ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2019 року м. Дніпро Справа № 912/18/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кощеєва І.М. (доповідач),

суддів: Кузнецової І.Л., Подобєда І.М.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Приватного підприємства "Агростар"

на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 11.03.2019 р.

( суддя Кабакова В.Г., м. Кропивницький, повний текст рішення підписано 14.03.2019 р.)

у справі:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро",

( м. Монастирище, Черкаська область )

до відповідача Приватного підприємства "Агростар",

( с. Голикове, Олександрівський район, Кіровоградська область )

про стягнення 841 083,68 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" ( далі - ТОВ "Седна-Агро") до Приватного підприємства "Агростар" ( далі - ПП "Агростар" ) про стягнення заборгованості в розмірі 841 083,68 грн, з покладенням на Відповідача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на неналежне виконання Відповідачем зобов`язань за договором поставки ЗЗР 2016 № 018-БВ від 08.08.2016 р. та додатковою угодою № 1 від 26.03.2018 р. до вказаного договору, в частині оплати товару та санкцій.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 11.03.2019 р. позов задоволено частково - стягнуто з Приватного підприємства "Агростар" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" заборгованість в сумі 317 301,96 грн., а також 4 759,53 грн. судового збору та 13 350,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Провадження у справі в частині стягнення заборгованості в сумі 523 781,72 грн. закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Приватне підприємство "Агростар" подало апеляційну скаргу про скасування рішення Господарського суду Кіровоградської області від 11.03.2019 р. у справі № 912/18/19 в частині стягнення 87 112,27 грн. інфляційних збитків та прийняття в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення 87 112,27 грн.

В обгрунтування апеляційної скарги Скаржник посилається на те, що рішення в частині стягнення 87 112,27 грн. інфляційних збитків, які входять до складу загальної суми стягнутої з "Агростар" заборгованості в розмірі 317 301,96 грн. ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, всупереч фактичним обставинам справи.

Вважаючи, що положення п. 7.6 в частині зобов`язання Покупця сплатити Постачальнику суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення суперечать вимогам чинного законодавства України, Відповідач зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Покриття Позивачу матеріальних втрат від знецінення коштів передбачено умовами укладеного між сторонами Договору, а саме п. п. 3.1, 3.2, за рахунок коригування вартості Товару з урахуванням курсової різниці національної валюти до долара США на дату оплати в сторону збільшення. Вищезазначена правова позиція підтримана Касаційним господарським судом у постанові від 25.04.2018 р. у справі № 915/371/15.

Водночас, на думку Скаржника, вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов`язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України ( гривнях ) за офіційним курсом Національного банку України на день заявления відповідної вимоги ( крім випадків, коли стороною зобов`язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України ). При цьому стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України ( гривні ).

При цьому Скаржник зазначає, що висновок суду першої інстанції, щодо того, що збитки від інфляції нараховані па суму боргу без коригування в сторону збільшення згідно курсу долара США, а також здійснення Відповідачем часткової оплати заборгованості без дотримання умов п. 3.2 Договору не спростовують тієї обставини, що Позивач має право на здійснення відповідного донарахування у будь-який час і після задоволення позову у даній справі та виконання рішення, а тому стягнення в даному випадку ще й інфляційних втрат, нарахованих на борг у гривні, буде подвійною відповідальністю щодо завищеного відшкодування матеріальних втрат а невиконання зобов`язання, що суперечить нормам чинного законодавства.

Крім того, Скаржник повідомив суд апеляційної інстанції, що на розгляді у Господарському суді Черкаської області знаходиться справа № 925/255/19 за позовом ПП "Агростар" до ТОВ "Седна-Агро" про визнання недійсним п. 7.6 договору поставки, укладеного між сторонами в частині зобов`язання Покупця сплатити на користь Постачальника суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Від ТОВ "Седна-Агро", надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.

