ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2019 р. Справа№ 907/532/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Чорної Л.В.

Михальської Ю.Б.

за участю секретаря судового засідання Майданевич Г.А.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 29.05.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Прикарпаттрансгаз" Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення господарського суду Сумської області

від 25.02.2019 (повний текст рішення складено 05.03.2019)

у справі №907/532/18 (суддя Спиридонова Н.О.)

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі структурного підрозділу Закарпатського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії Управління магістральних газопроводів "Прикарпаттрансгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний інститут компресорного і енергетичного машинобудування"

про стягнення 3716293,44 грн. пені та штрафу за невиконання умов договору закупівлі № від 31.07.2017, укладеного між сторонами,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі структурного підрозділу Закарпатського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії Управління магістральних газопроводів "Прикарпаттрансгаз" звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний інститут компресорного і енергетичного машинобудування" про стягнення 1678725,00 грн. штрафу, 2037568,44 грн. пені за невиконання умов договору закупівлі № від 31.07.2017, укладеного між сторонами.

У відзиві на позов відповідач просив зменшити розмір належних до стягнення штрафних санкцій до 167872,50 штрафу та 203756,80 грн. пені, посилаючись на вжиття відповідачем всіх можливих заходів щодо врегулювання спору, відсутності вини чи умислу з боку відповідача стосовно порушення ним своїх зобов`язань за договором.

Рішенням господарського суду Сумської області від 25.02.2019 (з урахуванням ухвали про виправлення описок від 25.03.2019) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний інститут компресорного і енергетичного машинобудування" (40020, м. Суми, просп. Курський, 6, ) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, ) в особі структурного підрозділу Закарпатського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії "Управління магістральних газопроводів "Прикарпаттрансгаз" (88000, м. Ужгород, п/с 41 "Д", код ЄДРПОУ 0153133) штрафні санкції в розмірі 371629 грн. 30 коп., у тому числі: штраф в сумі 167872 грн. 50 коп., пеня в сумі 203756 грн. 80 коп.; стягнуто 5574 грн. 44 коп. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Прикарпаттрансгаз" Акціонерного товариства "Укртрансгаз" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалити постанову, якою рішення господарського суду Сумської області від 25.02.2019 у справі №907/532/18 в частині відмови позивачу у стягненні штрафних санкцій та зменшення розміру штрафу з Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний інститут компресорного і енергетичного машинобудування" на суму 3344664,14 грн. скасувати, і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В іншій частині щодо стягнення штрафних санкцій в розмірі 371629,30 грн. рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 83616,60 грн. стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний інститут компресорного і енергетичного машинобудування".

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема ст.ст. 7, 73, 91, 86, 236 ГПК України. При цьому скаржник зазначив, що відповідач, приймаючи участь у закупівлі, надаючи свою пропозицію, підтвердив можливість виконання договору поставки товару позивачу, не дивлячись на те, що йому були відомі обставини про наявність у виробника товару кібератаки вірусу шифрувальника "Petya". Таким чином, на думку скаржника, суд першої інстанції, порушивши вимоги ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», ст. 188 ГУ України, ст. 161 ЦК України, дійшов до безпідставного висновку про підтвердження настання істотної зміни обставин за договором закупівлі у зв`язку з чим відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання, що не відповідає обставинам процедури закупівлі та виконання умов договору, оскільки відповідач, усвідомлюючи можливість неналежного чи/або невиконання умов договору, під час його укладення, міг відмовитися від нього, але уклав та прийняв на себе зобов`язання поставити товар у визначені в ньому строки. Також скаржник вказує на відсутність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, вважає, що нараховані суми штрафу та пені не є значно чи надмірно великими, виходячи із вартості порушеного зобов`язання (16787250,00 грн) та часу прострочення зобов`язання; позивач зазначає про те, що судом першої інстанції не враховано інтереси позивача, який був зацікавлений в повній поставці товару відповідно до договору, який необхідний для забезпечення надійного та безпечного функціонування трубопровідного транспорту. Таким чином, на думку скаржника, суд першої інстанції, порушив вимоги ст. 526, ч.1 ст.530, ст.ст.546, 549-551, 610-612 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 193, 230-233 ГК України.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2019 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Прикарпаттрансгаз" Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення господарського суду Сумської області від 25.02.2019 у справі №907/532/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Чорної Л.В., Разіної Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2019 поновлено Акціонерному товариству "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Прикарпаттрансгаз" Акціонерного товариства "Укртрансгаз" строк для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Сумської області від 25.02.2019 у справі №907/532/18; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Прикарпаттрансгаз" Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення господарського суду Сумської області від 25.02.2019 у справі №907/532/18; призначено справу до розгляду на 14.05.2019.

Згідно останнього розпорядження Північного апеляційного господарського суду у справі №907/532/18 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №907/532/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Чорна Л.В., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2019 прийнято апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Прикарпаттрансгаз" Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення господарського суду Сумської області від 25.02.2019 у справі №907/532/18 до провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Чорної Л.В., Михальської Ю.Б.; призначено справу до розгляду на 29.05.2019.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

31.07.2017 між ПАТ "Укртрансгаз" в особі філії УМГ "Прикарпаттрансгаз", як покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Міжнародний інститут компресорного і енергетичного машинобудування", як постачальником, було укладено договір закупівлі №, за умовами якого постачальник протягом терміну дії цього договору зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар у порядку і на умовах, визначених даним договором.

