ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року Справа № 902/747/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Маціщук А.В.

судді Василишин А.Р.

секретар судового засідання Драчук В.М.

за участю представників:

позивача: Васійчук Л.Ф. адвокат

відповідача: Янкевич Л.Д. адвокат

третьої особи на стороні позивача : Безпалюк О.Л. адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення господарського суду Вінницької області від 22.03.2019 у справі № 902/747/18 (суддя Матвійчук В.В., м.Вінниця, повний текст складено 01.04.2019)

за позовом: Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (Кловський узвіз, 9/1, м. Київ, 01021)

до: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» (пров. Костя Широцького, 24, м. Вінниця, 21012)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001)

про стягнення 2 119 704,01 грн.

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Вінницягаз 1 466 042,62 грн. основного боргу, 128 449,43 грн. три проценти річних та 525 211,96 грн. інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 22.03.2019 у справі №902/747/18 в задоволенні позову Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення 2 119 704,01 грн., відмовлено.

Рішення господарського суду мотивоване тим, що з огляду на встановлені судом факти відсутності за умовами договору №/П01 від 28.09.2011 права позивача на здійснення коригувань обсягів газу для виробничо-технологічних витрати та нормованих втрат відповідача, відсутності прав на складання такого акту за умовами договору, а як наслідок відсутність обов`язку відповідача на підписання та оплату такого акту, вимоги позивача про стягнення 1 466 042,62 грн основного боргу на підставі договору № /П01 та акту № 10-15-/П01/ВТВ/КОР є безпідставними, недоведеними та не ґрунтуються на умовах договору або актах законодавства. З огляду на те, що судом першої інстанції встановлено відсутність заборгованості відповідача за договором №/П01 від 28.09.2011, додаткові вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 128 449,43 грн. та інфляційних втрат у розмірі 525 211,96 грн., обґрунтовані ст.625 ЦК України та наявністю невиконання Відповідачем грошових зобов`язань за Договором, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 22.03.2019 по справі №902/747/18 повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача 1466042,62 грн. основного боргу, 128449,43 грн. три проценти річних та 525211,96 грн. інфляційних втрат.

Вважає, що відмова відповідача від підписання коригуючого акту №10-15-/П01/ВТВ/КОР та скріплення його печаткою, не призводять до звільнення відповідача від виконання обов`язку, передбаченого п.5.5 договору щодо оплати наданих за договором послуг з транспортування магістральними трубопроводами природного газу в жовтні 2015 року в обсязі 17 207,073 тис. м.куб. на загальну суму 1466042,62 грн., оскільки згідно п. 3.4 договору передбачено, що акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Скаржник також посилається на порушення судом першої інстанції застосування положень п. 192.1 ст.192 Податкового кодексу України, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Звертає увагу суду, що у спірних правовідносинах відповідачу були відомі усі фактичні дані щодо обсягів отриманого ним у жовтні 2015 року природного газу та його ціни для проведення відповідних розрахунків, а тому акт №10-15-/П01/ВТВ/КОР лише фіксує обсяг переданого газу та відповідно до п.5.5 договору є підставою саме для остаточних розрахунків між сторонами.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.05.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення господарського суду Вінницької області від 22.03.19р. у справі № 902/747/18 та розгляд апеляційної скарги призначено на 06 червня 2019 року.

30.05.2019 на адресу суду від Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» надійшла заява в якій просить суд здійснити заміну Відповідача у справі № 902/747/18 з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз»

30.05.2019 на адресу суду від Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» надійшов відзив в якому просить суд у задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» відмовити в повному обсязі, рішення господарського суду Вінницької області від 22.03.2019 р. по справі № 902/747/18 залишити без змін.

05.06.2019 на адресу суду від представника Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» надійшов лист з додатками ряду судових рішень в аналогічних правовідносинах, які на його думку спростовують позовні вимоги та підтверджують позицію відповідача щодо не визнання даного позову.

Адвокат позивача в судовому засіданні 06.06.2019 підтримала доводи апеляційної скарги та надала пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просила суд скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 22.03.2019 по справі №902/747/18 повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача 1466042,62 грн. основного боргу, 128449,43 грн. три проценти річних та 525211,96 грн. інфляційних втрат.

