ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2019 р. Справа № 921/319/18

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача Джирма А.В.

від відповідача (скаржника) Твердохліб В.Д.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів, б/н від 18 березня 2019 року

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 12 листопада 2018 року (підписане 22.11.2018 року), суддя Гирила І.М.

у справі №921/319/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв», м. Черкаси

до відповідача Приватного акціонерного товариства «Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів», с. Острів Тернопільської області

про стягнення 773 690, 53 грн.

в с т а н о в и в :

14.08.2018 до Господарського суду Тернопільської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» до Приватного акціонерного товариства «Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів» про стягнення 773 690,53 грн. через неналежне виконання зобов`язань за договором про постачання природного газу № С/118-16 від 07.06.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що протягом липня-серпня 2016 року та березня-грудня 2017 року відповідач перевищив планові/договірні обсяги споживання природного газу, що підтверджується договором та додатковими угодами до нього, актами приймання-передачі природного газу, актом-претензією №01/11-053 від 15.05.2018, листом-відповіддю №82 від 31.05.2018, листом №36/03 від 26.03.2018, а також іншими документами. Зважаючи на понадлімітне споживання відповідачем природного газу в обсязі 219,321 тис. м куб. позивачем проведено нарахування компенсації збитків відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 (надалі Правила). (а.с. 7-61, том І).

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 12 листопада 2018 року у справі № 921/319/18 позов задоволено: присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів» користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" 773 690,53 грн. та 11 605,36 грн повернення сплаченого позивачем судового збору.

Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем умов договору поставки природного газу в частині незабезпечення відповідачем споживання природного газу в обумовлених договором обсягах. Разом з тим, у спростування заперечень відповідача суд першої інстанції зазначив, що призначенням здійснених відповідачем платежів зазначено укладений сторонами договір, у платежах за період з 12.07.2016 до 02.06.2017 платником зазначено ПАТ "Тернопільський КШБМ", у платежах за період з 02.06.2017 по 12.01.2018 ПрАТ "Тернопільський КШБМ", що свідчить про укладення договору №С/118-16 від 07.06.2016 та додаткових угод до нього уповноваженою особою споживача та наступне схвалення правочину відповідачем. Суд першої інстанції вказав, що умовами укладеного договору були встановлені ліміти споживання відповідачем природного газу, однак доказів коригування обсягів поставки природного газу в матеріалах справи відсутні та сторонами не надані. Суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про відшкодування збитків (компенсації) за перевищення об`єму (обсягу) природного газу є обґрунтованою та правомірною, оскільки споживач (відповідач) всупереч встановленого приписами чинного законодавства обов`язку не проконтролював об`єми власного споживання природного газу та самостійно і завчасно не обмежив (припинив) власне газоспоживання, що як наслідок призвело до понадлімітного його споживання.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Приватне акціонерне товариство «Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів» звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду Тернопільської області від 12 листопада 2018 року у справі № 921/319/18, позовну заяву залишити без розгляду, зупинити виконання оскаржуваного рішення, зупинити виконання наказу від 04 березня 2019 року у справі № 921/319/18. Вважає оскаржуване рішення незаконне і необґрунтоване та стверджує, що внаслідок порушення вимог норм процесуального права та неналежного і упередженого дослідження облікових документів наданих позивачем суд дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

На думку скаржника, усупереч ст.ст. 238 ГПК України, ст. 203 ЦК України суд не витребував для огляду оригінали документів, якими підтверджувалися позовні вимоги і обгрунтоване оскаржуване рішення, хоча через відсутність на них підписів, посади особи, повноважень на їх підписання відповідач неодноразово ставив під сумнів ці документи як неналежні та недостовірні докази у справі та такі, які не підтверджують порушення відповідачем споживання природного газу в обумовлених договором обсягах.

Усупереч Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст.ст. 3, 11, 236 ГПК України суд у рішенні не послався на висновок Верховного Суду у аналогічних справах, а у мотивувальній частині рішення відсутня мотивована оцінка кожного аргументу відповідача.