Зокрема, Товариство посилається на те, що судом першої інстанції зроблено правильний висновок на підставі належних та допустимих доказів, щодо спростування тверджень Ввідповідача про нарахування інфляційних втрат, оскільки, у Додатковій угоді № 1 від 26.03.2018 р., сторони погодили, що у зв`язку з порушенням Покупцем строків розрахунків визначених п. 4.1. Основного Договору та Специфікаціями в сумі 351 835,20 грн, Покупець погоджується та зобов`язаний сплатити Постачальнику суму основного боргу, а також санкції передбачені п. п. 7.3., 7.5., 7.6. основного договору поставки, які визначенні та погодженні сторонами за час прострочки в період з 08.08.2016 р. В тому числі в зазначеній додаткові угоді Покупець взяв на себе зобов`язання сплатити Продавцю в строк до 15.04.2018 суму збитків від інфляції ( п. 7.6. ), яка нарахована за період з 08.08.2016 р. та погоджена Покупцем до сплати на користь постачальника в сумі - 87 112,27 грн. З матеріалів позову, вбачається, що збитки від інфляції в сумі 87 112,27 грн. нараховано на суму боргу без коригування в сторону збільшення згідно курсу долара США.

Товариство також вказує на те, що що стягнення коригування ціни товару до курсу іноземних валют, відповідно до пункту 3.1. та 3.2. договору поставки, не було предметом розгляду даної справи № 912/18/19 та позовних вимог Позивача.

Крім того, Товариство зазначає про те, неправильним є посилання Відповідача в апеляційній скарзі на певну постанову Касаційного господарського суду від 25.04.2018 p., оскільки предмети розгляду вказаної справи є різними, порівняно з предметом розгляду даної справи, а тому посилання на вказану постанову є помилковим та недоречним.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Кузнецова І.Л., Подобєд І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.04.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Агростар". Розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 21.05.2019 р.

21.05.2018 р. в систему "Діловодство спеціалізованого суду" внесено інформаційну довідку, відповідно до якої та з урахуванням п. 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Дніпропетровському апеляційному господарському суді, у зв`язку з перебуванням у відпустці члена колегії - судді Подобєда І. М. розгляд справи № 912/18/19 в судовому засіданні не відбувся.

Після усунення обставин, пов`язаних із відпусткою члена колегії - судді Подобєда І. М., ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.05.2019 р. розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства "Агростар" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 11.03.2019 р. у справі № 912/18/19 призначено в судове засідання на 11.06.2019 р.

Ухвала Центрального апеляційного господарського суду від 22.05.2019 р. у справі № 904/18/19 про призначення апеляційної скарги до розгляду на 11.06.2019 р. направлялась на адресу учасників судового процесу в порядку приписів ст. 242 ГПК України та з дотриманням вимог ч. 4 ст. 120 ГПК України.

Крім того, ухвалу суду від 22.05.2019 р. було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Відповідач не скористався своїм правом участі в судовому засіданні 11.06.2019 р., хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце його проведення, про що також свідчить відбиток штампу реєстрації вихідної кореспонденції, що міститься на зворотному боці ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні про відправлення її копій сторонам і є доказом належного повідомлення учасників спору про дату, час та місце судового засідання відповідно до пунктів 3.5.2., 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України.

З огляду на те, що явка сторін не визнавалась судом обов`язковою, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком, та враховуючи що інформація про стан судових справ є відкритою і кожна заінтересована особа може дізнатися про прийняті судом рішення за допомогою, зокрема, Єдиного державного реєстру судових рішень, і сторони мають цікавитися станом відомих їм судових проваджень, а також те, що розгляд апеляційної скарги обмежений процесуальними строками, зокрема ст. 273 ГПК України, а чергове відкладення справи призведе лише до необґрунтованого затягування розгляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності представника Відповідача.

Застосовуючи згідно статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

У судовому засіданні, яке відбулося 11.06.2019 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Позивача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 08.08.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" ( Постачальник ) та Приватним підприємством "Агростар" ( Покупець ) укладено Договір поставки № ЗЗР 2016 №018-БВ ( а. с. 16-18 ), відповідно до п.1.1. якого Постачальник зобов`язується продати та поставити Покупцеві засоби захисту рослин ( далі Товар ), а Покупець зобов`язується приймати зазначений Товар і оплачувати його вартість згідно встановленого цим Договором порядку. Поставка товару здійснюється за рахунок Постачальника, згідно замовлень Покупця, за умови наявності товару на складі Постачальника. Замовлення можуть подаватися Покупцем шляхом надіслання Постачальнику відповідних повідомлень телефонним зв`язком, електронною поштою, факсом або поштою.

Асортимент, номенклатура, кількість, ціна, строки оплати та характеристики товару визначаються сторонами на підставі замовлення Покупця та виходячи з наявності товару на складі Постачальника й вказуються у відповідній Специфікації та видаткових накладних, які складають невід`ємну частину цього Договору ( п.1.2. Договору ).

