ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Черкаси справа № 925/120/19

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Нестеренко А.М., за участю представників сторін: позивача Житнікової Т.А. за довіреністю, відповідача Давидюка А.Ю. самопредставництво за посадою (т.в.о. директора), у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом Черкаської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «МГК-Черкаси» про стягнення 237918 грн. 41 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Черкаська міська рада звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «МГК-Черкаси» (далі відповідач) про стягнення 237918 грн. 41 коп. збитків за фактичне користування земельною ділянкою без належного оформлення права користування нею, та відшкодування судових витрат.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивачем надано відповідачу, як власнику нежитлових будівель, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,2225 га, на якій знаходиться вищезазначене майно відповідача, проте, останній в період з 30.03.2017 року по 31.07.2018 року використовував зазначену земельну ділянку безоплатно, без правоустановчих документів, чим спричинив позивачу спірні збитки у вигляді неотриманих сум орендної плати за землю.

Ухвалою суду від 05.02.2019 року позовна заява прийнята до розгляду, по ній відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Відповідач в особі свого представника 27.02.2019 року подав відзив на позов (вх. № 6298/19, а.с. 35-39), у якому позов не визнав з підстав його необґрунтованості, безпідставності позовних вимог та відсутності в його діях ознак спірного правопорушення, а саме:

на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30.03.2017 року, відповідач придбав у ПАТ «Українська інноваційно-фінансова компанія» нежитлові будівлі загальною площею 2909,9 кв.м., що розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером : НОМЕР_1 :006: НОМЕР_2 , площа якої, згідно геодезичних обмірів становить 2,2225 га. На виконання вимог ст. 123 ЗК України, 10.05.2017 року відповідач звернувся до виконавчого комітету Черкаської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та додав всі необхідні документи. В порушення вимог п. 3 ст. 123 ЗК України, позивач лише 12.04.2018 року прийняв рішення № 2-3324, яким відповідачу надав дозвіл на розроблення документації із землеустрою на вищезазначену земельну ділянку. 01.08.2018 року відповідач розробив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та подав позивачу заяву про надання цієї земельної ділянки в оренду. Проте, позивач, станом на день подання даного позову, заяву відповідача не розглянув, жодної відповіді не надав, чим порушив п. 6 ст. 123 ЗК України;

01.06.2017 року відповідачем і ПАТ «Українська інноваційно-фінансова компанія» був укладений договір про компенсацію сплати земельного податку, згідно з яким, ПАТ «Українська інноваційно-фінансова компанія», як попередній власник нежитлових приміщень, розташованих на земельній ділянці, площею 2,2225 га та орендар цієї земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 Черкаси, просп. Хіміків, 74, продовжував сплачувати земельний податок, а позивач компенсовував йому цю суму, як це визначено у листах ДФСУ від 13.12.2017 року № 2972/6/99-99-12-02-03-15/ІПК, від 15.01.2018 року № 136/6/99-99-12-02-03-15/ІПК , від 12.06.2017 року № 595/6/99-99-12-02-03-15-ІПК та від 19.02.2016 року № 3678-6-99-95-42-01-16-01, тобто відповідачем добросовісно сплачувалася плата за землю у доступний, у той період користування земельною ділянкою, спосіб;

на лист позивача з вимогою підписати договір про відшкодування збитків (неодержаного доходу) на суму 208298 грн. 02 коп. та на рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради № 942 від 09.10.2018 року, відповідачем направлені заперечення, залишені позивачем поза увагою;

позивачем у позовній заяві недоведений факт спричинення йому відповідачем спірних збитків, оскільки не оформлення відповідного договору оренди землі та ненадходження сум орендної плати за користування цією землею відповідачем, відбулося через протиправну поведінку саме позивача. Із зазначених підстав відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 28.03.2019 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

В засіданнях суду позивач в особі свого представника позов, з підстав і в розмірі, викладених у позовній заяві підтримала і просила задовольнити повністю, відповідач в особі свого представника позов не визнав і просив суд відмовити у його задоволенні повністю з підстав, викладених у відзиві на позов та поясненнях в засіданнях суду.

Згідно з ст.ст. 233, 240 ГПК України, у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі з таких підстав.