Адвокат відповідача в судовому засіданні 06.06.2019 апеляційну скаргу заперечила в повному обсязі з підстав викладених у відзиві та просила суд у задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» відмовити в повному обсязі, рішення господарського суду Вінницької області від 22.03.2019 р. по справі № 902/747/18 залишити без змін.

Адвокат третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача в судовому засіданні 06.06.2019 підтримав апеляційну скаргу позивача та зокрема відзначив, що транспортування газу третьою особою безпосередньо відповідачу у жовтні 2015 року не відбувалось, в обґрунтування даних обставин послався на рішення господарського суду м. Києва від 19.07.2017 у справі № 910/3487/17, яке залишено бе змін постановою Верховного Суду від 17.04.2018.

Колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про заміну сторони у справі №902/747/18 з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної ситеми «Вінницягаз» у формі типу товариства приватне акціонерне товариства(п.1.4 Статуту (а.с.237-238), з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 52 ГПК України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Проте, частиною 2 статті 5 Закона України «Про акціонерні товариства» передбачено, що зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

З аналізу зазначених положень слідує, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, зокрема, перетворення, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма такої особи. Отже, зміна типу акціонерного товариства з публічного на приватне або взагалі відсутність конкретного позначення акціонерного товариства не є його реорганізацією та не потребує правонаступництва, достатньо внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення адвокатів учасників справи в судовому засіданні 06.06.2019, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Вінницької області від 22.03.2019 у справі № 902/747/18 залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.09.2011 між Дочірньою компанією Укртрансгаз Національної акціонерної компанії Нафтогаз України (газотранспортне підприємство) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Вінницягаз (замовник) укладено Договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П01(далі за текстом -договір)(а.с. 17-23).

14.02.2012 сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, якою внесено зміни щодо планового обсягу транспортування природного газу та банківських реквізитів замовника(а.с. 24).

13.02.2012 сторонами укладено додаткову угоду №2 до договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, якою внесено зміни щодо місцезнаходження та банківських реквізитів сторін(а.с. 25).

Додатковою угодою № 3 від 17.01.2013 сторони домовились внести в договір зміни та доповнення та викладено договір в новій редакції, зокрема в тексті договору слова Дочірня компанія Укртрансгаз Національної акціонерної компанії замінено словами Публічне акціонерне товариство Укртрансгаз(а.с.26-33).

Відповідно до п.1.1 договору (в редакції додаткової угоди від 17.01.2013) газотранспортне підприємство зобов`язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС), а замовник зобов`язується сплатити за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами цього договору.

Згідно п. 2.4 договору (в редакції додаткової угоди від 17.01.2013) газотранспортне підприємство приймає газ від замовника на пунктах приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи та здійснює його транспортування по території України до ГРС, де передає газ замовнику в загальному потоці в газорозподільчій мережі.

Послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами. Газотранспортне підприємство до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє Замовнику два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства. Замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов`язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством (п.п. 3.1 - 3.4 договору в редакції додаткової угоди від 17.01.2013).

Розрахунки за послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (п. 5.1 договору в редакції додаткової угоди від 17.01.2013).

Тарифи, визначені в пункті 5.1 договору, є обов`язковими для сторін з дати набрання ними чинності. Визначена на їх основі вартість послуги буде застосовуватись сторонами при складанні актів наданих послуг та розрахунках за ці послуги згідно з умовами договору. Розрахунковий період за договором становить один місяць з 9:00 години першого дня місяця до 9:00 години першого дня наступного місяця включно. Вартість послуг з транспортування газу за місяць визначається як добуток тарифу на загальну кількість протранспортованого газу, визначеного згідно з розділом 4 договору, та податку на додану вартість. Вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг (п.п. 5.2 - 5.4 договору в редакції додаткової угоди від 17.01.2013).

Оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої передоплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. У платіжних дорученнях замовник повинен обов`язково вказувати номер договору, дату його підписання та звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата. У випадку, якщо в платіжних дорученнях замовника не зазначені вказані дані, газотранспортне підприємство зараховує кошти, що надійшли від замовника, у першу чергу як погашення заборгованості за надані послуги з транспортування газу, що виникла перша за часом у попередніх періодах (пп. 5.5 договору в редакції додаткової угоди від 17.01.2013).

Сторонами погоджено, що договір набирає чинності з дня його підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01 жовтня 2011 року. Договір діє в частині транспортування газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов`язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. 11.1 договору в редакції додаткової угоди від 17.01.2013).

