов`язаний повернути у зв`язку із тим, що правова підстава на якій були набуті кошти відпала.

У позові, посилаючись на ст. 1212 ЦК України, ТОВ "АТБ-маркет" просить стягнути з відповідача невикористану попередню оплату у розмірі 117 953,10 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 10.04.2019 р. за вказаним позовом було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до правил, визначених ст.ст. 12, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Цією ж ухвалою сторонам надано строк, передбачений законом, для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов`язків.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у строк, визначений законом, надав відзив, у якому проти позову заперечив, зазначив, що позивачем не доведена належними доказами сума наявної у нього переплати за договором постачання теплової енергії № 8363072-02 від 16.11.2015 р. Також вказав, що позивач необгрунтовано застосував приписи ст. 1212 ЦК України, а тому підстав для повернення невикористаної попередньої оплати немає.

У свою чергу, позивач надав відповідь на відзив, у якій доводи відповідача відхилив та вказав на те, що правові підстави для утримання сплачених позивачем коштів відпали, тому відповідач забов`язаний їх повернути.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті спору та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 16.11.2015 р. між ТОВ "АТБ-маркет" (абонент, позивач) та АТ "Київенерго" (енергопостачальна організація, відповідач) був укладений договір № 8363072-02 на постачання теплової енергії (далі - договір).

Предметом цього договору є постачання, користування та своєчасна оплата в повному обсязі спожитої абонентом теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим договором (п. 1.1).

Згідно з п. 2.2.1 договору енергопостачальна організація зобов`язується постачати теплову енергію у гарячій воді на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону в кількості та обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору.

За умовами п. 2.3.2 договору абонент зобов`язався виконувати умови та порядок оплати в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку № 4 до договору.

Відповідно до п. 2 додатку № 4 до договору абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує енергопостачальній організації вартість, заявленої в договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця. У разі, якщо абонент розраховується за показниками приладів обліку, то при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, ця кількість перевищення самостійно сплачується абонентом не пізніше 28 числа поточного місяця (п. 3 додатку № 4 до договору).

Також пунктом 5 додатку № 4 передбачено, що абонент щомісячно з 12 по 15 число самостійно отримує у РТМ «Поділ» облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітній період; акт виконаних робіт; акт звірки на початок розрахункового періоду.

Договір набуває чинності з 01.10.2015 р. та діє до 31.12.2017 р. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п.п. 8.1, 8.4).

Згідно з ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Судом встановлено, що відповідно до договору постачання теплової енергії за ТОВ "АТБ-маркет" рахується попередня оплата у сумі 117 953,10 грн., яка не була використана відповідачем, що підтверджується актом звіряння розрахунків від 30.04.2018 р., підписаним обома сторонами.

Також судом встановлено, що 24 квітня 2018 р. Київською міською радою було прийнято рішення № 517/4581 про завершення укладеної із АТ "Київенерго" Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу міста Києва від 27.09.2001 року, з 30.04.2018 р. Таким чином, з 01.05.2018 р. АТ "Київенерго" припинило діяльність у сфері теплопостачання для юридичних та побутових клієнтів міста Києва у зв`язку із втратою дії пропозиції (оферти) із надання послуг у сфері теплопостачання.

Згідно з розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1693 від 27.12.2017 р. "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу міста Києва від 27 вересня 2001 р, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та АЕО "Київенерго", новим підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПрАТ "Київенерго", було визначено - КП "Київтеплоенерго".

На підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради № 591 від 10.04.2018 р., ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, отримало КП "Київтеплоенерго".

Отже, оскільки з 30.04.2018 р. АТ "Київенерго" було позбавлене права на провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам і у останнього була відсутня можливість в подальшому надавати зазначені послуги, то фактично, починаючи з 01.05.2018 р., теплова енергія позивачу відповідачем не поставлялась.

Також судом встановлено, що додатковою угодою від 27.04.2018 р. договір постачання теплової енергії з 30.04.2018 р. був розірваний сторонами, які погодили, що з 30.04.2018 р. припиняються зобов`язання енергопостачальної компанії перед абонентом щодо здійснення постачання теплової енергії, а грошові зобов`язання абонента, що виникли за договором, та залишаться невиконаними на дату підписання цієї угоди, підлягають виконанню до 01.10.2018 (п. 1 додаткової угоди).

Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з ч. 2 ст. 714 ЦК України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Згідно з п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» в разі розірвання договору, відповідно до частин другої і третьої статті 653 ЦК України, зобов`язання сторін припиняються з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором. Зі змісту цих норм випливає, що домовленість сторін про розірвання договору не виключає проведення між сторонами розрахунків за зобов`язаннями, що виникли до розірвання договору.

За приписами ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як вже зазначалось, у позивача (абонента) станом на вказану дату існувала переплата вартості наданих послуг з постачання теплової енергії на суму 117 953,10 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Проте, відповідач після розірвання цього договору доказів повернення позивачу суми переплати не надав. Отже, суд дійшов висновку про те, що вимоги про стягнення 117 953,10 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Поряд з цим, суд не погоджується з доводами позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зокрема, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). Тобто зобов`язання з безпідставного набуття та збереження майна можуть бути наслідком таких юридичних фактів: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Суд встановив, що грошові кошти у сумі 117 953,10 грн. були перераховані позивачем на підставі договору постачання теплової енергії № 8363072-02 від 16.11.2015 р., а відтак - набуті стороною зобов`язання на відповідній правовій підставі та у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству.

За змістом статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК України.

За таких обставин суд вважає, що спірні правовідносини сторін у даній справі не регулюються статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач, а тому позов задовольняється на підставі норм зобов`язального права. Суд виходить з того, що зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.06.2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду").

Відповідно до п. 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

За правилами ст. 129 ГПК України у разі задоволення позову, усі витрати, пов`язані з розглядом спору, зокрема по сплаті судового збору, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" до Акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення попередньої оплати у сумі 117 953,10 грн. задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Київенерго" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 31, ідентифікаційний код 00131305) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" (52005, Дніпропетровська обл., Дніпровський район, смт. Слобожанське, вул. Василя Сухомлинського, 76, ідентифікаційний код 30487219) попередню оплату у розмірі 117 953 (сто сімнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три) грн. 10 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

Повне судове рішення складено 11 червня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.