Під товаром, що є предметом поставки, розуміється: насоси та компресори (станція компресорна гвинтова пересувна) (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору, ціна, кількість та асортимент продукції, що поставляється, відповідно до специфікації (додаток 1).

Згідно п. 2.2. договору, загальна сума договору становить 17409000,00 грн., в т.ч. ПДВ 2901500,00 грн.

Постачальник зобов`язується поставити товар, який є новим, не був в експлуатації, належить йому на праві власності, не знаходиться під заставою чи арештом, в строки не пізніше 30-ти календарних днів з моменту отримання рознарядки від покупця але в будь-якому випадку не пізніше 01.04.2018 (п. 4.1. договору).

Виходячи зі змісту пунктів 4.2, 4.3, 4.4, 4.5, 4.6 договору поставка продукції виконується транспортом постачальника та підтверджується наступними документами: а) товаро-транспортна накладна; б) накладна на кількість, ціну та асортимент продукції на ім`я покупця; в) податкова накладна. Місце поставки: постачальник здійснює поставку товару, зазначеного в специфікації, згідно рознарядки від покупця в місця призначення територією України відокремленим підрозділам покупця. Датою поставки вважається дата підписання представником покупця накладної. При виявленні недостачі, некомплектності або неналежної якості отриманої продукції покупець повинен направити постачальнику письмове повідомлення (акт, претензію) з додатком документів, що підтверджують недостачу чи неналежну якість продукції. Постачальник при виявленні недостачі, неналежної якості продукції гарантує її поставку, заміну в найкоротші технічно-можливі терміни за свій рахунок, але не більше десяти днів з дня виставлення претензії, або за бажанням покупця повернення її вартості.

Відповідно п. 9.1. договору цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання зобов`язань, але в будь-якому випадку до 01.04.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач станом на 31.07.2018 здійснив позивачу часткову поставку товару на загальну суму 6217500,00 грн, що підтверджується видатковими накладними №44 від 12.03.2018, №63 від 15.05.2018, №66 від 17.05.2018, №65 від 17.05.2018, №97 від 18.07.2018, №95 від 18.07.2018, №98 від 18.07.2018, №96 від 18.07.2018, №94 від 18.07.2018; податковими накладними №16 від 17.05.2018, №22 від 18.07.2018, №20 від 18.07.2018, №21 від 18.07.2018, №69 від 12.03.2018, №15 від 17.05.2018; товарно-транспортними накладними №Р10701 від 18.07.2018, №Р10704 від 18.07.2018, №Р10703 від 18.07.2018, №Р10705 від 18.07.2018, №Р44 від 12.03.2018, №Р65 від 17.05.2018, №Р66 від 17.05.2018, №Р63 від 15.05.2018, №Р10702 від 18.07.2018

Водночас згідно рознарядки №2601 ВИХ-18-337 від 21.02.2018 відповідач повинен був поставити 28 станцій компресорних гвинтових пересувних ВВП-12/7 У1 на загальну суму 17409000,00 грн., в тому числі ПДВ 2901500,00 грн.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права і обов`язки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України , якщо в зобов`язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.3. договору за порушення термінів поставки, передбачених даним договором, постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми договору за кожен день прострочки.

Пунктом 7.4. договору встановлено, що за порушення термінів поставки, вказаних в цьому договорі, постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 10% від вартості не поставленого в строк товару.

Предметом позову є стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 2037568 грн. 44 коп. за період з 01.04.2018 по 03.08.2018, штрафу в сумі 1678725 грн. 00 коп., нараховані за

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з поставки товару за договором закупівлі № від 31.07.2017, позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача про стягнення пені в сумі 2037568 грн. 44 коп., нарахованої за період з 01.04.2018 по 03.08.2018, штрафу в сумі 1678725 грн. 00 коп.

В суді першої інстанції відповідач звернувся з клопотанням про зменшення розміру штрафних санкцій до 371629,30 грн., посилаючись на те, що розмір штрафних санкцій, заявлених до стягнення становить 21% від загальної вартості договору, що є неспіврозмірним, тоді як неустойка, як засіб розумного стимулювання виконання грошового зобов`язання, не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Приймаючи до уваги відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, останній просив суд зменшити розмір пені та штрафу.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до дилерської угоди №МЕ-23/2017 від 08.05.2017 відповідач є дилером АТ "НВАТ "ВНДІкомпресормаш" та відповідно до п. 5.1. цього договору зобов`язаний придбавати обладнання, яке замовив позивач, лише у АТ "НВАТ "ВНДІкомпресормаш" або учасників Авторизованої дилерської мережі. Поставка товару від виробника дилеру здійснюється на умовах, встановлених в окремій угоді (договорі).

