РІШЕННЯ

Іменем України

03 червня 2019 року м. Чернігівсправа № 927/261/19

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Книш Н.Ю.

за участю секретаря судового засідання Дубина О.М

розглянуто у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу №927/261/19

за позовом:Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001

а/с 1800, м. Дніпро, 49027

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Павленко Анни Іванівни

АДРЕСА_4

про стягнення 21522 грн 40 коп.

За участю представників учасників справи:

від позивача: не прибув

від відповідача: не прибув

У судовому засіданні була проголошена вступна та резолютивна частини рішення, на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» подано позов до Фізичної особи-підприємця Павленко Анни Іванівни про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 02.03.2018 в загальному розмірі 21522 грн 40 коп., а саме: 16663,31грн заборгованості за кредитом, 932,94 грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 3000,00 заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 926,15 грн пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням фізичною особою-підприємцем Павленко Анною Іванівною умов кредитного договору у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ» щодо своєчасного повернення кредитних коштів, отриманих 02.03.2018 відповідачем.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 01.04.2019 позовну заяву позивача було залишено без руху.

Відповідно до ухвали Господарського суду Чернігівської області від 23.04.2019 після усунення позивачем недоліків було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №927/261/19 за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 22.05.2019.

В судове засідання 22.05.2019 уповноважені представники сторін не прибули.

21.05.2019 від позивача на електронну адресу суду надійшла заява від 21.05.2019 №19/927/261/19 про розгляд справи без участі представника. Подана заява не підписана електронно-цифровим підписом.

Приписами ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Відповідно до п. 1.5.6. Інструкції з діловодства в господарських судах надсилання офіційного листа електронною поштою здійснюється за умови реєстрації документа та запису вихідного реєстраційного номера і дати документа у файл, що відповідає конкретному документу. Електронний лист є офіційним, якщо містить вкладення з текстом офіційного документа у вигляді файлу, скріпленого електронним цифровим підписом.

Згідно з п. 1.5.17 Інструкції з діловодства в господарських судах документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв`язку, не належать до офіційних. У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа в паперовій формі.

З огляду на викладене та з врахуванням того, що на час проведення підготовчого засідання оригінал заяви від позивача не надходив, господарський суд не приймає таку заяву, яка надійшла електронною поштою, як офіційну та не здійснює її розгляд.

Позивач та відповідач були належним чином повідомлені про дату час та місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 720, 711, 703, відповідно.

В судовому засіданні 22.05.2019 відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про відкладення судового засідання з розгляду справи по суті на 03.06.2019.

Ухвала повідомлення від 22.05.2019 направлена на адресу сторін рекомендованою кореспонденцією, що підтверджується матеріалами справи.

В судове засідання 03.06.2019 уповноважені представники сторін не прибули.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №346.

03.06.2019 судом вчинені дії щодо перевірки отримання позивачем ухвали суду від 22.05.2019 за штрихкодовим ідентифікатором 338. Як вбачається з інформації щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту ДППЗ «Укрпошта», поштове відправлення із штрихкодовим ідентифікатором 338 вручене під час доставки 30.05.2019 в місці виконання операції м. Дніпро.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Зважаючи на те, що згідно з ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані користуватися визначеними законом процесуальними правами; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, а тому повторна неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи з огляду на приписи ч.3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Судом враховано, що відкладення справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Заяви та клопотання від позивача та відповідача до суду не надходили.

Відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направив, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав та не заперечив проти позовних вимог, рішення приймається за наявними матеріалами справи на підставі ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Як зазначено в абз. 5, 6 п. 1.7 ст. 1 Статуту Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (нова редакція), погоджено Національним банком України 11.06.2018 та затверджено наказом Міністерства фінансів України (рішенням єдиного акціонера) від 21.05.2018 № 519, згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК». Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК».

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отриманого судом, за ІПН станом на 01.04.2019 в Єдиному державному реєстрі значиться Павленко Анна Іванівна , місце проживання: АДРЕСА_4 , дата та номер запису про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця - 14.09.2015, 2 001555, відомості про припинення підприємницької діяльності відсутні.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Суд розцінює документи, розміщені на сайті Банку - як публічну оферту, що містить умови та правила надання послуг банком, до якої приєднується клієнт, підписуючи відповідну заяву.

