ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року

м. Київ

справа № 918/602/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Селіваненка В.П.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Саренс Україна"

на рішення господарського суду Рівненської області від 16.10.2018 (головуючий суддя Марач В.В.)

та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.02.2019 (головуючий Тимошенко О.М., судді: Юрчук М.І. і Крейбух О.Г.)

у справі № 918/602/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Саренс Україна" (далі - Позивач)

до відкритого акціонерного товариства "Євро-Азіатська Будівельна корпорація "Євраскон" в особі представництва "ВАТ Євро-Азіатська Будівельна корпорація "Євраскон" (далі - Відповідач),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 (далі - Третя особа),

про стягнення майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, в сумі 402 254,82 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом до Відповідача за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Третьої особи, про стягнення з Відповідача на користь Позивача шкоди, завданої майну Позивача, у розмірі 402 254, 82 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.11.2016 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась на території котеджного містечка "Рів`єра Віллас", розташованого в с. Лебедівка Вишгородського району Київської області, було пошкоджене належне позивачу майно - противаги до автомобільного крану "Liebher", чим завдано Позивачу матеріальної шкоди в розмірі вартості майна, що становить 402 254, 82 грн. При цьому постановою апеляційного суду Київської області від 19.05.2017 у справі № 263/4629/16-п винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано водія Відповідача (Третю особу), який перебуває з Відповідачем у трудових відносинах, і на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди працівник Відповідача (Третя особа) виконував свої трудові обов`язки, а саме здійснював доставку на територію котеджного містечка "Рів`єра Віллас" противаг для автокрану "Liebherr".

Рішенням господарського суду Рівненської області від 16.10.2018 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

- Позивачем не доведено належними та допустимими доказами виникнення цивільних прав та обов`язків між ним та Відповідачем з відшкодування шкоди та наявності сукупності умов, які є підставою для покладання на особу цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди, а саме шкоди, протиправності поведінки заподіювача шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та заподіяною шкодою;

- протокол про адміністративне правопорушення від 26.11.2016 № 286732 складений не на місці дорожньо-транспортної пригоди і не в момент її настання, що не може свідчити про достовірність внесених до протоколу даних;

- постановами Вишгородського районного суду Київської області від 16.12.2016 та від 03.02.2017 адміністративні матеріали стосовно Третьої особи неодноразово повертались судом до відділу поліції для належного дооформлення;

- постанова апеляційного суду Київської області від 19.05.2017 у справі № 363/4629/16-п про притягнення до адміністративної відповідальності Третьої особи не містить жодної згадки ані про підприємство відповідача, ані відомостей про конкретні дані пошкодженого майна, характер цих пошкоджень, їх опису, власника майна тощо. Відтак факт визнання Третьої особи винною в скоєнні ДПТ не є підставою для деліктної відповідальності Відповідача;

- висновок експертного дослідження, який надано Позивачем, не може свідчити про наявність шкоди саме під час дорожньо-транспортної пригоди, оскільки викладені в ньому висновки базуються на протоколі про адміністративне правопорушення, який "дооформлявся" поліцією ще протягом 4 місяців після проведення експертного дослідження. При цьому об`єкт дослідження неодноразово перевозився. Крім того, висновок експертного дослідження не є висновком судового експерта відповідно до норм процесуального законодавства, яке діяло на момент його складення та подання до суду. Таким чином, Позивач не довів належними та допустимими доказами самого факту заподіяння шкоди його майну - противагам з маркувальними позначеннями "2,7t+1.5t 4.2t", "LTM 1090-4-11005", "90207" до автокрану LIEBHERR LTM 1090 90.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.02.2019 рішення господарського суду Рівненської області від 16.10.2018 змінено шляхом викладення його мотивувальної частини в іншій редакції. Резолютивну частину рішення залишено без змін.

