ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2019 р. Справа№ 910/13737/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пантелієнка В.О.

суддів: Верховця А.А.

Доманської М.Л.

за участю секретаря Корінної А.О.

та представників:

від позивача - Гончарук В.В. - ордер ВЛ№049459 від 07.06.2019р.;

від відповідача - Канарський В.О. - ордер КВ№209166 від 05.12.2018р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця (далі - ФОП) Скубенка Віталія Петровича

на рішення господарського суду м.Києва від 25.03.2019р.

(повний текст складено 04.04.2019р.)

у справі №910/13737/18 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Арго-Р"

до ФОП Скубенка Віталія Петровича

про стягнення 338 819,88 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м.Києва від 25.03.2019р. у справі №910/13737/18 позов задоволено частково; стягнуто з ФОП Скубенка Віталія Петровича на користь ТОВ "Арго-Р" 238 819,88 грн. основного боргу по сплаті роялті та 3582,30 грн. судового збору; в іншій частині позову відмовлено; після вступу рішення в законну силу зобов`язано видати наказ.

Не погоджуючись з винесеним рішенням суду, ФОП Скубенко Віталій Петрович подав апеляційну скаргу на рішення господарського суду м.Києва від 25.03.2019р., в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення з ФОП Скубенка Віталія Петровича грошових коштів в сумі 238 819, 88 грн. та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ "Арго-Р" до ФОП Скубенка Віталія Петровича про стягнення грошових коштів відмовити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2019р. було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Скубенка Віталія Петровича на рішення господарського суду м.Києва від 25.03.2019р. у справі №910/13737/18 та призначено її до розгляду на 10.06.2019р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У листопаді 2018 року позивач звернувся до місцевого суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по сплаті роялті в сумі 238 819,88 грн. за період з 05.01.2017р. по 05.09.2018р. та 100 000 грн. неустойки за договором комерційної концесії від 03.11.2016р.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва на знак для товарів і послуг №195855 (дата реєстрації 26.01.2015р., ГРЕГСОН ГРУП ЛТД (GREGSON GROUP LTD), компанія зареєстрована за законодавством Британських Віргінських островів за реєстраційним №1487224, володіє всіма майновими правами інтелектуальної власності на зареєстровану торговельну марку (знаку для товарів і послуг) "НАШ КРАЙ" (а.с. 92-93).

01.06.2015р. між ГРЕГСОН ГРУП ЛТД (GREGSON GROUP LTD) (далі - ліцензіар) та ТОВ "Арго-Р" (далі - ліцензіат) був укладений ліцензійний договір №1 (далі - ліцензійний договір №1, (а.с. 17-21).

За умовами п.1.1. ліцензійного договору, цим договором регулюються правовідносини у сфері інтелектуальної власності, які виникають з приводу надання ліцензіаром дозволу ліцензіатові на використання торговельної марки (знаку для товарів і послуг) в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі. Ліцензіар володіє всіма майновими правами інтелектуальної власності на зареєстровану торговельну марку (знак для товарів і послуг) "НАШ КРАЙ" (надалі іменується "Знак"), що засвідчується свідоцтвом на знак для товарів і послуг №195855 (дата реєстрації 26.01.2015р.) (надалі іменується "Свідоцтво"). Ліцензіар за плату надає ліцензіату дозвіл на використання знака (ліцензію) при реалізації товарів та послуг, в обсязі визначеному у п.1.3 цього договору.

Відповідно до п.1.3. ліцензійного договору №1 під використанням ліцензіатом торговельної марки "НАШ КРАЙ" у цьому договорі розуміється нанесення її на будь-який товар, інструмент, вивіску, предмет або одяг, прапор, нашивку, бирку, засіб (в тому числі транспортний) при пропонуванні чи здійсненні послуг ліцензіатом, а також застосування її в діловій документації та/або в рекламі, в тому числі і через мережу Інтернет. Під використанням ліцензіатом торговельної марки "НАШ КРАЙ" у цьому договорі розуміється також право на підписання від свого імені суб-ліцензійних договорів з користувачами торгової марки "Наш Край" (третіми особами), включаючи, але не обмежуючись, договорів комерційної концесії, договорів про надання послуг (маркетингових, мерчендайзингових) тощо. При цьому використання торговельної марки можливе лише в сферах діяльності, які вказані в свідоцтві згідно міжнародної класифікації товарів і послуг (Клас 35 класифікації).