Суд не взяв до уваги лист №36/03 від 26.03.2018, у якому позивач зазначив, що станом на 26.03.2018 відповідач не мав заборгованості за попередні місяці, але має поточні зобов`язання по природному газу, що постачається позивачем в березні 2018 року. Також, скаржник вважає, що судом допущено порушення вимог ст.ст. 258, 532, 541, 545 ЦК України, ст.ст. 193, 195-197 ГК України.

Справа розглядалась в суді апеляційної інстанції в судових засіданнях з повідомленням (викликом) сторін.

Представник відповідача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задоволити.

Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 07 червня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв", (надалі постачальник/позивач) та Публічним акціонерним товариством "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів" (23.12.2016 - зміна найменування на Приватне акціонерне товариство "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів", (а.с.227-247, том 1) (надалі споживач/відповідач) укладено договір на постачання природного газу №С/118-16 (надалі - договір), згідно умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачу природний газ (надалі - газ) в 2016 р., а споживач зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах даного договору (п. 1.1 договору). (а.с.19-22, том 1).

Згідно з п. 2.1 договору постачальник поставляє споживачу газ в об`ємах, вказаних в розподільній таблиці планового споживання газу, а саме у 2016 році: липень - 25 000 тис. м куб., серпень 25 000 тис. м куб, вересень 25 тис. м куб., жовтень 23 000 тис. м куб., листопад 18 000 тис. м куб., грудень 5 000 тис. м куб.

У випадку зміни планового споживання газу коригування приймаються на підставі письмових заявок споживача за 5 (п`ять) днів до початку місяця поставки. Збільшення/зменшення планового обсягу газу у поточному місяці здійснюється на підставі письмової заявки споживача до 20-го числа місяця поставки. У випадку відмови від виділення планового обсягу газу, або припинення договірних відносин, споживачу необхідно погасити заборгованість та попередити письмово постачальника за 20 (двадцять) днів. Корегування обсягів рекомендовано проводити при відхиленні від замовлених більше ніж на 10% місячного планового обсягу. Фактичний обсяг поставки газу за даним договором визначається на підставі актів прийому-передачі природного газу, які підписуються уповноваженими представниками обох сторін по закінченню місяця поставки, але не пізніше 5 (п`ятого) числа місяця наступного за звітним (п. п. 2.2-2.3 договору).

Пунктами 3.1-3.3 договору сторони погодили ціну газу 5 800 грн за 1 000,0 кубічних метрів, в т. ч. ПДВ, та домовились, що ціна на газ, що вказана в даному договорі, змінюється нормативними актами уповноважених державних органів, власниками ресурсу і є обов`язковою для сторін за даним договором з моменту введення її в дію. Зміна ціни вводиться в дію пропорційно до змін уповноважених органів, з моменту та на період в якому проводяться зміни, погоджується обома сторонами шляхом підписання додаткової угоди до даного договору. Якщо одна із сторін відмовилась підписати додаткову угоду про зміну ціни, замовлення на поточний місяць анулюється. постачальник повертає споживачу перераховані кошти.

У межах цього правочину між сторонами у справі укладено:

- додаткову угоду №19/07 від 19.07.2016 про зміну ціни природного газу на 6 350,00 грн за 1 тис. куб. м, в т. ч. ПДВ;

- додаткову угоду №22/02 від 22.02.2017 про зміну ціни природного газу на 8 400,00 грн за 1 тис. куб. м, в т. ч. ПДВ;

- додаткову угоду №23/03 від 23.03.2017 про зміну ціни природного газу на 6 950,00 грн за 1 тис. куб. м, в т. ч. ПДВ;

- додаткову угоду №20/09 від 20.09.2017 про зміну ціни природного газу на 8 700,00 грн за 1 тис. куб. м, в т. ч. ПДВ;

- додаткову угоду №28/11 від 28.11.2017 про зміну ціни природного газу на 9 800,00 грн за 1 тис. куб. м з ПДВ.