Судом апеляційної інстанції у мотивувальній частині постанови зазначено, що:

- дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 17.11.2016 на будівництві котеджного містечка "Рів`єра Віллас", хоча і відноситься за своєю кваліфікацією до таких пригод, однак за своїм видом характеризується як падіння вантажу, що перевозиться. Тобто мають місце договірні відносини між власником вантажу та перевізником на виконання перевезення автомобільним транспортом;

- 12.10.2016 Позивачем (виконавець) та Відповідачем (замовник) було укладено договір надання послуг № 12/10/16 (далі - Договір), за умовами якого виконавець бере на себе зобов`язання надати послуги автокраном LIEBHERR LTM 1090 90t на об`єкті замовника за адресою - с. Лебедівка, Вишгородський район (Будівництво мостового переїзду через обвідний канал, пов`язаного з обслуговуванням жителів територіальної общини Вишгородського району), а замовник, у свою чергу, зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити їх вартість;

- матеріали, зібрані за фактом події (адміністративні матеріали), а також пояснення учасників даного судового процесу зводяться до того, що для виконання замовлених Відповідачем робіт автокраном LIEBHERR LTM 1090 90t на об`єкті замовника виникла необхідність застосувати додаткові противаги, що обумовлено специфікою роботи автокрану. Позивач повідомив Відповідача про дану обставину та, у свою чергу, останнім надано вантажний автомобіль "Мерседес", державний номерний знак (далі - ДНЗ) НОМЕР_1 , для перевезення противаг. Тобто очевидним є факт здійснення перевезення противаг автокрану LIEBHERR LTM 1090 90t вантажним автомобілем, який належить замовнику послуг - Відповідачу, в цілях виконання Договору;

- відсутність окремого договору перевезення вантажу між сторонами обумовлюється та випливає саме з наявності договірних відносин про надання послуг автокраном, на виконання якого здійснювалось перевезення противаг безпосередньо сторонами цього договору. Тобто сторонами укладено договір перевезення в спрощений спосіб відповідно до статті 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України) шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення;

- у даному випадку, безперечно, між сторонами існують договірні відносини з перевезення вантажу за договором, укладеним у спрощений спосіб, а тому спір про стягнення майнової шкоди не може вирішуватись з підстав завдання позадоговірної (деліктної) відповідальності, оскільки розмір відшкодування збитків, завданих кредиторові невиконанням або неналежним виконанням зобов`язань за договором, може бути обмеженим (стаття 225 ГК України), а при відшкодуванні позадоговірної шкоди остання підлягає стягненню у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Позивач звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій:

- не застосовано до спірних правовідносин норми права, які підлягають застосуванню, а саме норми законодавства, якими врегульовано правовідносини сторін під час перевезення вантажу;

- безпідставно покладено на Позивача судові витрати за проведення судової експертизи.

Від Відповідача та Третьої особи відзиви на касаційну скаргу не надходили.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, що 17.11.2016 приблизно о 14 годині 43 хвилини в с. Лебедівка Вишгородського району Київської області, на будівництві котеджного містечка "Рів`єра Віллас" відбулась дорожньо-транспортна пригода. Водій вантажного автомобіля "Mercedes", реєстраційний номер НОМЕР_1 , - Третя особа перед початком руху не пересвідчився у надійності розташування і кріплення вантажу, а також не контролював це під час руху, чим порушив вимоги пункту 22.2 Правил дорожнього руху, внаслідок чого відбулось падіння з кузова автомобіля металевих противаг до автокрану "Liebherr" з пошкодженням однієї з противаг.

Зазначені обставини встановлені постановою апеляційного суду Київської області від 19.05.2017 у справі № 363/4629/16-п, якою Третю особу визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), а провадження у справі про притягнення Третьої особи до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито на підставі пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП. Вказана постанова є остаточною та набрала законної сили.

Відповідно до частини шостої статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої прийнято постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Належність вантажного автомобіля "Mercedes", реєстраційний номер НОМЕР_1 , Відповідачу та перебування водія Третьої особи в трудових відносинах під час дорожньо-транспортної пригоди з Відповідачем сторонами не оспорюється. Також сторони визнають належність Позивачу металевих противаг до автокрану "Liebherr", які зазнали пошкодження внаслідок даної події.