Згідно рішення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 06.10.2017р. правонаступником власника свідоцтва України №195855 ГРЕГСОН ГРУП ЛТД (GREGSON GROUP LTD) є Приватне акціонерне товариство "Компанія з управління активами "Карпати-Інвест".

01.11.2017р. між Приватним акціонерним товариством "Компанія з управління активами "Карпати-Інвест" (далі - ліцензіар) та ТОВ "Арго-Р" (далі - ліцензіат) був укладений ліцензійний договір №1/17 (далі - ліцензійний договір №1/17, а.с. 118-120).

За умовами п.1.1. ліцензійного договору, цим договором регулюються правовідносини у сфері інтелектуальної власності, які виникають з приводу надання ліцензіаром дозволу ліцензіатові на використання торговельної марки (знаку для товарів і послуг) в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі. Ліцензіар володіє всіма майновими правами інтелектуальної власності на зареєстровану торговельну марку (знак для товарів і послуг) "НАШ КРАЙ" (надалі іменується "Знак"), що засвідчується свідоцтвом на знак для товарів і послуг №195855 (дата реєстрації 26.01.2015р.) (надалі іменується "Свідоцтво"). Ліцензіар за плату надає ліцензіату дозвіл на використання знака (ліцензію) при реалізації товарів та послуг, в обсязі визначеному у п. 1.3 цього договору.

Відповідно до п.1.3. ліцензійного договору №1/17 під використанням ліцензіатом у цьому договорі розуміється нанесення її на будь-який товар, інструмент, вивіску, предмет або одяг, прапор, нашивку, бирку, засіб (в тому числі транспортний) при пропонуванні чи здійсненні послуг ліцензіатом, а також застосування її в діловій документації та/або в рекламі, в тому числі і через мережу Інтернет. Під використанням ліцензіатом знака у цьому договорі розуміється також право на підписання від свого імені суб-ліцензійних договорів з користувачами торгової марки "Наш Край" (третіми особами), включаючи, але не обмежуючись, договорів комерційної концесії, договорів про надання послуг (маркетингових, мерчендайзингових) тощо. При цьому використання торговельної марки можливе лише в сферах діяльності, які вказані в свідоцтві згідно міжнародної класифікації товарів і послуг (Клас 35 класифікації).

03.11.2016р. між ТОВ "Арго-Р" (далі - правоволоділець) та ФОП Скубенком Віталієм Петровичем (користувач) було укладено договір комерційної концесії (а.с. 22-29), відповідно до умов якого (п.2.1 договору комерційної концесії), правоволоділець зобов`язується надати користувачу за плату (роялті) право користування відповідно до встановлених договором комплексом належних правоволодільцю прав інтелектуальної власності з метою виготовлення, використання, ввезення, пропозиції до продажу і іншого введення в господарський обіг товарів, надання послуг і виконання робіт з використанням торговельної марки "Наш Край".

Пунктом 2.2. договору комерційної концесії встановлено, що предметом договору є право на використання користувачем об`єктів права інтелектуальної власності комерційного досвіду та ділової репутації правоволодільця з метою ведення бізнесу за системою правоволодільця. До об`єктів інтелектуальної власності, які надаються правоволодільцем користувачу, належать торговельна марка, зазначена у додатку №1 до договору та система правоволодільця.

Згідно із ст.3.1 договору комерційної концесії починаючи з дати відкриття один раз на місяць впродовж 5 (п`яти) календарних днів, наступних за звітним періодом, користувач сплачує прововолодільцеві роялті у розмірі 365 евро за курсом Національного Банку України на день виникнення зобов`язання зі сплати роялті. Сторони погодились для визначення розміру роялті за місяць застосовувати наступний розмір роялті - 3,5 евро за 1 м. кв. Роялті сплачується у повному обсязі та у національній валюті - гривні.

Згідно із ст.7.1.1.1. договору комерційної концесії площа точки складає 105 кв.м.

Відповідно до п.11.1. договору комерційної концесії даний договір набирає силу з моменту підписання його сторонами і діє до 01.12.2019р.

Пунктом 14.6. договору комерційної концесії визначено, що користувач, підписуючи даний договір, стверджує, що він отримав від правоволодільця всі необхідні документи, консультації для початку ведення бізнесу, зміст даного договору йому зрозумілий, зобов`язання правоволодільця, передбачені п.4.1. договору, виконані.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов`язання з надання відповідачеві права на використання об`єктів інтелектуальної власності, а відповідач, у свою чергу, не виконав взяті на себе зобов`язання з оплати на користь відповідача роялті за використання об`єктів інтелектуальної власності за період з 05.01.2017р. по 05.09.2018р. у розмірі 238 819,88 грн.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем місцевому суду не було надано, такі в матеріалах справи відсутні.

Ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судами першої та апеляційної інстанції було надано належну оцінку доводам відповідача, викладеним у відзиві на позовну заяву, проте посилання відповідача на те, що позивачем не надано жодних доказів приймання-передачі документів визначених договором, не надано підписаних сторонами актів приймання-передачі наданих послуг, та будь-яких інших двосторонніх документів, які б свідчили про виконання договору сторонами, повністю спростовуються умовами договору комерційної концесії, в п.14.6. якого чітко визначено, що користувач (відповідач), підписуючи даний договір, стверджує, що він отримав від правоволодільця всі необхідні документи, консультації для початку ведення бізнесу, зміст даного договору йому зрозумілий, зобов`язання право володільця (позивача), передбачені п.4.1. договору, виконані. Окрім того, договором комерційної концесії не передбачено підписання між сторонами актів приймання-передачі наданих послуг, та будь-яких інших двосторонніх документів. Пунктом 3.1. чітко визначено строк сплати роялті кожного місяця впродовж 5 (п`яти) календарних днів, наступних за звітним періодом, у розмірі 365 євро за курсом Національного Банку України на день виникнення зобов`язання зі сплати роялті.

За таких обставин, місцевий суд дійшов вірного висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача роялті за період з 05.01.2017р. по 05.09.2018р. обґрунтовані та підлягають задоволенню на суму 238 819,88 грн. за розрахунком позивача, який здійснено відповідно до умов договору та вимог закону за курсом Національного Банку України на день виникнення зобов`язання.

В частині позовних вимог про стягнення неустойки в сумі 100 000 грн. позивач посилався на те, що у відповідності до умов п.3.4.1. договір комерційної концесії є розірваним з ініціативи відповідача, тому на підставі п.10.4. договору комерційної концесії відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку в сумі 100 000 грн.

Відповідно до п.3.4.1. договору комерційної концесії сторони погодили, що прострочення сплати користувачем роялті протягом двох місяців поспіль є безвідкличною пропозицією користувача про розірвання даного договору з його ініціативи.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду (ч.3 ст. 188 Господарського кодексу України).

Проте, у відповідності до ч.3 ст.188 Господарського кодексу України позивачем не було повідомлено відповідача про результати розгляду пропозиції про розірвання договору, після одержання такої пропозиції.

Позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу №246 від 23.06.2018р. (а.с. 3), в якій позивач вимагав про погашення заборгованості по сплаті роялті в сумі 191 015,43 грн., а також неустойки в сумі 100 000 грн.

Проте, у вказаній вимозі, на яку позивач посилався в обґрунтування своїх позовних вимог, позивачем не було вказано про прийняття пропозиції відповідача про розірвання договору комерційної концесії від 03.11.2016р.

Доказів розірвання договору комерційної концесії від 03.11.2016р. позивачем місцевому суду не було надано, такі в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст.230 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до п.10.4. договору комерційної концесії у випадку розірвання договору з ініціативи користувача, або припинення діяльності у точці без погодження з правоволодільцем, користувач зобов`язаний на першу вимогу правоволодільця, але не пізніше, ніж за 10 календарних днів до дня розірвання договору, припинити ведення бізнесу, включаючи, але не обмежуючись вказаним, припинити користування об`єктами інтелектуальної власності користувача, повернути правоволодільцеві систему, всі друковані, електроні та інші матеріали, що мають відношення до франчайзингової мережі "Наш край" та сплатити правоволодільцю неустойку в грошовій сумі у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем не було надано доказів розірвання договору комерційної концесії від 03.11.2016р., суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в позові в частині стягнення з відповідача неустойки на підставі п.10.4. договору в сумі 100 000 грн., яка передбачена умовами договору виключно у разі розірвання договору, слід відмовити.

Тому місцевий суд законно і обґрунтовано частково задовольнив позов та стягнув з ФОП Скубенка Віталія Петровича на користь ТОВ "Арго-Р" 238 819,88 грн. основного боргу по сплаті роялті і 3582,30 грн. судового збору.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 240, 275, 276, 282, 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ФОП Скубенка Віталія Петровича залишити без задоволення, а рішення господарського суду м.Києва від 25.03.2019р. у справі №910/13737/18 - без змін.

Справу №910/13737/18 повернути до господарського суду м.Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складений та підписаний 12.06.2019р.

Головуючий суддя В.О. Пантелієнко

Судді А.А. Верховець

М.Л. Доманська