У розділі 4 сторони погодили порядок та умови проведення розрахунків, зокрема, 30 (тридцять) % вартості планового місячного обсягу газу, зазначеного в п. 2.1 цього договору, відповідно до п. 3.2, споживач оплачує постачальнику до 10-го числа місяця, у якому здійснюється поставка; 30 (тридцять) % вартості планового місячного обсягу газу, зазначеного в п. 2.1 цього договору, відповідно до п. 3.2, споживач оплачує постачальнику до 20-го числа місяця, у якому здійснюється поставка; 30 (тридцять) % вартості планового місячного обсягу газу, зазначеного в п. 2.1 цього договору, відповідно до п. 3.2, споживач оплачує постачальнику до 30-го числа місяця, в якому здійснюється поставка.

Остаточний розрахунок за фактично отриманий обсяг газу у звітному місяці здійснюється до 5-го числа місяця, наступного за місяцем споживання газу. Датою оплати споживачем природного газу є дата надходження грошових коштів на рахунок постачальника (п. п. 4.4-4.5 договору).

Відповідно до пп. 5.1.1, 5.1.2, 5.1.4 п. 5.1 постачальник зобов`язався: виконувати умови договору; забезпечувати постачання газу до пунктів призначення на умовах та в обсягах, не менш ніж визначено договором; складати та погоджувати акт приймання-передачі газу у порядку, визначеному договором.

Споживач зобов`язується: виконувати умови договору; дотримуватись дисципліни споживання газу; оплачувати постачальнику вартість поставленого газу на умовах та в обсягах, визначених договором (пп.5.2.1, 5.2.2, 5.2.3 п. 5.2 договору).

Пунктом 8.5 договору сторони передбачили, що у разі безпідставної відмови споживача від підписання акту прийому-передачі природного газу відповідно до п. 2.3, при цьому споживач не повідомляв відповідно до п. 2.2 та п. 2.7 договору про зменшення обсягів споживання, газ вважається поставленим незалежно від підписання акту прийому-передачі природного газу споживачем.

Згідно з п. 9.5 договору останній набирає чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2016 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати та/або внести зміни до нього, даний договір вважається автоматично пролонгованим на аналогічних умовах з урахуванням всіх додатків до нього на кожен наступний рік.

Пунктом 9.11 договору сторони погодили, що у випадках не передбачених договором, сторони керуються постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.01р. №1729 "Про забезпечення Споживачів природним газом", "Правилами подачі та використання природного газу в народному господарстві України", затвердженими наказом Держкомнафтогазу України від 01 листопада 1994 року №355, "Правилами обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання", затвердженими наказом Міністерства палива та енергетики України №618 від 27.12.2005, "Порядком пооб`єктового припинення (обмеження) газопостачання споживачам, крім населення", затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2006 №1687, постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2006 №605 "Деякі питання діяльності Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", постановою НКРЕ від 30.06.2011 №1112 "Про затвердження граничних рівнів цін на природний газ для промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання", Законом України "Про ринок природного газу" та іншими діючими нормативними документами відповідно до чинного законодавства України.

Зважаючи на те, що додатковими угодами №22/02 від 22.02.2017, №23/03 від 23.03.2017, №20/09 від 20.09.2017 та №28/11 від 28.11.2017 до договору постачання природного газу №С/118-16 від 07.06.2016 сторони погоджували вартість природного газу на 2017 рік, наявні в матеріалах справи документи (акти приймання-передачі, банківські виписки, лист за №36/03 від 26.03.2018) підтверджують те, що правовідносини сторін у цій справі щодо поставки позивачем та прийняття відповідачем природного газу згідно договору №С/118-16 від 07.06.2016 тривають, сторонами не заперечується та не надано доказів розірвання останнього та/або внести зміни до нього, тому відповідно до п. 9.5 договору вказаний правочин є автоматично пролонгованим.