30.03.2017 року між публічним акціонерним товариством «Українська іноваційно-фінансова компанія», як продавцем, та відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю «МГК -Черкаси» були укладі договори купівлі-продажу нерухомого майна з відстроченням платежів (далі - договори купівлі-продажу а.с. 20-21, 22-24), згідно з якими відповідач набув право приватної власності на нежитлову будівлю (ІІІ виробництво), яка складається із будівлі газоочистки від сірководню літ Ф-ІІ, ФІ-І, Ф2-ІІ, Ф3-1, загальною площею 2909,0 кв.м. та нежитлову будівлю (ІІІ виробництво), яка складається з будівлі газорятувальної станції літ. Щ, які розташовані за адресою: місто Черкаси, просп. Хіміків, буд. 74.

Із Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 83902362 від 30.03.2017 року, вбачається, що право власності на нежитлову будівлю (виробництво ІІІ) зареєстроване 30.03.2017 року за відповідачем (а.с. 24).

01.06.2017 року між приватним акціонерним товариством «Українська іноваційно-фінансова компанія», з однієї сторони (в тексті цього договору сторона-1), та відповідачем (сторона-2), з іншої сторони, укладено договір компенсації сплати земельного податку (а.с. 40), у якому сторони домовилися про наступне:

оскільки, згідно договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 30.03.2017 року від сторони-1 до сторони-2 перейшли у власність нежитлові будівлі, що розташовані на земельній ділянці за кадастровим номером НОМЕР_3 , і сторони погодили, що загальна площа земельної ділянки на якій розташовані передані у власність нежитлові будівлі становить 2,2225 га і вона входить у загальну площу 21,3210 га земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 :006:0025, а сторона-1 проводить оплату земельного податку за загальну земельну ділянку, то сторони узгодили проведення компенсації сплати земельного податку під переданими у власність нежитловими будівлями (п.п. 1-3);

компенсація земельного податку має нараховуватися до моменту оформлення строною-2 договору оренди земельної ділянки під нежитловими будівлями (п.2).;

сторони погодили, що нарахування компенсації сплати земельного податку має відбуватися згідно отриманої нормативної грошової оцінки земельної ділянки та на снові проведеною стороною-1 оплати земельного податку в пропорційному відношенні до узгодженої в даному договорі загальної площі земельної ділянки під переданими у власність нежитловими приміщеннями з 30.03.2017 року (п.5);

сторони погодили, що сторона-2 компенсовує стороні-1 сплачений земельний податок на підставі виставленого рахунку та наданого розрахунку компенсації земельного податку, до повідомлення стороною-2, в письмовому вигляді, про укладення стороною-2 договору оренди земельної ділянки.

Зазначений договір підписаний представниками його сторін, скріплений їхніми печатками, набрав законної сили з моменту підписанні і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

10.05.2017 року відповідач звернувся до позивача із заявою про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,2225 га в оренду по АДРЕСА_1 під нежитлові будівлі (а.с. 102).

12.04.2018 року Черкаська міська рада прийняла рішення № 2-3324 «Про надання ТОВ «МГК-Черкаси» дозволу на розроблення документації із землеустрою по просп. Хіміків, 74», у якому вирішила, зокрема, надати відповідачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,2225 га в оренду по АДРЕСА_3 .. Хіміків, 74 під нежитлові будівлі; зобов`язати відповідача укласти з Черкаською міською радою договір про відшкодування збитків (неодержаного доходу) за час фактичного користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 з моменту набуття права власності на нежитлові приміщення у порядку, встановленому чинним законодавством (а.с. 14).

Із витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки по просп. Хіміків в м. Черкаси від 05.05.2018 року № 93770/25-18, кадастровий номер :05:006:0025, вбачається, що її нормативна грошова оцінка становить 53193251,10 грн. (а. с. 25).

25.06.2018 року позивач направив відповідачу лист № 3110-01-25 у якому просив, на виконання п. 2 рішення Черкаської міської ради від 12.04.2018 року № 2-3324, підписати договір про відшкодування збитків (неодержаного доходу) за період використання земельної ділянки по просп. Хіміків, 74 без правовстановлюючих документів (а.с. 26 з додатком на а.с. 27).