Згідно п. 2.2.1. Договору Покупець зобов`язаний оплатити товар в строки та на умовах, передбачених договором та/або Специфікаціями ( додатковими угодами, якщо вони були укладені ) до нього шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника.

П. 3.1. Договору передбачено, що ціна товару та/або його окремої партії визначається та вказується в Специфікаціях до цього Договору та/або видаткових накладних на дату їх складення, що є невід`ємними частинами. Сторони встановлюють та вказують ціну товару (та/або кожної партії товару) у національній валюті України - гривні, а також визначають її грошовий еквівалент в іноземній валюті, доларах США та/або ЄВРО про що зазначають в Специфікаціях.

Покупець зобов`язується здійснити оплату за товар у строки (терміни) встановлені в Специфікаціях до цього Договору ( п. 4.1. Договору ).

Відповідно до п. 5.1. Договору поставка товару здійснюється на умовах DAP - склад Покупця за адресою: 27333, Кіровоградська область, Олександрівський район, с. Голикове, відповідно до Правил ІСС з використання термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі "ІНКОТЕРМС", які застосовуються сторонами з урахуванням особливостей, пов`язаних з внутрішньодержавним характером цього Договору, а також тих особливостей, які випливають з умов цього Договору.

Приймання-передача товару здійснюється уповноваженими представниками сторін та оформлюється шляхом підписання відповідних видаткових накладних на товар. Датою поставки товару вважається дата вказана у видаткових накладних на відпуск товару ( п. 5.2. Договору ).

Цей Договір вважається укладеним з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2016 р. включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань за цим Договором ( п. 10.1. Договору ).

08.08.2016 р. між сторонами підписано Специфікацію № 1 ( а. с. 19 ), відповідно до якої Постачальник зобов`язався поставити наступний товар: Реглон Супер, кількістю 1 200,00 л, вартістю 351 835,20 грн з ПДВ, що еквівалентно 14 169,60 дол. США.

Відповідно до Специфікації № 1 Покупець зобов`язаний оплатити загальну вартість товару, зазначену в даній специфікації до 08.08.2016 р.

Як встановлено судом першої інстанції, Постачальником на виконання умов Договору, поставлено Приватному підприємству "Агростар" товар на суму 351 835,20 грн., що підтверджується видатковою накладною № 4762 від 09.08.2016 р., довіреністю Відповідача на отримання ТМЦ № 42 від 08.08.2016 р., товарно-транспортною накладною № РТУ4762 від 09.08.2016 р. ( а. с. 21-25 ). Проте, Покупець грошові зобов`язання по Договору поставки не виконав повністю, грошові кошти не сплатив, у зв`язки з чим виникла заборгованість у розмірі 351 835,20 грн.

26.03.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" та Приватним підприємством "Агростар" укладено Додаткову угоду № 1 до договору поставки ЗЗР2016 № 018-БВ від 08.08.2016 р. ( далі - Додаткова угода № 1, а. с. 20 ), відповідно до п. 1 якої сторони прийшли до взаємної згоди продовжити строк дії Основного договору до 30.12.2018 р.

Згідно п. 2 Додаткової угоди № 1 сторони встановили, а Покупець підтвердив, що станом на момент укладення даної додаткової угоди, прострочена основна заборгованість Покупця перед Постачальником за отриманий товар по договору поставки ЗЗР2016 №018-БВ від 08.08.2016 р. та Специфікації до нього складає 351 835,20 грн., які Покупець був зобов`язаний сплатити в строк до 08.08.2016 р., однак Покупець не виконав повністю свого зобов`язання станом на момент укладення цієї угоди, чим порушив строк розрахунків, який визначений п. 4.1. Основного Договору поставки та Специфікаціями.

