ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

м. Київ

"12" червня 2019 р. Справа № 9/008-12

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В. за участю секретаря судового засідання Абраменко М.К, розглянувши в судовому засіданні

Заяву Публічного акціонерного товариства Компанія «Ельба»

про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до

виконання та видачу дубліката наказу

У справі № 9/008-12

За позовом Публічного акціонерного товариства Компанія «Ельба»

до Державного підприємства «Тхорівський спиртовий завод»

про витребування майна

Учасники судового процесу:

від стягувача: не з`явився;

від боржника: Дяченко О.Г;

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду Київської області знаходилась справа за позовом Публічного акціонерного товариства Компанія Ельба до Державного підприємства Тхорівський спиртовий завод про витребування від останнього 112 719,74 літрів розчинника багатокомпонентного органічного на суму 798 055,76 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.03.2012 позов задоволено повністю:

зобов`язано Державне підприємство Тхорівський спиртовий завод повернути Публічному акціонерному товариству Компанія Ельба 112 719,74 л. розчинника багатокомпонентного органічного на суму 798 055,76 грн;

стягнуто з Державного підприємства Тхорівський спиртовий завод на користь Публічного акціонерного товариства Компанія Ельба з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем, судовий збір у сумі 15 961 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят одну) грн. 11 коп.

На виконання вказаного рішення, 02.04.2012 Господарським судом Київської області було видано відповідні накази.

03.05.2019 від Публічного акціонерного товариства Компанія «Ельба» через відділ діловодства суду надійшла заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання та видачу дублікатів наказів Господарського суду Київської області від 02.04.2012 у справі № 9/008-12.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.05.2019 заяву Публічного акціонерного товариства Компанія «Ельба» прийнято до розгляду та розгляд заяви призначено на 22.05.2019.

У судовому засіданні 22.05.2019 представник заявника надав усні пояснення по заяві, відповідно до яких подану заяву підтримав у повному обсязі. Крім того, останій просив суд про відкладення розгляду заяви на іншу дату з метою подання додаткових доказів на підтвердження обставин, викладених у заяві.

Представник боржника в дане судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

22.05.2019 в судовому засідання судом оголошено ухвалу про відкладення судового засідання на 12.06.2019, яка занесена до протоколу судового засідання.

06.06.2019 до канцелярії суду від боржника надійшли письмові заперечення щодо поданої заяви.

11.06.2019 стягувачем подано до суду клопотання про долучення додаткових доказів по заяві та про відкладення розгляду заяви.

12.06.2019 представник стягувача в судове засідання не з`явився.

12.06.2019 в судовому засіданні представник боржника надав усні пояснення по суті поданої заяви, відповідно до яких проти її задоволення заперечував в повному обсязі, посилаючись на відсутність інформації щодо фактичного виконання/невиконання судового рішення, а також на наявність відкритих виконавчих проваджень зі стягувачем та боржником, що підтверджується інформацією, яка міститься на сайті Автоматизованої системи виконавчих проваджень.

Клопотання стягувача про відкладення розгляду заяви судом розглянуто та відмовлено в його задоволенні, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «ЮніонЕліментаріяСандерс проти Іспанії» (AlimentariaSanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

За приписами ч. 2 ст. 329 Господарського процесуального кодексу України заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Враховуючи те, що ухвалою суду від 15.05.2019 було призначено розгляд заяви на 22.05.2019, а також, в подальшому, господарським судом надано учасникам справи додатковий час для викладення своєї правової позиції і надання доказів для її обґрунтування, шляхом відкладення судового засідання на 12.06.2019, з метою дотримання процесуальних строків, суд відмовляє стягувачу у відкладенні судового засідання.

Заслухавши представника боржника у судовому засіданні, розглянувши заяву та дослідивши докази, надані сторонами по суті заяви, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Компанія «Ельба» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання та видачу дублікатів наказів Господарського суду Київської області від 02.04.2012 у справі № 9/008-12, виходячи з такого.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 визначає право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Частиною шостою статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017р. N2147-VІІІ, чинної з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 329 Господарського процесуального кодексу України, у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк (ч.2 ст. ст. 329 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, обов`язковою умовою для поновлення строку для пред`явлення наказу до виконання є пропущення його строку та наявність поважних причин такого пропущення.

В обґрунтування поданої заяви про поновлення строку стягувач послався на те, що Сквирським районним управлінням юстиції у Київській області було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі відсутності майна у боржника, і, відповідно, повернуто накази Господарського суду Київської області від 02.04.2012 у справі № 09/008-12 стягувачу. Останні були втрачені при здійсненні масштабного переїзду Публічного акціонерного товариства Компанія «Ельба» в інший офіс, для реалізації якого було задіяно багато людей та перевізників. Факт втрати зазначених наказів встановлено у Акті № 2 про виявлення втраченого майна від 10.01.2017, копію якого долучено до заяви.

Враховуючи вищенаведені обставини, заявник просить суд відновити пропущений строк для пред`явлення до виконання наказів Господарського суду Київської області від 02.04.2012 у справі № 9/008-12, оскільки вважає втрату наказів суду поважною причиною.