10.07.2018 року відповідач у відповідь на вищезазначений лист, направив позивачу лист за вих. № 446, отриманий відповідачем 24.07.2018 року, в якому відмовився підписувати договір про відшкодування збитків (неодержаного доходу) з підстав його недоцільності (а.с. 103-104).

25.07., 15.08.2018 року позивач направив відповідачу листи № 4237-01-25, № 4660-01-25 відповідно, із повідомленням про дату, час та місце засідання комісії для визначення збитків власникам землі та землекористувачам і втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва в м. Черкаси із пропозицією прийняти участь в цьому засіданні (а. с. 28-29).

Рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 09.10.2018 року № 942 «Про затвердження акту про визначення збитків власнику землі від 22.08.2018 № 22-2018» (а. с. 16) затверджено Акт про визначення збитків власнику землі від 22.08.2018 року № 22-2018, складений комісією для визначення збитків власникам землі та землекористувачам і втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва в м. Черкаси. Підставою для визначення і відшкодування збитків є неодержання територіальною громадою доходів за час фактичного користування відповідачем земельною ділянкою, на якій розташоване майно за адресою: АДРЕСА_1 , без документів, що посвідчують право на землю. У п. 2 цього рішення боржнику встановлено термін не пізніше одного місяця з дня прийняття цього рішення відшкодувати визначені збитки.

Із Акта про визначення збитків власнику землі від 22.08.2018 року № 22-2018 (а. с. 17-19) і Розрахунку збитків за час фактичного користування відповідачем земельною ділянкою ТОВ «МГК-Черкаси» по просп. Хіміків, 74 (а.с. 15) вбачається, що комісією позивача з урахуванням встановлених обставин і заперечень представника відповідача визначено збитки у виді неодержаного Черкаською міською радою доходу за час фактичного користування відповідачем земельною ділянкою по АДРЕСА_1 за період з 30.03.2017 року (дати набуття права власності на нежитлові будівлі) по 31.07.2018 року у сумі 237918 грн. 41 коп.

Листом № 2213/18-08 від 26.11.2018 року Департамент управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради надав інформацію про те, що відповідачем рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 09.10.2018 року № 942 не виконано, сума збитків міському бюджету не відшкодована (а.с. 19).

28.11.2018 року відповідач направив позивачу заперечення на рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 09.10.2018 року № 942 «Про затвердження акту про визначення збитків власнику землі від 22.08.2018 № 22-2018» з вимогою його скасувати, як незаконне (а.с. 105-107).

Із платіжних доручень № 2042 від 18.07.2018 на суму 60000 грн., № 1913 від 25.06.2018 на суму 63555,17 грн., № 1893 від 20.06.2018 на суму 60000 грн., № 1765 від 29.05.2018 на суму 43555,17 грн., № 1745 від 23.05.2018 на суму 40000 грн., № 1696 від 14.05.2018 на суму 40000 грн., № 1631 від 25.04.2018 на суму 63555,17 грн., № 1592 від 19.04.2018 на суму 60000 грн., № 1461 від 23.03.2018 на суму 63555,17 грн., № 1436 від 21.03.2018 на суму 60000 грн., № 1281 від 23.02.2018 на суму 83555,17 грн., № 1272 від 20.02.2018 року на суму 40000 грн., № 1201 від 29.01.2018 на суму 44053,31 грн., № 1167 від 19.01.2018 на суму 40000 грн., № 1137 від 17.01.2018 на суму 40000 грн., № 1075 від 27.12.2017 на суму 68020,15 грн., № 1025 від 18.12.2017 на суму 30000 грн., № 992 від 13.12.2017 на суму 30000 грн., № 899 від 27.11.2017 на суму 38020,15 грн., № 880 від 23.11.2017 на суму 30000 грн., № 866 від 20.11.2017 на суму 30000 грн., № 849 від 16.11.2017 на суму 30000 грн., № 714 від 24.10.2017 на суму 38020,15 грн., № 701 від 19.10.2017 на суму 30000 грн., № 697 від 18.10.2017 на суму 30000 грн., № 662 від 10.10.2017 на суму 30000 грн., № 560 від 18.09.2017 на суму 48020,15 грн., № 537 від 15.09.2017 на суму 40000 грн., № 525 від 14.09.2017 на суму 40000 грн., № 438 від 22.08.2017 на суму 48020,15 грн., № 423 від 21.08.2017 на суму 40000 грн., № 405 від 17.08.2017 на суму 40000 грн., № 268 від 26.07.2017 на суму 38020,15 грн., № 251 від 24.07.2017 на суму 30000 грн., № 247 від 20.07.2017 на суму 30000 грн., № 180 від 11.07.2017 на суму 30000 грн., № 127 від 26.06.2017 на суму 38020,15 грн., № 94 від 19.06.2017 на суму 30000 грн., № 73 від 15.06.2017 на суму 30000 грн., № 64 від 13.06.2017 на суму 30000 грн., № 10101 від 29.05.2017 на суму 38020,15 грн., № 10080 від 24.05.2017 на суму 30000 грн., № 10074 від 22.05.2017 на суму 30000 грн., № 10031 від 18.05.2017 на суму 30000 грн., № 9976 від 27.04.2017 на суму 28020,15 грн., № 9946 від 24.04.2017 на суму 40000 грн., № 9938 від 20.04.2017 на суму 30000 грн., № 9910 від 13.04.2017 на суму 30000 грн., № 9825 від 28.03.2017 на суму 38020,15 грн., № 9790 від 22.03.2017 на суму 30000 грн., № 3770 від 17.03.2017 на суму 30000 грн., № 9745 від 14.03.2017 на суму 30000 грн., № 9855 від 27.02.2017 на суму 48020,20 грн. вбачається, що публічним акціонерним товариством «Українська іноваційно-фінансова компанія», сплачувався земельний податок за земельну ділянку по просп. Хіміків, 74 в м. Черкаси за період з лютого 2017 року по липень 2018 року (а.с. 49-101).

