ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року Справа № 926/1062/19

За позовом Фізичної особи-підприємця Мазурика Сергія Миколайовича, м. Одеса

до Фізичної особи-підприємця Луканюка Руслана Федоровича, с. Іспас Вижницького району Чернівецької області

про стягнення заборгованості 839901,43 грн

Суддя О.В. Гончарук

Секретар судового засідання Балух-Бзовик М.В.

Представники:

від позивача не з`явився;

від відповідача не з`явився.

СУТЬ СПОРУ: Фізична особа-підприємець Мазурик Сергій Миколайович звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Фізичної особи-підприємця Луканюка Руслана Федоровича, в якому просить стягнути 839901,43 грн заборгованості.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2019 позовну заяву передано на розгляд судді Гончаруку О.В.

В обґрунтування свого позову, позивач посилається на те, що на підставі договору про відступлення права вимоги від 27.12.2018 він набув право вимоги, яке було відступлено йому первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю ІНТ`Л ТОЙС за договором комісії від 20.05.2016, згідно якого відповідач отримав у комінтента та не повернув товар (дитячі іграшки) на загальну суму 31130,52 доларів США, що станом на день звернення з позовом еквівалентно 839901,43 грн та відповідачем не сплачено.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 17.04.2019 відкрито провадження у справі з призначенням її до розгляду у підготовчому засіданні на 16.05.2019.

Ухвалою від 16.05.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.06.2019.

На день вирішення спору, 11.06.2019, сторони або представники сторін у судове засідання не з`явилися.

04 червня 2019 року на адресу Господарського суду Чернівецької області від позивача надійшла заява (вх. № 1927) про розгляд справи без його участі, в якій позивач також підтримує позов у повному обсязі.

Відповідач про причини своєї неявки у судове засідання суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надіслав. При цьому, судом з`ясовано, що відповідача повідомлено належним чином про час, місце та дату судового засідання, що не перешкоджає розгляду справи без участі відповідача.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив наступне.

20 травня 2016 року між фізичною особою-підприємцем Луканюком Русланом Федоровичем, як комісіонером, та товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТ`Л ТОЙС», як комітентом, укладено договір комісії, предметом якого є продаж відповідачем за комісійну плату переданого комітентом товару (дитячі іграшки).

За умовами п. 1.4. договору комісії від 20.05.2016 (Договір) вартість товару в накладних вказана в гривнях України з визначенням грошового еквіваленту в доларах США, а сума, що підлягає сплаті комісіонером комітенту за договором комісії визначається за офіційним курсом долара США на день здійснення платежу.

За умовами пунктів 2.1.5, 2.1.6 та 2.1.7 Договору відповідач, як комісіонер, прийняв на себе обов`язок щотижнево (кожного понеділка) перераховувати комітентові всі одержані кошти за продані товари сумарно за всіма договорами, укладеними за цей час.

Також, один раз на місяць відповідач повинен був надавати комітенту звіт про виконання договору комісії, а один раз на три місяці спільно з комітентом проводити інвентаризацію товару, отриманого за договором комісії.

Строк дії договору комісії від 20.05.2016 у відповідності до умов п. 9.2 цього договору закінчився 31.12.2016.

У відповідності до умов п. 9.4 договору комісії після спливу строку його дії сторони повинні здійснити взаєморозрахунки на протязі 10-ти календарних днів з дати закінчення строку дії договору та комісіонер повинен повернути комітенту товар, що залишився нереалізованим. Зіпсований, пошкоджений, а також товар, зовнішній вигляд якого не відповідає товарному вигляду, вважається реалізованим комісіонером та його вартість перераховується комітенту.

З матеріалів справи убачається що, за договором комісії від 20.05.2016 відповідач отримав від комітента товар, а саме: за видатковою накладною № 743 від 25.05.2016 - на суму 236 874,57 грн. (еквівалент 9 424,58 доларів США); за видатковою накладною № 770 від 30.05.2016 року - на суму 104 111,30 грн (еквівалент 4 141,92 доларів США); за видатковою накладною № 794 від 07.06.2016 - на суму 49 402,03 грн (еквівалент 977,22 доларів США); за видатковою накладною № 816 від 07.06.2016 - на суму 63 930,16 грн (еквівалент 1558,68 доларів США); за видатковою накладною № 807 від 08.06.2016 року - на суму 309 483,90 грн (еквівалент 12 398,40 доларів США); за видатковою накладною № 844 від 14.06.2016 року - на суму 59 062,72 грн (еквівалент 2 365,48 доларів США).

Згідно з видатковими накладними та відомістю розрахунків з контрагентами, станом на 11.08.2016, вартість товару, який був переданий відповідачу за договором комісії від 20.05.2016, в еквіваленті становить 31130,52 доларів США.

Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем комітенту отриманого за договором комісії від 20.05.20106 нереалізованого товару або доказів сплати за зазначений товар грошових коштів, у сумі еквівалентній 31130,52 доларів США.

25.07.2018 комітентом надіслано відповідачу претензію про повернення отриманого за договором комісії товару на загальну суму, еквіваленту 31 130,52 доларам США.

10.10.2018 року комітент звернувся до відповідача з вимогою про сплату грошових коштів за неповернутий товар.

Обидві претензії з боку відповідача залишились без задоволення та жодної відповіді на них матеріали справи не містять.

Згідно з трьохсторонньою угодою від 26.12.2018 про заміну сторони, відповідач погодив відступлення права вимоги за договором комісії від товариства «ІНТ`Л ТОЙС» на користь позивача.

Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 27.12.2018, товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТ`Л ТОЙС» відступило фізичній особі-підприємцю Мазурику Сергію Миколайовичу (позивачу) право вимоги за договором комісії від 20.05.2016.