15.01.2014 сторони укладено додаткову угоду №4 до договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 28.09.2011 №/П01 згідно якої внесено зміни до п. 1.2 договору, яким визначено, що річний плановий обсяг транспортування природного газу замовника складає 122035.00 тис.куб.м. для потреб промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання, у тому числі релігійних організацій(а.с.34).

Відповідно до 1.2. договору в редакції додаткової угоди № 5 від 20.06.2014 газ замовника, транспортування якого за цим договором здійснює газотранспортне підприємство, призначений для задоволення потреб промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання. Таким чином, за умовами зазначеного договору між сторонами у справі існують зобов`язання щодо надання та отримання послуг транспортування газу промисловим споживачам, в тому числі в період жовтня 2015 року(а.с. 35).

01.10.2014 додатковою угодою №6 до договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 28.09.2011 №/П01 сторони внесли зміни до п.12 договору щодо реквізитів газотранспортного підприємства.(а.с. 36).

16.01.2015 додатковою угодою №7 сторони внесли зміни до п.1.2 договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 28.09.2011 №/П01, яким сторони погодили річний фактичний обсяг транспортування природного газу замовника у 2014 році складає 50814,152 тис.куб. та у 2015 році складає 54800,00 тис.куб.м.(а.с.37).

Листом від 23.06.2016 №9132/12 Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» надіслано Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» для підписання два примірники коригуючого акту №10-15-/П01/ВТВ/КОР наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у жовтні 2015 року в обсязі 172207,073 тис.куб.м. на суму 1466042,62 грн. з ПДВ. (а.с.15-16).

Публічне акціонерне товариств по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» не підписав коригуючий акт №10-15-/П01/ВТВ/КОР наданих послуг та не оплатив послуги надані у жовтні 2015 року на суму 1 466 042,62 грн., що стало підставою подання даного позову до господарського суду Вінницької області.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, в тому числі, є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов`язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Положеннями статей 525, 526, 629 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Відповідно до умов договору № /П01 від 28.09.2011, в редакції, викладеній сторонами додатковою угодою №3 від 17.01.2013, газотранспортне підприємство зобов`язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС), а замовник зобов`язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору (п.1.1. договору).

Згідно п. 1.2. договору, в редакції, викладеній сторонами в додатковій угоді №5 від 20.06.2014, газ замовника, транспортування якого за цим договором здійснює газотранспортне підприємство, призначений для задоволення потреб промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання.

Відповідно п. 2.1. договору, в редакції, викладеній сторонами додатковою угодою № 3 від 17.01.2013, підставою для транспортування газу магістральними трубопроводами є підтвердження в установленому порядку Оператором Єдиної газотранспортної системи України (далі - Оператор) відповідно до щомісячного планового (розрахункового) балансу надходження та розподілу газу, наявності в замовника місячного обсягу газу, виділеного для забезпечення його споживачів або на власні потреби (далі - підтверджені обсяги).

Згідно п 2.5. договору, в редакції, викладеній сторонами додатковою угодою №3 від 17.01.2013, приймання-передача газу в пунктах приймання-передачі та на ГРС здійснюється сторонами відповідно до порядку доступу до Єдиної газотранспортної системи України, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 21.05.2015 № 1587 було анульовано з 01 липня 2015 року Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» - ліцензію на постачання природного газу.

Наказом Міністерства та вугільної промисловості України від 02.12.2013 № 882, функції Оператора Єдиної газотранспортної системи України було покладено на публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», тобто на позивача.

Доступ до Єдиної газотранспортної системи України затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 19.04.2012 № 420 «Про затвердження Порядку доступу та приєднання до Єдиної газотранспортної системи України» (далі за текстом - Порядок № 420) втратив чинність 27.11.2015 на підставі постанови НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 року «Про затвердження Кодексу газорозподільних систем».

Враховуючи вищевикладене, починаючи з липня 2015 року:

1) за договором № /П01 від 28.09.2011( з урахуванням додаткових угод) позивачем надавались послуги з транспортування природного газу, що використовувався відповідачем для задоволення потреб промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання;

2) за договором № /П01 від 28.09.2011( з урахуванням додаткових угод) підставою для транспортування газу мали бути обсяги газу, підтверджені позивачем, який виконував функції Оператора Єдиної газотранспортної системи України;

3) за договором № /П01 від 28.09.2011 ( з урахуванням додаткових угод) транспортування природного газу здійснювалось з дотриманням Порядку доступу та приєднання до Єдиної газотранспортної системи України.