Відповідно до матеріалів справи №921/319/18, на виконання умов вказаного правочину та додаткових угод до нього позивачем протягом 2016-2017 років поставлено, а відповідачем прийнято природний газ в загальному обсязі 390,321 тис. куб.м, на загальну суму 2 792 031 грн 91 коп., зокрема:

- 53,483 тис. куб.м на суму 310 201,19 грн у липні місяці 2016 року;

- 48,234 тис. куб.м на суму 306 286,09 грн у серпні місяці 2016 року;

- 7,945 тис. куб.м на суму 66 738 грн у березні місяці 2017 року;

- 25,356 тис. куб.м на суму 176 224,30 грн у квітні місяці 2017 року;

- 31,573 тис. куб.м на суму 219 432,48 грн у травні місяці 2017 року;

- 36,398 тис. куб.м на суму 252 966,24 грн у червні місяці 2017 року;

- 48,746 тис. куб.м на суму 338 784,90 грн у липні місяці 2017 року;

- 30,256 тис. куб.м на суму 210 279,32 грн у серпні місяці 2017 року;

- 36,585 тис. куб.м на суму 270 729,14 грн у вересні місяці 2017 року;

- 32,258 тис. куб.м на суму 280 644,60 грн у жовтні місяці 2017 року;

- 28,660 тис. куб.м на суму 253 641 грн у листопаді місяці 2017 року;

- 10,827 тис. куб.м на суму 106 104,65 грн у грудні місяці 2017 року.

На виконання умов укладеного договору та додаткових угод до нього відповідач протягом липня місяця 2016 року січня місяця 2018 року перерахував на рахунок позивача грошові кошти за природний газ згідно договору №С/118-16 від 07.06.2016 в загальній сумі 2 742 031,91 грн. У призначеннях платіжних доручень зазначено укладений сторонами договір №С/118-16 від 07.06.2016 (а.с. 144-151, 159-182 том 1)

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем було спожито 171,000 тис. м куб. природного газу згідно договору постачання природного газу №С/118-16 від 07.06.2016, крім того, 219,321 тис. м куб. природного газу понадлімітно погодженого сторонами планового обсягу споживання газу (липень - 25 000 тис. м куб., серпень 25 000 тис. м куб, вересень 25 тис. м куб., жовтень 23 000 тис. м куб., листопад 18 000 тис. м куб., грудень 5 000 тис. м куб.).

Позивач провів розрахунок суми компенсації за понадлімітне споживання газу у відповідності до п. 1 р. VI Правил та направив на адресу відповідача акт-претензію №01/11-053 від 15.05.2018 з проханням на протязі 20 днів з моменту отримання останнього відшкодувати завдані позивачу збитки за спожитий понадлімітно протягом 2016-2017 років природний газ у сумі 773 690,53 грн.(а.с. 40-42, том 1).

З огляду на те, що у відповіді за №82 від 31.05.2018 про розгляд акту-претензії №01/11-053 від 15.05.2018 відповідач назвав такі вимоги безпідставними (а.с. 43, том 1), посилаючись на лист-повідомлення від 26.03.2018 №36/03 про відсутність заборгованості ПАТ "Тернопільський комбінат по виробництву шляхо-будівельних матеріалів" перед ТОВ "Енергогазрезерв".(а.с. 44, том 1), позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача компенсації збитків у сумі 773 690,53 грн.

Згідно зі статтею 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст.901 ЦК України).

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України (надалі ГК України) встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтями 525, 526, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У силу приписів ч. ч. 2-3 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу" Споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів. У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом.

Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи регулюються Правилами постачання природного газу, які затверджені Постановою Національної комісії; що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за № 2496 від 30.09.2015 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за N 1382/27827, надалі - Правила.

П. 12 р. ІІ Правил, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати діючому постачальнику копію відповідного акта про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ/ГТС та споживачем, відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи /Кодексу газорозподільних систем.

На підставі отриманих від споживача даних та/або даних Оператора ГТС постачальник протягом трьох робочих днів готує та надає споживачу два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника.

