ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року

м. Київ

Справа № 904/3763/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Сухового В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Кравченко О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги: 1. Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та 2. Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради

на постанову Центрального апеляційного господарського суду у складі Подобєда І.М. - головуючого, Кузнецової І.Л., Орєшкіної Е.В. від 20 лютого 2019 року та рішення Господарського суду Дніпропетровської області у складі Петренко І.В. від 09 листопада 2018 року

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради

про стягнення 608607,54 грн. пені; 84208,47 грн. трьох процентів річних; 286199,10 грн. інфляційних втрат (договір № 1474/15-КП-4 від 29 грудня 2014 року купівлі-продажу природного газу),

(у судовому засіданні взяв участь представник позивача - Петрук Я.Ю.)

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

1. У серпні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради про стягнення боргу у загальній сумі 979015,11 грн, у тому числі: пеня у сумі 608607,54 грн, три проценти річних у сумі 84208,47 грн, інфляційні втрати у сумі 286199,10 грн.

1.1. Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 1474/15-КП-4 від 29 грудня 2014 року купівлі-продажу природного газу в частині своєчасної оплати за переданий природний газ.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень, прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій

2. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20 лютого 2019 року, позовні вимоги задоволено частково.

2.1. Стягнуто Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 78478,41 грн пені; 29812,53 грн трьох процентів річних; 125955,13 грн інфляційних втрат; 4690,46 грн судового збору. В решті позовних вимог, а саме в частині стягнення 530129,13 грн пені; 54395,94 грн трьох процентів річних; 160243,97 грн інфляційних втрат - відмовлено.

3. Судові рішення мотивовані тим, що ними (судами) встановлені обставини, за яких суди вважають правильним нарахування пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат саме на суму 787042,02 грн, яка не була погашена до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (Закон № 1730). Судами також було встановлено та прийнято до уваги обставини, які є підставою для зменшення розміру пені, враховуючи які суди задовольнили частково позовні вимоги в цій частині та зменшили пеню на 50%.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

4. У березні 2019 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпровської міської ради звернулися до Верховного Суду з касаційними скаргами на прийняті судами рішення у даній справі.

4.1. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у своїй касаційній скарзі просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2018 року та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20 лютого 2019 року в частині, якою зменшено пеню на 50 % та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

4.2. В свою чергу Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпровської міської ради просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2018 року та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20 лютого 2019 року в частині визначення початкової дати здійснення розрахунку 3 % річних, інфляційних втрат та пені на непогашену станом на 30 листопада 2016 року заборгованість та в частині нарахованих на заборгованість, яка не була основою для нарахування позивачем інфляційних втрат впродовж визначеного судами періоду і прийняти в цій частині нове рішення.

Аргументи учасників справи

Доводи позивача, який подав касаційну скаргу (узагальнено)

5. Суд першої інстанції, всупереч приписам статті 233 Господарського кодексу України, не врахував майновий стан позивача, ступінь виконання та період прострочення, а суд апеляційної інстанції погодився з цим висновком необґрунтовано.

5.1. Несвоєчасність оплати контрагентами боргу прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на своєчасність надання газу для інших споживачів.

5.2. Здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики, що з нею пов`язані.

Доводи відповідача, наведені ним у відзиві на касаційну скаргу позивача (узагальнено)

6. При винесенні судових рішень в оспорюваній позивачем частині, судами попередніх інстанцій було обґрунтовано реалізовано їх передбачене частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 233 Господарського кодексу України право на зменшення розміру нарахованої до стягнення з відповідача пені саме до такого розміру, оскільки судами при використанні їх дискреційних повноважень було в повній мірі враховано всі обов`язкові умови їх застосування, що передбачені не лише положеннями норм чинного законодавства, але й рішенням Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 та численною судовою практикою.