П. 3 Додаткової угоди сторони передбачили, що в зв`язку з порушенням Покупцем строків розрахунків, визначених п. 4.1. Основного Договору поставки та Специфікаціями в сумі - 351 835,20 грн., Покупець погоджується та зобов`язаний в добровільному порядку сплатити Постачальнику суму основного боргу, а також санкції передбачені п. п. 7.3., 7.5., 7.6. Основного договору поставки, які визначені та погоджені Сторонами за час прострочки в період з 08.08.2016 р. в таких сумах: Покупець зобов`язаний сплатити Продавцю в строк до 15.04.2018 р. суму 30 % річних ( п. 7.6. ), яка нарахована за період з 08.08.2016 та погоджена Покупцем в сумі - 171 946,52 грн.; Покупець зобов`язаний сплатити Продавцю в строк до 15.04.2018р. суму пені ( п. 7.3. ), яка нарахована за період з 08.08.2016 р. та погоджена Покупцем до сплати на користь постачальника в сумі - 159 822,65 грн.; Покупець зобов`язаний сплатити Продавцю в строк до 15.04.2018 р. суму штрафу в розмірі 20 % від суми заборгованості ( п. 7.5. ), який нарахований на суму заборгованості та погоджений Покупцем до сплати на користь Постачальника в сумі - 70 367,04 грн.; Покупець зобов`язаний сплатити Продавцю в строк до 15.04.2018 р. суму збитків від інфляції ( п. 7.6. ), яка нарахована за період з 08.08.2016 р. та погоджена Покупцем до сплати на користь постачальника в сумі - 87 112,27 грн.

П. 4 Додаткової угоди, сторони встановили, що нарахування санкцій, передбачених п. п. 7.3., 7.5., 7.6. Основного Договору поставки та їх сплата, не звільняє Покупця від зобов`язання сплатити Продавця основний борг відповідно до строків, які визначені Основним договором та Специфікаціями до нього.

Проте, як встановлено місцевим господарським судом Приватне підприємство "Агростар" не виконало, як визначене Договором основне зобов`язання в строки до 08.08.2016 р., так і не виконало і зобов`язання про добровільну оплату грошових зобов`язань визначених Додатковою угодою № 1 в строк до 15.04.2018 р.

З метою досудового врегулювання спору, позивач направляв відповідачу вимоги: 13.09.2018 р. № 35/В/А, 27.11.2018 р. № 42/В/А, в яких зобов`язував відповідача сплатити заборгованість за Договором поставки та Додатковою угодою №1 до нього.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки. Відповідно, до правовідносин, що виникли між сторонами на підставі даного договору, слід застосовувати положення законодавства, що регулюють правовідносини поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених вказаним Кодексом.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пославшись на підтвердження матеріалами справи поставки товару Відповідачеві на загальну суму 351 835,20 грн. і її не оплати, господарський суд дійшов висновку, що обов`язок Позивача перед Відповідачем по поставці товару виконано, що не заперечується Відповідачем. Відповідачем також не заперечується факту прийняття товару, що підтверджується видатковою накладною, товарно-транспортною накладною. Судом також встановлено, що строк виконання зобов`язання є таким, що настав.

Місцевим господарським судом враховано, що Додатковою угодою №1 від 26.03.2018 р. сторони погодили, що у зв`язку з порушенням Покупцем строків розрахунків визначених п.4.1. Основного Договору та Специфікаціями в сумі 351 835,20 грн, Покупець погоджується та зобов`язаний сплатити Постачальнику суму основного боргу, а також санкції передбачені пунктами 7.3., 7.5., 7.6. основного договору поставки, які визначенні та погодженні сторонами за час прострочки в період з 08.08.2016 р., в таких сумах: Покупець зобов`язаний сплатити Продавцю в строк до 15.04.2018 суму 30% річних (п.7.6.), яка нарахована за період з 08.08.2016 та погоджена Покупцем в сумі - 171 946,52 грн; Покупець зобов`язаний сплатити Продавцю в строк до 15.04.2018 суму пені (п.7.3.), яка нарахована за період з 08.08.2016 та погоджена Покупцем до сплати на користь постачальника в сумі - 159 822,65 грн; Покупець зобов`язаний сплатити Продавцю в строк до 15.04.2018 суму штрафу в розмірі 20% від суми заборгованості (п.7.5.), який нарахований на суму заборгованості та погоджений Покупцем до сплати на користь Постачальника в сумі - 70 367,04 грн; Покупець зобов`язаний сплатити Продавцю в строк до 15.04.2018 суму збитків від інфляції (п.7.6.), яка нарахована за період з 08.08.2016 та погоджена Покупцем до сплати на користь постачальника в сумі - 87 112,27 грн.