Взаємовідносини між постачальником і Оператором ГТС щодо обміну інформацією про фактичні обсяги споживання природного газу споживачем регулюються Кодексом газотранспортної системи та окремим договором транспортування природного газу, укладеним між постачальником та Оператором ГТС.

Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі природного газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі природного газу.

У випадку відмови від підписання акта приймання-передачі природного газу розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до договору або в судовому порядку.

Відповідно до п. 10 р. ІІ Правил споживання підтвердженого обсягу природного газу протягом розрахункового періоду здійснюється, як правило, рівномірно, виходячи з добової норми, якщо інший режим споживання не передбачено в укладеному договорі постачання природного газу.

Підтверджений обсяг природного газу - це об`єм (обсяг) природного газу, виділений постачальником для потреб споживача, з яким укладено договір постачання природного газу на відповідний розрахунковий період, та підтверджений Оператором ГТС (включений до підтвердженої номінації) і доведений Оператору ГРМ у порядку, визначеному Кодексом ГТС (п. 4 гл. 1 р. І Кодексу газорозподільних систем).

Споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, передбачені цим розділом та розділом VI цих Правил, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання.

Обсяг споживання природного газу споживачем у розрахунковому періоді не повинен перевищувати підтверджений обсяг природного газу. Допускається відхилення споживання обсягу природного газу протягом розрахункового періоду в розмірі ± 5 % від підтвердженого обсягу природного газу.

Постачальник має право оперативно контролювати обсяг споживання природного газу споживачем, використовуючи базу даних Оператора ГТС або інформацію споживача, а також шляхом самостійного контролю обсягів споживання природного газу на об`єкті споживача.

Споживач та його постачальник мають право на коригування протягом розрахункового періоду підтверджених обсягів природного газу в порядку, встановленому Кодексом газотранспортної системи.

Якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, споживач має компенсувати постачальнику вартість різниці між підтвердженим обсягом природного газу та фактичним об`ємом (обсягом) споживання природного газу за ціною вартості природного газу, визначеною договором постачання природного газу. При цьому постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, які розраховуються відповідно до пункту 1 розділу VI цих Правил.

Пп. 2 п. 1 р. VI Правил передбачено: якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою:

В = (V ф - V п) х Ц х K,

де: V ф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за договором на постачання природного газу;

V п - підтверджений обсяг природного газу на розрахунковий період;

Ц - ціна природного газу за договором постачання природного газу;

K - коефіцієнт, який визначається постачальником та не може перевищувати 0,5.

Згідно п. 3 р. VI Правил за результатами виявлених порушень представником постачальника складається акт-претензія, який оформлюється з урахуванням таких вимог:

1) форма акта-претензії є довільною;

2) при порушенні, зазначеному в підпункті 3 пункту 1 цього розділу, акт-претензія складається представниками постачальника після пред`явлення ними відповідних посвідчень у присутності уповноваженого представника споживача (власника або наймача) і скріплюється їхніми підписами. У разі відмови споживача від підписання акта-претензії про це зазначається в акті-претензії. Акт-претензія щодо відмови споживача у доступі до території об`єкта споживача вважається дійсним, якщо його підписали представник постачальника та одна незаінтересована особа за умови посвідчення їх осіб або три представники постачальника. У разі відмови споживача від підписання акта-претензії про це робиться відмітка в обох примірниках цього акта, і другий його примірник надсилається споживачеві рекомендованим поштовим відправленням.

Акт-претензія, у якому зазначаються підстави та розмір нарахованих збитків, складається в двох примірниках, один з яких надсилається (надається) споживачу (з позначкою про вручення), а споживач зобов`язаний протягом двадцяти робочих днів з моменту його отримання відшкодувати постачальнику завдані збитки або написати мотивовану відмову від їх повного або часткового відшкодування.

У випадку не реагування у встановлений строк на акт-претензію або невідшкодування завданих збитків постачальник має право звернутись до суду.