6.1. Рішення судів у цій частині є такими, що прийняті у повній відповідності до основних засад здійснення господарського судочинства, оскільки дані рішення ґрунтуються на повному та всебічному аналізі спеціальних норм чинного законодавства України в комплексі з обставинами, що знаходять своє підтвердження відповідними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Доводи відповідача, який подав касаційну скаргу (узагальнено)

7. Заборгованість на яку місцевий суд здійснив нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені об`єктивно не існувала та була відсутня в період визначений судом з 15 січня 2016 року; нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені на суму заборгованості, яка існувала станом на 30 листопада 2016 року, за загальними правилами здійснюється після набрання Законом № 1730 чинності, а не з дня виникнення погашеної до набрання чинності цим Законом початкової заборгованості.

7.1. Нарахування судом першої інстанції інфляційних втрат, 3% річних та пені впродовж періоду, що передує 30 листопада 2016 року на суму, яка об`єктивно утворилась та існувала після набрання чинності Законом № 1730 суперечить меті даного Закону, оскільки останній спрямований саме на забезпечення фінансової стабільності, уникнення кризових ситуацій та поліпшення фінансового становища підприємств ПЕК тощо.

7.2. Нарахування штрафних та фінансових санкцій в період, що передує даті набрання чинності Законом № 1730 не лише не має жодного нормативного підґрунтя, але й не відповідає усталеній судовій практиці з аналогічних спорів.

7.3. Крім цього скаржник зазначає, що судами порушено вимоги частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України, оскільки в частині нарахування інфляційних втрат на суму, на яку не здійснював нарахування сам позивач, на думку відповідача, суди вийшли за межі позовних вимог, заявлених позивачем.

Доводи позивача, наведені ним у відзиві на касаційну скаргу відповідача (узагальнено)

8. Частиною 3 статті 7 Закону № 1730 встановлено заборону на нарахування, лише здійснене на заборгованість, сплачену до 31 листопада 2016 року.

9. Рішення судів попередніх інстанцій в цій частині є законними та обґрунтованими, прийнятими з правильними застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їхнього скасування не має.

Позиція Верховного Суду

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

10. Судами встановлено, між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Комунальним підприємством "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради (покупець) укладено Договір № 1474/15-КП-4 купівлі-продажу природного газу від 29 грудня 2014 року (далі - договір), відповідно до пункту 1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ) на умовах цього договору.

11. На виконання умов договору позивач у період з січня 2015 року по грудень 2015 року передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 17687450,88 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу підписаними сторонами та скріпленими печатками їх підприємств, у тому числі: від 31 січня 2015 року на суму 3851399,17 грн; від 28 лютого 2015 року на суму 3084752,76 грн; від 31 березня 2015 року на суму 3556983,58 грн; від 30 квітня 2015 року на суму 872709,81 грн; від 31 жовтня 2015 року на суму 758288,00 грн; від 30 листопада 2015 року на суму 2529811,39 грн; від 31 грудня 2015 року на суму 3033506,17 грн.

12. Однак, оплату в спірному періоді відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк, визначений договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги пункту 6.1 договору.

12.1. Так відповідач погасив заборгованість перед позивачем за природний газ у період з 17 лютого 2015 року по 21 квітня 2017 року, що підтверджується випискою по банківським операціям відповідача та розрахунком заборгованості, у зв`язку з чим позивачем нараховано та заявлено до стягнення: суму пені у розмірі 608607,54 грн, суму трьох процентів річних у розмірі 84208,47 грн та суму інфляційних втрат у розмірі 286199,10 грн, а всього - 979015,11 грн.

13. Водночас, 30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (Закон № 1730), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

14. Згідно зі статтею 1 цього Закону № 1730, заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

14.1. Відповідно до статті 2 вказаного Закону № 1730 його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

14.2. Частиною першою статті 3 Закону № 1730 передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

15. Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

16. Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01 січня 2016 року заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01 липня 2016 року.

17. Поряд з цим, згідно з частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

18. Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних, інфляційних втрат, суди попередніх інстанцій виходили з того, що до 30 листопада 2016 року позивач погасив заборгованість по акту приймання-передачі природного газу від 31 грудня 2015 року на суму 3033506,17 грн. (грудень 2015 року) частково. Залишок заборгованості по акту приймання-передачі природного газу від 31 грудня 2015 року на суму 3033506,17 грн. (грудень 2015 року) станом на 01 січня 2017 року становив 787042,02 грн, а станом на 21 квітня 2017 становив 215842,11 грн. Тому, суди вважали правильним саме на суму 787042,02 грн, яка не була погашена до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" нараховувати три проценти річних та інфляційні втрати за заявлені періоди.