Причиною виникнення спору в даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки в сумі 402 254,82 грн.

Приймаючи рішення у справі про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту виникнення цивільних прав та обов`язків між ним та Відповідачем з відшкодування шкоди та наявності сукупності умов, які є підставою для покладання на особу цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди, а саме шкоди, протиправності поведінки заподіювача шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та заподіяною шкодою.

Протокол про адміністративне правопорушення від 26.11.2016 № 286732 складений не на місці дорожньо-транспортної пригоди і не в момент її настання, що не може свідчити про достовірність внесених до протоколу даних.

Постановами Вишгородського районного суду Київської області від 16.12.2016 та від 03.02.2017 адміністративні матеріали відносно Третьої особи неодноразово повертались судом до відділу поліції для належного дооформлення.

Постанова апеляційного суду Київської області від 19.05.2017 у справі № 363/4629/16-п про притягнення до адміністративної відповідальності Третьої особи не містить жодної згадки ані про підприємство відповідача, ані відомостей про конкретні дані пошкодженого майна, характер цих пошкоджень, їх опису, власника майна тощо. Відтак факт визнання винною Третьої особи в скоєнні ДТП не є підставою для деліктної відповідальності Відповідача.

Висновок експертного дослідження, який надано Позивачем, не може свідчити про наявність шкоди саме під час дорожньо-транспортної пригоди, оскільки викладені в ньому положення базуються на протоколі про адміністративне правопорушення, який "дооформлявся" поліцією ще протягом 4 місяців після проведення експертного дослідження. При цьому об`єкт дослідження неодноразово перевозився. Крім того, висновок експертного дослідження не є висновком судового експерта відповідно до норм процесуального законодавства, яке діяло на момент його складення та подання до суду. Таким чином, Позивач не довів належними та допустимими доказами самого факту заподіяння шкоди його майну - противагам з маркувальними позначеннями "2,7t+1.5t 4.2t", "LTM 1090-4-11005", "90207" до автокрану LIEBHERR LTM 1090 90.

У свою чергу, суд апеляційної інстанції, ухвалюючи оскаржувану постанову, виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода яка мала місце 17.11.2016 на будівництві котеджного містечка "Рів`єра Віллас", хоча і відноситься за своєю кваліфікацією до таких пригод, однак за своїм видом характеризується як падіння вантажу, що перевозиться. Тобто мають місце договірні відносини між власником вантажу та перевізником на виконання перевезення автомобільним транспортом.

При цьому 12.10.2016 Позивачем (виконавець) та Відповідачем (замовник) було укладено Договір, за умовами якого виконавець бере на себе зобов`язання надати послуги автокраном LIEBHERR LTM 1090 90t на об`єкті замовника за адресою: с. Лебедівка, Вишгородський район (Будівництво мостового переїзду через обвідний канал, пов`язаного з обслуговуванням жителів територіальної общини Вишгородського району), а замовник зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити їх вартість.

Згідно з пунктом 1.3 Договору строк надання послуг: 17.10.2016 з 8.00 год. до 16.00 год. (8 годин).

Пунктом 3.1 договору передбачено, що у разі погодження сторонами надання послуг понад строк, погоджений в пункті 1.3 цього договору, вартість послуг корегується з розрахунку кількості годин, в які виконавцем будуть здійснюватися послуги, виходячи з того, що вартість послуг виконавця протягом однієї години становить 2 125,00 грн. з ПДВ.

Відповідно до пункту 6.1 Договору даний договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2016.

Враховуючи те, що умовами Договору передбачена можливість надання послуг понад строк, погоджений в пункті 3.1 Договору, а також дію Договору до 31.12.2016, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що надання Позивачем послуг автокраном LIEBHERR LTM 1090 90t на об`єкті замовника саме в момент дорожньо-транспортної пригоди (17.11.2016) відбувалось на підставі даного Договору.