Стаття 633 Цивільного кодексу України передбачає, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з частиною 1 статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до заяви про відкриття рахунку та заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ФОП Павленко А.І. 17.09.2015 підписано вищевказані заяви, чим висловила свою згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі - Умови), що розміщені на сайті банку www.pb.ua, Тарифами банку, які разом з заявою складають Договір банківського обслуговування. Відкрито поточний рахунок НОМЕР_2. Документ на оформлення відкриття рахунку перевірила ОСОБА_2 .

Як вбачається із матеріалів справи, 02.03.2018 фізичною особою-підприємцем Павленко Анною Іванівною було підписано із використанням електронного цифрового підпису Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання послуги «Куб».

Підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ» фізична особа-підприємець Павленко Анна Іванівна приєдналася до розділу 3.2.8 Умов та правил надання послуги «Куб», що розміщені сайті ПриватБанку pb.ua, прийняла на себе всі зобов`язання, зазначені в цих Умовах та укладає кредитний договір.

Відповідно до п.1 Анкети-заяви визначені істотні умови кредитного договору, до яких належать: 1.1. Вид кредиту: строковий; 1.2. Розмір кредиту: визначається ПриватБанком, вказується у профайлі позичальника на сайті pb.ua; 1.3. Строк кредиту: 12 місяців з моменту видачі коштів; 1.4. Проценти (комісія) за користуванням кредитом: 2% в місяць від початкового розміру кредиту; 1.5. Порядок погашення заборгованості за кредитом: щомісяця рівними частинами до календарного числа місяця, в який було здійснено видачу коштів; 1.6. У випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначений в п. 1.5. Заяви, проценти за користування кредитом становлять розмір 4 % на місяць від суми заборгованості. При цьому сплачується неустойка в розмірі і згідно з розділом 3.2.8. Умов та правил надання банківських послуг.

Укладання кредитного договору здійснюється в порядку, визначеному розділом 3.2.8. Умов та правил надання банківських послуг. Клієнт доручає Банку розмістити у мережі інтернет відомості про його бізнес-проект за яким банк надає кредит.

Розділом 3.2.8. Умови та правила надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» визначено умови та правила надання «Кредиту «КУБ» (далі - Умови), які затверджені рішення Правління банку від 07.09.2017, що підтверджується витягом з Протоколу №44 засідання Правління від 07.09.2017, а також розпорядженням №Э.30.0.0.0/1-6891392 від 15.06.2017 «Щодо актуалізації Умов та Правил надання банківських послуг», яким було прийнято рішення винести на засідання Правління загальний масив змін та доповнень до Умов та Правил.

Пунктом 3.2.8.1. Умов визначено, що банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Клієнту «Кредит КУБ» для фінансування поточної діяльності Клієнта, в обмін на зобов`язання Клієнта з повернення кредиту, сплати відсотків, комісії та ін. винагород в обумовлені цим договором терміни. Кредит надається шляхом видачі кредитних коштів з наступним їх перерахуванням на рахунок підприємства-продавця за товари, придбані клієнтом для ведення своєї господарської діяльності. Кредитування Клієнта здійснюється в межах встановленого Банком ліміту кредитування, про який Банк повідомляє Клієнта через встановлені канали комунікацій. Істотні умови кредиту (сума кредиту, проценти за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, порядок їх сплати) вказуються в Заяві про приєднання по Умов та правил надання банківських послуг (далі - Заява).

Клієнт приєднується до Послуги шляхом підписання електронно-цифровим підписом Заяви в системі Приват24 або у сервісі Папка24 або іншим шляхом, що прирівнюється до належного способу укладення сторонами кредитного договору.

У п.3.2.8.2 Умов визначено, що максимальна сума кредиту, яка може бути надана в рамках Послуги, складає від 500000,00 грн.