Проте, у процесі розгляду справи по суті Відповідачем було сплачено частково заборгованість на суму 523 781,72 грн згідно платіжних доручень № 1096 від 28.12.2018, р. № 51 від 05.02.2019 р., № 74, №75 від 11.03.2019 р., що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи, що Позивачем було визнано вказані оплати в рахунок погашення заборгованості в загальній сумі 841 083,68 грн., суд прийняв надані платіжні доручення в якості доказів погашення 523 781,72 грн заборгованості.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, відповідно до якого господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору, суд прийшов до висновку про закриття провадження у справі № 912/18/19 в частині стягнення 523 781,72 грн заборгованості.

В основу оскаржуваного рішення покладено висновок місцевого господарського суду про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення позових вимог ТОВ "Седна-Агро" в сумі 317 301,96 грн.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення місцевого суду скасувати в частині стягнення 87 112,27 грн. інфляційних збитків та прийняття в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення 87 112,27 грн.

Узагальнені доводи апеляційної скарги: рішення в частині стягнення 87 112,27 грн. інфляційних збитків, які входять до складу загальної суми стягнутої з "Агростар" заборгованості в розмірі 317 301,96 грн. ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, всупереч фактичним обставинам справи. При цьому стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України ( гривні ).

Ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, погоджується з висновками суду попередньої інстанції про наявність підстав для стягнення 87 112,27 грн. збитків від інфляції (п.7.6.), яка нарахована за період з 08.08.2016 р. та погоджена Покупцем до сплати на користь Постачальника, згідно укладеної між сторонами Додаткової угоди № 1 від 26.03.2018 р., з огляду на таке.

У Додатковій угоді № 1 від 26.03.2018 р., сторони погодили, що у зв`язку з порушенням Покупцем строків розрахунків визначених п. 4.1. Основного Договору та Специфікаціями в сумі 351 835,20 грн., Покупець погоджується та зобов`язаний сплатити Постачальнику суму основного боргу, а також санкції передбачені п. п. 7.3., 7.5., 7.6. основного договору поставки, які визначенні та погодженні сторонами за час прострочки в період з 08.08.2016 р.

В зазначеній Додаткові угоді Покупець взяв на себе зобов`язання сплатити Продавцю в строк до 15.04.2018 р. суму збитків від інфляції ( п. 7.6. ), яка нарахована за період з 08.08.2016 р. та погоджена Покупцем до сплати на користь Постачальника в сумі - 87 112,27 грн.

В апеляційній скарзі Скаржник не спростовує, правильних висновків суду першої інстанції, що відповідно до вищевказаної додаткової угоди, Відповідач визнав прострочку оплати товару та зобов`язався в добровільному порядку сплатити також санкції передбачені, зокрема, п. 7.6. Договору (інфляційні) у визначеній сумі.

З матеріалів позову, вбачається, що збитки від інфляції в сумі 87 112,27 грн. нараховано на суму боргу без коригування в сторону збільшення згідно курсу долара США.

Договір поставки ЗЗР 2016 № 018-БВ від 08.08.2016 р. та Додаткова угода № 1 до нього чинні, не визнані недійсними, тому зобов`язання по ним підлягають виконанню.

Таким чином, умови визначені Додатковою угодою № 1 є грошовими зобов`язаннями Відповідача, які підлягають до виконання Відповідачем у строки ( 15.04.2018 р. ) та на умовах визначених вказаними правочинами.

Щодо тверджень Відповідача у скарзі, про розгляд справи № 925/255/19 про визнання недійсним п. 7.6 договору поставки, то колегія суддів зазначає, що рішенням Господарського суду Черкаської області від 23.05.2019 р. у справі № 925/255/19 відмовлено у задоволені позову ПП "Агростар" про визнання недійсним п. 7.6. договору поставки ЗЗР 2016 № 018-БВ від 08.08.2016 р., укладеного між ПП "Агростар" та ТОВ "Седна-Агро", в частині зобов`язання Покупця сплатити на користь постачальника суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції відмовлено.

Стосовно посилання Скаржника на постанову Верховного Суду від 25.04.2018 p. у справі № 915/371/15, то як слушно зауважив Позивач - посилання на вказану постанову є помилковим, оскільки предмети розгляду вказаної справи є різними, порівняно з предметом розгляду даної справи, а тому не можуть бути застосовані до правовідносин, що склалися між сторонами.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агростар" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 11.03.2019 р. у справі № 912/18/19 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Постанова складена у повному обсязі 12.06.2019 року

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя І.М. Подобєд