Підтвердженням вказаного є те, що директор Позивача в поясненнях від 25.11.2016 по факту пригоди зазначав про існування договірних відносин між Позивачем та Відповідачем з надання послуг оренди автокрана, а також Позивач у поясненнях від 08.11.2017 вказував про те, що 16.11.2016 у Відповідача виникла необхідність у використанні крану, в зв`язку з чим останньому було виставлено рахунок на оплату від 16.11.2016 № 63 на загальну суму 21 550,00 грн. з визначенням підстави платежу - "Договір 12/10/16 від 12.10.2016". Однак даний рахунок не було оплачено з огляду на вчинення працівниками Відповідача дій, які призвели до пошкодження майна Позивача.

Обставини спору та зібраний за фактом події адміністративний матеріал, а також пояснення учасників процесу зводяться до того, що для виконання замовлених Відповідачем робіт автокраном LIEBHERR LTM 1090 90t на об`єкті замовника виникла необхідність застосувати додаткові противаги, що обумовлено специфікою роботи автокрану.

Зокрема, в поясненнях директора Позивача та оператора автокрану LIEBHERR LTM 1090 90t, наданих по факту події дільничному офіцеру поліції Вишгородського відділення поліції, останні зазначають, що на замовлення Відповідача для виконання робіт по монтажу металоконструкцій потрібні були додаткові противаги до крана їхнього підприємства. Замовник надав вантажний автомобіль марки "Мерседес" ДНЗ НОМЕР_1 для перевезення противаг.

Згідно з пунктами 1.4, 1.5 Договору виконавець стверджує, що він та його персонал мають всі передбачені чинним законодавством України дозволи та допуски до надання послуг, передбачених цим договором, та не існує жодних обмежень або протипоказань, у тому числі медичних, для надання таких послуг. Виконавець надає послуги, обумовлені цим договором, своїми власними силами без залучення сторонніх осіб. Залучення виконавцем третіх осіб для надання послуг за цим договором можливе виключно за наявності письмової згоди замовника. Пунктом 2.3 договору передбачено обов`язок виконавця: у разі виникнення обставин, що перешкоджають належному виконанню зобов`язань за даним договором, негайно повідомити про це замовника; під час надання послуг за цим договором дотримуватись вимог правил безпеки, нести відповідальність за джерело підвищеної небезпеки, з використанням якого надаються послуги.

Позивачем відзначається, що в силу технічних характеристик автокран може пересуватись самостійно та виконувати роботи певної вагової категорії без додаткового обладнання (противаг). Переміщення автокрану разом з противагами шляхами загального користування заборонено законодавством, зокрема вимогами Правил дорожнього руху, а також нормативними актами, якими регламентовано переміщення автомобільними дорогами України транспортних засобів обмеженої вагової категорії (вага крану без противаг за технічним паспортом становить 48т). При цьому, як зазначається у поясненнях представника Позивача від 08.11.2017, переміщення противаг здійснюється на спеціальних платформах, за окремими договорами з перевізниками, які мають відповідні технічні можливості. Тобто перебазування самого автокрану та його обладнання (противаг) здійснюється окремими етапами.

Узгоджуючи вартість послуг за Договором, сторони в пункті 3.1 останнього передбачили, що замовник відшкодовує виконавцю вартість перебазування автокрану LIEBHERR LTM 1090 90t до місця надання послуг у сумі 4 550,00 грн. з ПДВ.

Відтак умови Договору передбачають надання виконавцем послуг автокраном власними силами з оплатою послуг та відшкодуванням витрат (перебазування крану) за рахунок замовника. Участь замовника безпосередньо у перебазуванні автокрану чи його складових договором не визначена.

Таким чином, виявивши при виконанні Договору необхідність застосування додаткового обладнання крану (противаг), Позивач повідомив Відповідача про дану обставину. В свою чергу, останнім надано вантажний автомобіль "Мерседес" ДНЗ НОМЕР_1 для перевезення противаг.