Відповідно до пункту 3.2.8.3. Умов надання кредитів у рамках послуги здійснюється на наступних умовах: Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Клієнту терміновий кредит в обмін на зобов`язання Клієнта щодо повернення кредиту, сплати відсотків, комісій та винагород. Відсоткова ставка за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, їх кількість і дати їх здійснення вказуються в Заяві. Заява на приєднання до послуги в системі Приват24 або у сервісі Папка24 або іншим шляхом підписується електронним підписом, є способом укладання кредитного договору в електронному вигляді.

Враховуючи наведене суд доходить висновку, що укладений між сторонами кредитний договір №б/н 02.03.2018 за своєю правовою природою є договором приєднання та складається із вищевказаних Анкети-заяви та Умов.

На підставі укладеного договору, позивачем 02.03.2018 було перераховано на поточний рахунок відповідача НОМЕР_2 кредитні кошти у розмірі 50000,00 грн, що підтверджується випискою по рахунку 1848, меморіальним ордером від 02.03.2018.

Твердження позивача та обставини отримання кредиту 02.03.2018 у сумі 50000,00грн відповідачем не спростовані.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 3.2.8.3.1. Умов передбачено, що повернення кредиту здійснюється щомісяця шляхом забезпечення клієнтом позитивного сальдо на його поточному рахунку в сумах і в дати щомісячних внесків, зазначених у Заяві. Для позичальників, що працюють у сегменті агро-бізнесу, може бути встановлений окремий порядок погашення, що передбачає погашення основного боргу тільки 6 останніх місяців користування кредитом. Банк здійснює договірне списання грошей з поточного рахунку клієнта в строки і розмірах, передбачених умовами кредитного договору. Остаточний термін погашення заборгованості за кредитом є дата повернення кредиту. Згідно зі ст. 212, 651 ЦКУ при порушенні клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених цим договором, банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь-якого із зобов`язань, має право змінити умови договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє клієнту повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту (банк здійснює інформування клієнта на свій вибір або письмово, або через встановлені засоби електронного зв`язку банку та клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших)). При непогашенні заборгованості за цим договором у термін, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня від дати, зазначеної в повідомленні, вважається простроченою. У разі погашення заборгованості в період до закінчення 90 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов`язань, терміном повернення кредиту є дата останнього платежу.

Як встановлено ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, з огляду на домовленості сторін, кожного місяця до 02 числа відповідач був зобов`язаний здійснювати погашення заборгованості по кредиту. Остаточне повернення кредиту позичальник був зобов`язаний здійснити в строк до 02.03.2019.

Відповідач, всупереч вимогам чинного законодавства та умовам кредитного договору від 02.03.2018 свої зобов`язання за цим договором належним чином не виконав, чим порушив умови кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту. Як вбачається з наведеного позивачем розрахунку заборгованості (а.с.26) та з виписки по рахунку відповідача з 01.01.2000 по 05.03.2019 №1848, останнім здійснено часткове повернення кредиту в період з 04.04.2018 по 02.11.2018 на загальну суму 33336,69 грн. За таких обставин, згідно з наведеним позивачем розрахунком станом на 28.02.2019 заборгованість відповідача по кредиту становить 16663,31 грн.

Позивачем на адресу відповідача була надіслана претензія від 18.02.2019 №1G2CNKUB01OK9 з вимогою негайно погасити прострочену заборгованість в повному обсязі (а.с.30). Відповідач дану претензію залишив без відповіді, заборгованість за кредитом не сплатив.

Доказів погашення суми основної заборгованості відповідачем в розмірі 16663,31 грн, позивачем та відповідачами суду за час розгляду справи не надано.

Крім того, суд зазначає, що відповідачем в порядку ст. 80 Господарського процесуального кодексу України не подано докази, що спростовують заявлену позивачем до стягнення суму боргу по кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту в передбачені строки не виконав, а відтак, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №б/н від 02.03.2018 становить 16663,31 грн, що підлягає стягненню з відповідача.

Позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення 932,94 грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість за період з 03.12.2018 по 20.02.2019 згідно пунктів 3.2.8.3.3 та 3.2.8.9.1. Умов, 3000,00 грн заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії за період з 02.03.2018 по 28.02.2019, нарахованої згідно пунктів 3.2.8.3.2. та 3.2.8.9 Умов.