У засіданнях суду представник відповідача пояснив, що земельна ділянка, за користування якою позивач просить стягнути спірні збитки, входить до складу земельної ділянки за кадастровим номером :05:006:0025, яка належить до комунальної власності, а її частини по відповідних межах орендуються кількома орендарями, в тому числі і публічним акціонерним товариством «Українська іноваційно-фінансова компанія». За період, за який заявлені до стягнення спірні збитки, саме публічним акціонерним товариством «Українська іноваційно-фінансова компанія» сплачувався в повній мірі земельний податок, в тому числі і за земельну ділянку, якою користується відповідач, а відповідач компенсовував публічному акціонерному товариству «Українська іноваційно-фінансова компанія» суми такої сплати у визначеному сторонами розмірі з розрахунку площі земельної ділянки. Таким чином, по суті, спірні збитки, заявлені до стягнення позивачем, відповідачем уже сплачені у визначений ним спосіб, тому жодних матеріальних втрат позивач не поніс.

Позивач вважає, що відповідач свого обов`язку із сплати спірних збитків не виконав, тому 12.12.2018 року направив відповідачу претензію із вимогою про сплату таких збитків (а.с. 108), яка залишена останнім без відповіді і виконання, що стало підставою для звернення позивача із даним позовом до суду.

Отже, предметом спору у справі, що розглядається є вимога про стягнення збитків у виді неодержаного позивачем - Черкаською міською радою доходу за час фактичного користування відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю «МГК-Черкаси» земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: м. Черкаси, просп. Хіміків, 74 за період з 30.03.2017 року по 31.07.2018 року у розмірі 237918 грн. 41 коп.

Спірні правовідносини сторін виникли із обставин завдання позивачу майнової (матеріальної) шкоди внаслідок тимчасового самовільного зайняття і використання відповідачем земельної ділянки, що належить до комунальної власності міста, без оформлення правовстановлюючих документів на неї і без плати за користування.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків (господарських зобов`язань) визначені, відповідно, ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України. Ними, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі (ст. 11 ч. 2 п. 3 ЦК), заподіяння шкоди суб`єкту господарювання (ст. 174 ч. 1 абз. 4 ГК).

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є одним із способів захисту цивільних прав (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Статтею 13 Конституції України, частинами 4, 5 статті 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно з ч. 1 ст. 206 ЗК України, використання землі в Україні є платним, об`єктом плати за землю є земельна ділянка.