19. Причиною касаційного оскарження судових рішень позивачем у даній справі є по суті питання про наявність або відсутність підстав для зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача внаслідок прострочення виконання з оплати поставленого товару.

20. У вирішенні цього питання Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, що викладена, зокрема, у постановах від 13 травня 2019 року у справі № 904/4071/18, від 04 травня 2018 у справі № 917/1068/17, від 22 січня 2019 у справі № 908/868/18.

21. Так, відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

21.1. Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

21.2. За положенням частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

21.3. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

21.4. Встановивши відповідні обставини, суд вирішує стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд.

22. Досліджуючи питання можливості зменшення пені на 50%, суди правомірно врахували, що нарахування останньої є засобом розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання, вказали, що неустойка не повинна перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

22.1. Суди також правильно прийняли до уваги обставини, що вплинули на виконання зобов`язання, поведінку винної сторони, причини неналежного виконання зобов`язання та відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження завдання позивачу збитків та те, що відповідач у повному обсязі розрахувався за поставлений позивачем газ.

23. Таким чином, судами застосовано власні повноваження щодо зменшення заявленої пені при повному дослідженні усі необхідних на те умов, а тому і підстав для зміни чи скасування судових рішень у цій частині Верховний Суд не вбачає.

24. Причиною ж оскарження судових рішень у даній справі відповідачем (як слушно зазначив апеляційний господарський суд) є незгода з будь-якими нарахуваннями пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат включно до 30 листопада 2016 року з посиланням на положення частини 3 статті 7 Закону № 1730, як норму прямої дії.

25. Однак, такі доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні зазначеної норми Закону № 1730, в силу положень якої її дія підлягає застосуванню до заборгованості за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом та не передбачає списання неустойки (штраф, пеня), інфляційних нарахувань, процентів річних з дня набрання чинності цим Законом, нарахованих на будь-яку заборгованість, зокрема заборгованість, яка не була погашена на дату набрання чинності цим Законом.

26. Доводи відповідача про неправильне застосування судами норм процесуального права Суд вважає формальними, оскільки апеляційний господарський суд перевірив вказане відповідачем твердження та вказав, що за перерахунком суду розмір пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних було здійснено в межах заявленого позивачем періоду цих нарахувань, а Верховний Суд, в силу своїх повноважень, здійснює перегляд виключно на підставі встановлених судами обставин справи.

27. Статтею 300 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

27.2. Переглядаючи, в межах свої повноважень, судові рішення у даній справі, Верховним Судом не встановлено будь-яких порушень балансу прийняття доводів сторін.

27.2. Крім цього, Суд вважає за необхідне зазначити, що і Європейський суд з прав людини, рішення якого згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнаються джерелом права в України, неодноразово вказував, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (справа "Трофимчук проти України" від 28 жовтня 2010 року).

28. В іншому подані скарги зводяться до висловлення незгоди з прийнятими судовими рішеннями і по суті є видозміненими копіями скарг апеляційних.

28.1. Однак, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" заява № 52854/99).

28.2. Не можна розглядати перегляд, як замасковану апеляцію. Відступи від цього принципу виправдані лише тоді, коли вони необхідні за обставин суттєвого та неспростовного характеру.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

29. Згідно з положеннями статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

29.1. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

30. Під час касаційного розгляду Верховним Судом не встановлено неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права. Оскаржувані судові рішення прийняті за результатами повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи і підстав для їх зміни чи відміни, за мотивів наведених у касаційних скаргах, судова колегія Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, не вбачає.

31. Судові витрати за розгляд касаційних скарг покладаються на скаржників.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314 - 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20 лютого 2019 року та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2018 року у справі № 904/3763/18 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С.

Суховий В.Г.