Частиною 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з п. 1.4 Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ» проценти (комісія) за користування кредитом: 2% в місяць від початкового розміру кредиту.

Відповідно до 3.2.8.3.2 Умов за користування послугою Клієнт сплачує щомісячно проценти за користування кредитом в розмірі, що зазначені в Заяві та Тарифах. Датами сплати відсотків є дати сплати платежів, зазначені в Заяві. При несплаті відсотків у зазначений термін вони вважаються простроченими (крім випадків розірвання Договору згідно з п. 3.2.8.6.2.).

Згідно з п. 3.2.8.9. Умов за користування кредитом у період з дати списання коштів з позикового рахунку до дат погашення кредиту згідно з п.п. 3.2.8.1., 3.2.8.2., 3.2.8.3., 3.2.8.3.1. цього договору Клієнт сплачує проценти в розмірі, зазначеному в п. 3.2.8.3.2.

Таким чином, за домовленістю сторін, відповідач мав зобов`язання кожного місяця здійснювати сплату процентів (комісії) в розмірі 2% в місяць від початкової суми кредиту.

Як свідчить наведений позивачем розрахунок відсотків у вигляді щомісячної комісії, останнім за період користування відповідачем кредитом за період з 02.03.2018 по 28.02.2019 нараховано 11000,00грн, з яких сплачено 8000,00грн.

Оскільки, обов`язок по сплаті процентів (комісії) згідно Анкети-заяви та п.3.2.8.3.2 Умов не був виконаний відповідачем належним чином, у зв`язку з чим станом на дату проведення розрахунку позивачем - 28.02.2019 та на момент винесення судом рішення розмір невиконаного зобов`язання в цій частині складає 3000,00 грн за період з 02.12.2018 по 28.02.2019.

Відповідачем не надано суду доказів про сплату заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, тому суд доходить висновку про правомірність позовних вимог в частині стягнення 3000,00грн, які підлягають задоволенню у повній сумі.

Пунктом 1.6 Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ» встановлено, що у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначений в п.1.5 цієї Заяви, проценти за користування кредитом становлять розмір 4% на місяць від суми заборгованості.

Пункт 3.2.8.9.1 Умов передбачає, що відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України у разі порушення Клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених п.п. 3.2.8.5.2., 3.2.8.5.3. цього договору, Клієнт сплачує Банку відсотки в розмірі, зазначеному в п.3.2.8.3.3. цього договору (за винятком випадку реалізації банком права зміни умов договору, встановленого п. 3.2.8.3.1 цього договору).

Пунктом 3.2.8.3.3. Умов визначено, що при порушенні Клієнтом будь-якого грошового зобов`язання Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому у Заяві.

Згідно п. 3.2.8.9.6 Умов розрахунок і нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у терміни, вказані в заяві, кожного наступного місяця з дати списання коштів з позикового рахунку і проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом. Розрахунок процентів у вигляді щомісячної комісії проводиться банком на наступний день після дня отримання клієнтом кредиту або дня погашення чергової частини боргу, а нарахування процентів у вигляді щомісячної комісії проводиться банком у день погашення чергової частини боргу або у дату погашення клієнтом боргу до такого дня.

Відповідно до п. 3.2.8.9.7 Умов нарахування прострочених відсотків здійснюється щодня, при цьому відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з 360 днів у році. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не враховується.

Отже, відповідач також взяв на себе обов`язок здійснювати оплату відсотків за користування кредитом, які нараховуються за ставкою 4% на місяць, тобто 48% річних у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом.