На виконання договору закупівлі № від 31.07.2017, укладеного між позивачем та відповідачем, між ТОВ "МІКЕМ" та АТ "НВАТ "ВНДІкомпресормаш" 04.08.2017 укладено договір поставки №МЕ-241 щодо виробництва та постачання 28 станцій компресорних пересувних ВВП-12/7 У1 у строк не пізніше 25-ти календарних днів від письмового звернення покупця, але у будь-якому разі до 01.04.2018.

17.08.2017 відповідач отримав від АТ "НВАТ "ВНДІкомпресормаш" лист, в якому повідомлялось про те, що 27.06.2017 невстановленими особами за допомогою шкідливого комп`ютерного вірусу "Petya" відбулось втручання у роботу комп`ютерної техніки сервісного та мережевого обладнання АТ "НВАТ "ВНДІкомпресормаш", що призвело до втрати та блокування інформації, спотворення процесу обробки інформації та порушення порядку її маршрутизації. У зв`язку з цим виробництво компресорних станцій ВВП-12/7 У1 знаходиться під загрозою зриву, оскільки знищено конструкторську документацію, на відновлення якої потрібен тривалий час.

Відповідно до акту пошкодження файлів з конструкторською документацією АТ "НВАТ "ВНДІкомпресормаш" від 30.06.2017, в результаті вірусної атаки 27.06.2017 знищено у повному обсязі конструкторську документацію за наступною номенклатурою виробів: теплообмінна апаратура; пересувні компресорні станції типу ВВП; азотні компресорні станції типу СДА; гвинтові повітряні компресорні станції та установки типу НВІ та ВВ; газові компресорні станції типу СГП, роторні компресорні станції типу ВР. Як зазначено в акті строк відновлення конструкторської документації складає не менше 5-ти місяців.

21.08.2017 відповідач звернувся з листом до виробника - АТ "НВАТ "ВНДІкомпресормаш" із запитом щодо можливості отримання станцій компресорних гвинтових пересувних ВВП-12/7У1 зі складу в інших членів дилерської мережі та щодо крайніх термінів виробництва та поставки 28 станцій під замовлення позивача.

На вказаний лист отримано лист-відповідь №07-000/86 від 28.08.2017, в якому повідомлено про відсутність подібного обладнання у членів авторизованої дилерської мережі та повідомив про неможливість виготовити обладнання за договором з відповідачем від 04.08.2017 у повному обсязі у визначені строки.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідач був позбавлений можливості вплинути на належне виконання умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Істотна зміна обставин у договірних взаємовідносинах між позивачем та відповідачем підтверджується довідкою ЗЕЗ-46 про істотну зміну обставин (hardship) №46 від 26.03.2018 Сумської торгово-промислової палати.

Позивачу було направлено вищезазначену довідку Торгово-промислової палати України ЗЕЗ-46 про істотну зміну обставин (hardship) №46 від 26.03.2018, проте відповіді позивачем не було надано.

Крім того, з метою належного виконання договірних зобов`язань відповідач звертався до позивача листами №15/026-003860 від 19.03.2018 та №15/026-003860 від 19.03.2018 з проханням погодити передачу майнових прав за договором у заставу банку (з метою залучення кредитних коштів для додаткового фінансування виробництва товару).

На вказані звернення позивачем надано відповідь №2601ВИХ-18-597 від 23.03.2018 про відмову в передачі майнових прав за договором.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини 1, 2 статті 217 Господарського кодексу України).

Штрафними санкціями відповідно до частини 1 статті 230 цього Кодексу визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими Господарським кодексом України та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина 1 статті 199 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні принципи наведено у статті 233 Господарського кодексу України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом наведених вище норм, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17.

Дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, колегія суддів вважає, що розмір пені та штрафу, нарахованих на прострочену заборгованість на підставі договору закупівлі № від 31.07.2017, підлягає зменшенню, враховуючи те, що прострочення зобов`язання виникло внаслідок істотної зміни обставин (втручання у роботу комп`ютерної техніки сервісного та мережевого обладнання АТ "НВАТ "ВНДІкомпресормаш" шкідливого комп`ютерного вірусу), у зв`язку з настанням яких відповідач не мав змоги виконати зобов`язання у строк, передбачений договором. Також судом апеляційної інстанції взято до уваги добросовісну поведінку відповідача, його фінансовий стан, те, що позивачем не надано доказів понесення збитків у зв`язку із таким простроченням, а також зважаючи на розмір заявлених штрафних санкцій і його співрозмірність наслідкам порушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафу до 167872,50 грн та пені до 203756,80 грн.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин положення ч.1 ст. 233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України, та зменшено розмір штрафних санкцій.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі структурного підрозділу Закарпатського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії Управління магістральних газопроводів "Прикарпаттрансгаз" про стягнення 3716293,44 грн. штрафних санкцій підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача 167872,50 грн штрафу та 203756,80 грн. пені. В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу часткового скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування, зміни чи визнання нечинним оскаржуваного рішення суду не вбачається.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Прикарпаттрансгаз" Акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення, рішення господарського суду Сумської області від 25.02.2019 у справі №907/532/18 - без змін.

Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

повний текст постанови складено 10.06.2019

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Л.В. Чорна

Ю.Б.Михальська