Дослідивши подану заяву та долучені до неї документи, суд встановив, що втрату наказів Публічного акціонерного товариства Компанія «Ельба» було виявлено стягувачем 10.01.2017, про що свідчить Акт № 2 про виявлення втраченого майна від 10.01.2017, копію якого долучено до матеріалів заяви.

Одночасно, як вбачається зі змісту листа Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області за вих. № 7115 від 11.06.2019, адресованого стягувачу, виконавче провадження щодо виконання наказів по справі № 9/008-12 було завершено 30.11.2015 на підставі п. 2ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанови).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Згідно з ч.4 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Так, враховуючи, що накази Господарського суду Київської області від 02.04.2012 у справі № 910/19196/14 були повернуті державним виконавцем 30.11.2015, а також, беручи до уваги строк, визначений у наказах Господарського суду Київської області від 02.04.2012 для пред`явлення до виконання (1 рік), то строк для повторного пред`явлення вказаних наказів мав закінчитись 30.11.2016.

Разом з тим, 05.10.2016 набрав чинності Закон України Про виконавче провадження № 1404-VIII від 02.06.2016, згідно з яким Закон України Про виконавче провадження № 606-ХІV від 21.04.1999 втратив чинність окрім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом № 1404-VIII від 02.06.2016.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 12 Закону України Про виконавче провадження № 1404-VIII від 02.06.2016, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Відповідно до п. 5 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII Про виконавче провадження, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

В силу норм Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII Про виконавче провадження, відповідно до яких строк пред`явлення судового наказу до виконання становить 3 роки, суд прийшов до висновку, що строк пред`явлення до виконання зазначених наказів закінчився 30.11.2018 і на час виявлення стягувачем втрати наказів(10.01.2017), ще не сплив. Проте, стягувач у встановлений законодавством строк з відповідною заявою до суду не звертався.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Із змісту статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є, серед іншого, завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "ОСОБА_5 проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Також, судом враховуються висновки, викладені у рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", за змістом якого вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, а від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Судом встановлено, що починаючи з 10.01.2017 (момент виявлення втрати наказів) і до моменту звернення із даною заявою до суду (03.05.2019), Публічним акціонерним товариством Компанія «Ельба» не було вчинено жодних дій для фактичного виконання судового рішення по справі № 09/008-12, як то звернення до Господарського суду Київської області із відповідною заявою про видачу дублікатів наказів, та після закінчення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, за для подальшого відкриття виконавчого провадження щодо виконання судових наказів.

Посилання стягувача на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, а також на судові рішення Європейського суду з прав людини щодо реалізації стягувача свого права на мирне володіння майном та обов`язку суду відігравати активну роль у судовому розгляді справи, не нівелює обов`язку стягувача так само користуватись своїми процесуальними правами та обов`язками належним чином, а також дотримуватись норм, встановлених чинним законодавством України.

Одночасно, суд вважає за необхідне відмітити, що у розумінні приписів процесуального законодавства, Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. При цьому, причини поважності пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання оцінюються судом, виходячи з обґрунтування поважності цих причин та наданих заявником доказів на їх підтвердження.

Отже, в кожному випадку суд з врахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені в обґрунтування заяви про відновлення строку для пред`явлення наказу до виконання, та робить мотивований висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

Враховуючи те, що єдиною підставою на яку Публічне акціонерне товариство Компанія «Ельба» посилається, як на причину пропуску ним строку пред`явлення наказів до виконання, є втрата наказів Господарського суду Київської області по справі № 9/008-12 від 02.04.2012 під час переїзду, а також, беручи до уваги той факт, що на момент втрати зазначених наказів(10.01.2017) строк їх пред`явлення до виконання ще не сплив, тому суд дійшов висновку про те, що строк для пред`явлення наказів до виконання у цій справі був пропущений з вини позивача (стягувача) в результаті його бездіяльності.

Таким чином, суд не визнає наведену заявником причину для відновлення пропущеного строку до виконання наказів поважною, оскільки заявником не подано суду жодних доказів, які б підтверджували вжиття протягом більш як двох років зі сторони Публічного акціонерного товариства Компанія «Ельба» заходів щодо виконання рішення суду.

З урахуванням вищенаведеного у сукупності, суд відмовляє у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Компанія «Ельба» про поновлення строку для пред`явлення до виконання наказів Господарського суду Київської області по справі № 9/008-12 від 02.04.2012.

Відповідно до п. 19.4 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Враховуючи встановлені вище висновки суду щодо закінчення строку для пред`явлення наказів Господарського суду Київської області по справі № 9/008-12 від 02.04.2012 до виконання - 30.11.2018, а також, відмову суду у поновленні стягувачу строку для пред`явлення зазначених наказів до виконання, господарський суд зазначає, що підстави для видачі дублікатів вказаних наказів відсутні.

Керуючись ст.ст. 234, 329, п.п. 19.4 п. 1 Розділу ІХ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Компанія «Ельба» про видачу дублікатів наказів та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

2. Згідно ч.1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 18.06.2019.

Суддя Л.В. Сокуренко