У постанові від 23.05.2018 по справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду, частково задовольняючи позов про стягнення 3% річних, нарахованих згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, дійшла правового висновку про те, що положеннями частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, тоді як частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому у пункті 6.20 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Таким чином у справі №910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Отже, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене суд вважає, що позивач не позбавляється права на отримання належних йому процентів у випадку порушення відповідачем строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначений у п.1.5 Анкети-заяви від 02.03.2018 за неправомірне користування кредитом, нарахованих за підвищеною ставкою у розмірі 4% на місяць від суми заборгованості або 48% річних від суми заборгованості у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Як свідчить розрахунок позивача, ним за період з 03.12.2018 по 28.02.2019 нараховано 932,94 грн відсотків згідно п. 3.2.8.3.3., які і пред`явлено позивачем до стягнення.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань заборгованість по сплаті відсотків згідно п. 3.2.8.3.3 станом на 28.02.2019 - дату проведення розрахунку та станом на момент винесення судом рішення становить 932,94 грн за період з 03.12.2018 по 28.02.2019.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на викладене, ці розрахунки перевірено судом, а отже є арифметично та методологічно правильними, відповідно суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення 932,94 грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов кредитного договору, у визначені строки оплату кредиту та відсотків не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Відповідно до пункту 3.2.8.10.1. Умов в разі порушення Клієнтом будь-якого із зобов`язань щодо сплати комісії за користування кредитом, передбачених п.п 3.2.8.3.2, 3.2.8.3.1 цього договору, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.2.8.9, 3.2.8.3.1, 3.2.8.3.2 цього договору, Клієнт сплачує Банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації Банком права, передбаченого п. 3.2.2.2, Клієнт сплачує Банку пеню в розмірі, зазначеному в заявці, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 3.2.8.10.3 Умов сторони погодились, що нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов`язань здійснюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано Клієнтом.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 926,15грн, нарахованої за період з 03.04.2018 по 28.02.2019.

Матеріалами справи підтверджується прострочка виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо сплати кредиту та відсотків, але оскільки суд дійшов висновку, що нараховані відсотки в сумі 932,94 грн виходячи із процентної ставки в розмірі 48% річних, відповідно п. 3.2.8.3.3. Умов та п.1.6. заяви, це проценти за неправомірне користування відповідачем грошовими коштами як наслідок прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а тому пеня підлягає нарахуванню та відповідно стягненню лише на прострочку сплати кредиту та процентів (комісії).

Отже, здійснивши перерахунок пені за прострочку повернення кредиту в сумі 16663,31грн та відсотків (комісії) в сумі 3000,00 грн, суд доходить висновку, що пеня підлягає стягненню в сумі 883,30 грн за період прострочки оплати з 03.04.2018 по 28.02.2019.

Вимоги позивача щодо стягнення за період прострочки оплати з 03.04.2018 по 28.02.2019 пені в сумі 42грн 85коп., яка нарахована на заборгованість на відсотки в сумі 932грн 94 коп., які нараховані на прострочену заборгованість по кредиту (за неправомірне користування відповідачем грошовими коштами), задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин сплачує штрафні санкції (неустойку) за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. Нарахування процентів за неправомірне користування грошовими коштами, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, є відповідальністю, а не господарським зобов`язанням у розумінні ст. 173 Господарського кодексу України.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписам ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини, а також приймаючи до уваги, що відповідач не надав суду письмового відзиву на позов, вимоги позивача не оспорив, доводи позивача не спростував, не надав суду доказів виконання зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати комісії (відсотків) за користування кредитом за кредитним договором від 02.03.2018, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог банку про стягнення з відповідача 16663грн 31коп. заборгованості за кредитом, 932 грн 94 коп. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 3000 грн 00коп. заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 883грн 30 коп. пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором.

У частині стягнення 42грн 85коп. пені позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з безпідставністю їх нарахування.

Судовий збір у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. 12, 42, 73-80, 86, 123, 129, 165-167, 232, 233, 236-241, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до Фізичної особи-підприємця Павленко Анни Іванівни про стягнення 21522 грн 40 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Павленко Анни Іванівни ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 14360570) 16663грн 31коп. грн заборгованості за кредитом, 932 грн 94 коп. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 3000 грн 00коп. заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 883грн 30 коп. пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором та 1917 грн 17 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (вул. Грушевського, буд.1Д, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 14360570) до Фізичної особи-підприємця Павленко Анни Іванівни ( АДРЕСА_4, ідентифікаційний код ) про стягнення 42грн 85коп. пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних Положень Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення підписано 10.06.2019.

Суддя Н.Ю.Книш