Тобто очевидним є факт здійснення перевезення противаг автокрану LIEBHERR LTM 1090 90t вантажним автомобілем, який належить замовнику послуг (Відповідачу), в цілях виконання Договору.

Відсутність між сторонами окремого договору перевезення вантажу зумовлюється та випливає саме з наявності договірних відносин щодо надання послуг автокраном.

З огляду на вказане судом апеляційної інстанції взято до уваги твердження Відповідача про укладення між сторонами договору перевезення в спрощений спосіб відповідно до статті 181 ГК України шляхом підтвердження прийняття замовлення до виконання.

За загальними правилами, визначеними у статті 909 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 307 ГК України, договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі.

Разом з тим, згідно із статтею 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Чинне законодавство не встановлює випадків недійсності договору перевезення у разі недотримання під час його укладення письмової форми.

Частиною другою статті 218 ЦК України передбачено, що якщо правочин, для якого законом встановлена недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Тобто законодавець допускає можливість дійсності правочину також і у випадку встановлення законом вимог про його недійсність через недодержання письмової форми за умови вчинення сторонами конклюдентних дій з його виконання.

Вчинення сторонами дій на підтвердження укладення договору перевезення випливає з обставин спору, зокрема, Відповідачем надано транспортний засіб для здійснення вантажного перевезення, а Позивачем за допомогою автокрану здійснено завантаження транспортного засобу противагами на власній базі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в даному випадку, безперечно, між сторонами існують договірні відносини з перевезення вантажу за договором укладеним у спрощений спосіб, а тому спір про стягнення майнової шкоди не може вирішуватись з підстав завдання позадоговірної (деліктної) відповідальності. При цьому Позивачем підстави позову, у встановлений процесуальним законодавством строк, не змінювались.

За таких обставин позов із заявлених підстав задоволенню не підлягає, тому мотивувальна частина рішення господарського суду Рівненської області від 16.10.2018 підлягає зміні.

Що ж до твердження Позивача про безпідставне покладення на нього витрат Відповідача за проведення судової експертизи, внаслідок невиконання вимог ухвали від 10.11.2017 та від 04.04.2018 про надання додаткових доказів судовим експертам, то вони були відхилені апеляційним судом, оскільки відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, проведенням експертизи.

Згідно із статтею 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином з огляду на відмову в позові та приймаючи до уваги той факт, що Відповідачем здійснено оплату експертизи в сумі 13 728,00 грн., судом покладені дані витрати на Позивача. Доказів повернення вказаної суми експертною установою Відповідачу суду не надано.

Тобто апеляційним судом під час ухвалення оскаржуваної постанови було встановлено понесення Відповідачем витрат з оплати експертизи та відсутність доказів повернення експертною установою Відповідачу сплачених ним коштів за проведення експертизи, що, відповідно до вимог процесуального законодавства, передбачає покладення таких витрат на позивача.

При цьому у разі подальшого повного або часткового повернення експертною установою Відповідачу сплачених ним коштів за проведення експертизи, Позивач набуває права на звернення до Відповідача, у спосіб передбачений законодавством, з вимогою про відшкодування Позивачу коштів у сумі повернутій експертною установою Відповідачу.

Посилання в касаційній скарзі на те, що судами: не застосовано до спірних правовідносин норми права, які підлягають застосуванню, а саме норми законодавства, якими врегульовано правовідносини сторін під час перевезення вантажу; безпідставно покладено на Позивача судові витрати за проведення судової експертизи, - не приймаються Касаційним господарським судом, оскільки спростовуються викладеними у даній постанові доводами суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене та враховуючи, що судом апеляційної інстанції було змінено мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, оскільки судом апеляційної інстанції була прийнята постанова з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави залишити її без змін.

У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Саренс Україна" залишити без задоволення, а постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.02.2019 у справі № 918/602/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов

Суддя В. Селіваненко