Судом першої інстанції встановлено факт споживання відповідачем протягом 2016-2017 років природного газу у загальному обсязі 390,321 тис. куб.м. на загальну суму 2 792 031,91 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу в загальному обсязі 390,321 тис. м. куб., копіями актів приймання-передачі природного газу та актів надання послуг з розподілу природного газу, складеними відповідачем та ПАТ "Тернопільміськгаз" як оператором ГРМ, а також реєстрами розподілу природного газу промисловим споживачам постачальника ТОВ "Енергогазрезерв" газовими мережами ПАТ "Тернопільміськгаз", складеними позивачем та ПАТ "Тернопільміськгаз".

Умовами договору №С/118-16 від 07.06.2016 сторони погодили плановий обсяг споживання газу, а саме: 171,000 тис. м. куб, які відповідач оплатив протягом липня місяця 2016 року січня місяця 2018 року в загальній сумі 2 742 031,91 грн.

Також судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що протягом 2016-2017 років відповідачем було понадлімітно спожито природного газу у загальному обсязі 219,321 тис. м куб. природного газу, однак у матеріалах справи відсутні докази коригування обсягів поставки природного газу.

Враховуючи те, що умовами укладеного договору відповідачу були встановлені ліміти споживання природного газу, а на споживача природного газу покладено обов`язок щодо контролю власного газоспоживання, самостійного і завчасного обмеження (припинення) власного газоспоживання для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу, а відповідач всупереч вимогам чинного законодавства не проконтролював об`єми споживання газу, що призвело до понадлімітного його споживання, суд дійшов вірного висновку, що вимога позивача про відшкодування збитків (компенсації) за перевищення об`єму (обсягу) природного газу є правомірною.

Доводи скаржника про те, що суд повинен був врахувати лист №36/03 від 26.03.2018, у якому позивач повідомив, що станом на 26.03.2018 відповідач не мав заборгованості за попередні місяці, але має поточні зобов`язання по природному газу, що постачається позивачем в березні 2018 року, колегія суддів зазначає, що це повідомлення стосувалося погодженого сторонами умов договору про плановий обсяг споживання газу. Позивач заявив позов про стягнення компенсації споживання газу у понадлімітному обсязі, а не про стягнення заборгованості за спожитий газ в обсязі обумовленому договором, тому лист №36/03 від 26.03.2018 очевидно не стосується предмету спору у цій справі.

Щодо тверджень скаржника про те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права при ухваленні рішенні, зокрема про неналежність доказів у справі та обов`язку суду випробовувати докази у справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:

Так, ч. 4. ст. 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Однак, п. 3, 5 ч. 4. ст. 238 ГПК України передбачено, що у мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Крім того, відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст.91 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Наявні у матеріалах справи належним чином засвідчені копії актів приймання-передачі природного газу свідчить про те, що відповідач спожив 2016-2017 роки газ в об`ємі 390,321 тис. куб.м., і підписавши акти приймання-передачі природного газу, відповідач погодився з обсягами спожитого газу, таким чином відповідач своїми конклюдентними діями схвалив цей правочин, тому зобов`язаний компенсувати позивачу вартість спожитого газу.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Апеляційний господарський суд не вбачає підстав для дослідження та надання відповіді на доводи скаржника, які очевидно не стосуються предмету спору, не спростовують обставин справи та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшло свого підтвердження, тому відсутні підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

Як вже було зазначено, матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем встановлених договором обсягів споживання відповідачем газу, інші доводи скаржника є необґрунтованими та безпідставними і не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі.

Колегія суддів погоджується із висновками місцевого господарського суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача компенсації збитків (компенсації) за перевищення об`єму (обсягу) природного газу у сумі 773 690,53 грн.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про задоволення позову, місцевий господарський суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак, апелянтом всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

Враховуючи наведені вище обставини, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про задоволення позову про стягнення компенсації збитків (компенсації) за перевищення об`єму (обсягу) природного газу у сумі 773 690,53 грн.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 12 листопада 2018 року у справі №921/319/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Матеріали справи №921/319/18 повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Повну постанову складено 07 червня 2019 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.