Договір про відступлення права вимоги від 27.12.2018, що укладений між товариством «ІНТ`Л ТОЙС» та позивачем, є безоплатним, розрахунки між сторонами за ним не передбачені.

Первісним кредитором надіслано відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги за договором комісії від 20.05.2016 з реквізитами нового кредитора, однак новому кредитору відповідач також товар не повернув та грошові кошти не сплатив.

Правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст.ст. 173, 174 Господарського кодексу України (ГК України), як такі, що виникли з господарських договорів, і відповідно до ст. 1 ГК України є предметом його регулювання.

Відповідно до частини 2 статті 175 ГК України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько- господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 1011 ЦК України визначено, що за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно з ст. 1014 ЦК України, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться. Якщо комісіонер вчинив правочин на умовах більш вигідних, ніж ті, що були визначені комітентом, додатково одержана вигода належить комітентові.

У відповідності до положень ст. 1022 ЦК України після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. Комітент, який має заперечення щодо звіту комісіонера, повинен повідомити його про це протягом тридцяти днів від дня отримання звіту. Якщо такі заперечення не надійдуть, звіт вважається прийнятим.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 631 ЦК України передбачено, що строком є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов`язки відповідно до договору. Частиною 4 вказаної статті також встановлено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Тобто сторона договору повинна виконати свої обов`язки протягом строку дії договору, проте це не означає, що після спливу цього строку сторона договору звільняється від таких обов`язків.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України обумовлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Заміна кредитора у зобов`язання не впливає на його зміст.

Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 3 статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

В пункті 10.4 договору комісії від 20.05.2016 зазначено, що відступлення права вимоги та (або) переведення боргу за цим договором однією із сторін до третіх осіб допускається виключно за умови письмового погодження цього із іншою стороною.

Письмове погодження відповідача на відступлення права вимоги за договором комісії від 20.05.2016 підтверджується угодою про заміну сторони від 26.12.2018, в пункті 5 якої зазначено, що відповідач не заперечує проти заміни первісного комітента товариства «ІНТ`Л ТОЙС» на нового Комітента - позивача та укладення між первісним комітентом та новим комітентом Договору про відступлення права вимоги за Договором комісії від 20.05.2016 між первісним комітетом та комісіонером, і, підписуючи цю Угоду про заміну сторони, відповідач дає згоду на відповідне переведення всіх прав та зобов`язань з первісного комітента на нового комітента.

Стаття 513 ЦК України встановлює, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Таким чином, сторонами договору про відступлення права вимоги від 27.12.2018 виконані усі приписи законодавства щодо укладення такого роду правочинів, та у відповідача з 27.12.2018 виник обов`язок з виконання договору комісії від 20.05.2016 саме перед позивачем.

Строк дії договору комісії від 20.05.2016 закінчився 31.12.2016.

У відповідності до умов п. 9.4 договору після спливу строку дії договору комісії сторони повинні здійснити взаєморозрахунки на протязі 10-ти календарних днів з дати закінчення строку дії договору та комісіонер повинен повернути комітенту товар, що залишився нереалізованим.

Пунктом 2.1.8. договору комісії від 20.05.2016 передбачено, що в разі прострочення повернення комітенту нереалізованого комісіонером товару у строки, визначені цим договором, комісіонер сплачує комітенту вартість товару, визначену у видаткових накладних, за офіційним курсом долара США на день платежу.

Як вище зазначалось, відповідачем за договором комісії від 20.05.2016 на підставі видаткових накладних отримано товар на загальну суму, еквівалентну 32 866,28 доларам США.

Згідно із відомістю розрахунків з контрагентом Луканюком Р.Ф. за договором комісії від 20.05.2016, станом на 11.08.2016, вартість товару, який перебуває у відповідача та є неповернутим позивачу через прострочення з боку відповідача, в еквіваленті становить 31 130,52 доларів США.

Претензія позивача від 13.02.2019 з вимогою до відповідача сплатити кошти за неповернутий товар була отримана відповідачем 01.03.2016 залишена без відповіді.

Таким чином, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі, що становить еквівалент 31 130,52 доларів США.

Відповідно до частини 2 статті 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У п. 14 ч. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Таким чином, чинне законодавство дозволяє коригування розміру платежу, якщо він прив`язаний сторонами за договором до курсу іноземної валюти.

Відповідно до листа Верховного суду України від 01.07.2014 у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суди повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу.

Станом на дату подання позову (27.03.2019) офіційний курс гривні до долара США визначений Національним банком України у розмірі 26,98 грн за 1 долар США.

За таких умов позивачем вірно здійснено розрахунок суми позову, яка є заборгованістю відповідача перед позивачем на дату подання позову: сума заборгованості в доларах США - 31 130,52 доларів США; офіційний курс гривні України по відношенню до долара США за НБУ - 26,98 грн.; сума заборгованості в гривнях України - 839 901,43 грн. (31 130,52 * 26,98).

Частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В цілому, за результатами розгляду справи судом встановлено, що позивач обґрунтовано та правомірно просить стягнути з відповідача існуючу заборгованість, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 20, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Фізичної особи-підприємця Мазурика Сергія Миколайовича до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Руслана Федоровича про стягнення заборгованості в розмірі 839901,43 грн задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Луканюка Руслана ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), 839 901,43 грн заборгованості, що становить еквівалент 31 130,52 доларів США за курсом Національного банку України на день подання позову, а також судові витрати в розмірі 12 598,52 грн.

3. З набранням судовим рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Повне судове рішення складено 13.06.2019.

Суддя О.В. Гончарук