Статтею 22 ЦК України передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно з ч. 1 цієї статті особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, відповідно до ч. 2 цієї статті, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

За змістом статті 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з частинами 1, 2 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

З огляду на приписи статті 182, частини другої статті 331, статті 657 ЦК України, набувач нерухомого майна вправі вимагати оформлення відповідних прав на земельну ділянку, зайняту нерухомістю, з моменту державної реєстрації переходу права власності на нерухоме майно.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач набув право власності на нерухоме майно 30.03.2017 року та 10.05.2017 року звернувся до позивача із заявою про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,2225 га в оренду по АДРЕСА_1 під нежитлові будівлі. Черкаська міська рада 12.04.2018 року прийняла рішення № 2-3324 «Про надання ТОВ «МГК-Черкаси» дозволу на розроблення документації із землеустрою по просп. Хіміків, 74».

Станом на дату подання позовної заяви, сторонами не укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,2225 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Хіміків, АДРЕСА_1 , на якій розташовані нежитлові будівлі, що належать відповідачу на праві приватної власності.

Земельним кодексом України також встановлено, що:

власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152);

захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відшкодування заподіяних збитків (п. «ґ» ч. 3 ст. 152);

відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч.ч. 1, 2 ст. 157).

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року № 284 (із наступними змінами) затверджено «Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам». Зазначеним «Порядком» встановлено, що:

п. 1. - власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні тимчасовим зайняттям земельних ділянок та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок;

п. 2. - розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії;

п. 3. відшкодуванню підлягають, зокрема, збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

Пунктом 3.8. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 року «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» господарським судам роз`яснено, що вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги положення статті 22 ЦК України та частини другої статті 224 ГК України . Для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками і вини).

При прийняті рішення у даній справі суд, керуючись частин 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів в Україні», частин 1, 4 статті 236 ГПК України, враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 23.05.2018 року у справі № 629/4628/16-ц, зокрема, наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.22 ЦК України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частина 1 ст.1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. А згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом вказаних приписів ЦК України та ЗК України, відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст. 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 02.03.2016 року у справі № 6-3090цс15).

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13).

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондиційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч.2 ст. 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» ч. 1 ст. 141 ЗК України).

За змістом глави 15 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частина 1 ст. 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» ч.1 ст. 96 ЗК України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України).

За змістом вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 922/207/15).

Крім того, суд також враховує те, що відповідачем був укладений договір компенсації сплати земельного податку від 01.06.2017 року з приватним акціонерним товариством «Українська іноваційно-фінансова компанія», як попереднім власником нежитлових приміщень, придбаних відповідачем, та орендарем земельної ділянки, на якій ці приміщення розташовані площею 2,2225 га, і яка входить до загальної площі 2909,9 кв.м. земельної ділянки за кадастровим номером : НОМЕР_1 :006:0025. Тобто, приватне акціонерне товариство «Українська іноваційно-фінансова компанія» продовжувало сплачувати податок за землю за всю площу земельної ділянки, включаючи і земельну ділянку, на якій знаходяться приміщення відповідача, а відповідач, згідно зазначеного договору, компенсовував платнику податку такі витрати. Тому фактично відповідачем плата за земельну ділянку здійснювалася у спосіб, відображений у листах ДФСУ від 13.12.2017 року № 2972/6/99-99-12-02-03-15/ІПК, від 15.01.2018 року № 136/6/99-99-12-02-03-15/ІПК , від 12.06.2017 року № 595/6/99-99-12-02-03-15-ІПК та від 19.02.2016 року № 3678-6-99-95-42-01-16-01.

З огляду на викладене суд вважає, що позивачем не доведено наявність в діях позивача усіх ознак спірного правопорушення, зокрема протиправності поведінки відповідача і його вини у завданні спірних збитків, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин використання земельної ділянки без належного оформлення права користування нею та в ухиленні від сплати орендної плати, у зв`язку з чим приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладених обставин справи та наведених норм законодавства суд надає перевагу доводам відповідача, викладеним у відзиві на позов, а позов із зазначених у ньому підстав визнає необґрунтованим і в його задоволенні відмовляє повністю.

На підставі статті 129 ГПК України понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 3568 грн.78 коп. покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Черкаської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «МГК-Черкаси» про стягнення 237918 грн. 41 коп. відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано 07.06.2019 року.

Суддя В.М. Грачов