При цьому, як зазначає позивач у позовній заяві та апеляційній скарзі, в жовтні 2015 року ним було надано відповідачеві в рамках договору № /П01 від 28.09.2011 послуги транспортування природного газу, який в обсязі 17207,076 тис.куб.м. було використано відповідачем для власних виробничо-технологічних витрат та нормовані втрати, що підтверджується Реєстром реалізації природного газу споживачам соціальної сфери тощо по ПАТ «Вінницягаз» за жовтень 2015 року(а.с.73).

Даний реєстр є підтвердженням розподілу відповідачем газу в жовтні 2015 року виключно для забезпечення природним газом соціальної сфери області. Втім, у даному Реєстрі не містяться відомості, яким би підтверджувався факт транспортування позивачем природного газу у промисловій сфері та на власні потреби відповідача.

За приписами ч.1 ст. 32 Закону України «Про ринок природного газу» транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

Так, згідно з п. 3.1. Порядку № 420, транспортування газу здійснюється на підставі договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, умови якого мають відповідати Типовому договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Згідно з п. 3.2. Порядку № 420, порядок укладення договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами для споживачів (крім населення) визначається правилами користування природним газом для юридичних осіб, затвердженими НКРЕ.

Як передбачено абз. 3 п. 1.3. Правил користування природним газом для юридичних осіб, затверджених постановою НКРЕ від 13.09.2012 № 1181 (далі за текстом Правила № 1181), яка втратила чинність 27.11.2015 року на підставі постанови НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 року «Про затвердження Кодексу газорозподільних систем», зміст якого відповідає змісту абз. 4 п. 1.3. Порядку № 420, виробничо-технологічні витрати та нормовані втрати - це нормативна кількість газу, яка визначається на здійснення технологічних процесів при видобуванні, підготовці до передачі в ЄГТСУ, транспортуванні, розподілі та зберіганні (закачування, зберігання, відбір) природного газу в межах ЄГТСУ.

Згідно приписів п. 3.2. Правил № 1181, розрахунки втрат і витрат проводяться відповідно до Методики визначення виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами та Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 30 травня 2003 року № 264, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 9 липня 2003 року за № 570/7891 та № 571/7892 відповідно (зі змінами) (далі за текстом - методика 1 та методика 2).

Отже, зазначеними методиками 1 та 2 визначені наступні поняття:

Виробничо-технологічні (нормовані) втрати газу - це газ, що втрачається під час транспортування газу газорозподільними та внутрішньобудинковими мережами, а також під час виконання профілактичних робіт і поточних ремонтів.

Виробничо-технологічні (нормовані) витрати газу - це газ, що витрачається під час виконання комплексу робіт, пов`язаних з введенням в експлуатацію новозбудованих, реконструйованих та капітально відремонтованих об`єктів системи газопостачання та на опалення газорегуляторних пунктів та іншого газорегуляторного обладнання.

Проте, як зазначено в обох методиках, власні потреби підприємств газового господарства - це витрати газу, безпосередньо не пов`язані з технологічним процесом транспортування газу; витрати на опалення, гаряче водопостачання, вентиляцію приміщень та закладів, які перебувають на балансі підприємств з газопостачання та газифікації. Обсяги витрат газу на власні потреби та для задоволення потреб промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання не включаються до розрахунків виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат, передбачених цими Методиками.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів відзначає, що позивач безпідставно стверджує про правомірність надання відповідачеві в жовтні 2015 року послуг транспортування природного газу, який був використаний відповідачем для власних виробничо-технологічних витрат саме на виконання умов договору №/П01 від 28.09.2011 ( з урахуванням додаткових угод).

Крім того, як випливає з матеріалів справи позивач до 27.11.2015 року виконував окрім функцій газотранспортного підприємства також і функції Оператора Єдиної газотранспортної системи України, покладені на нього наказом Міненерго від 02.12.2013 № 882.

Завдання, функції і права Оператора ЄГТСУ встановлені розділом II Порядку № 420. Зокрема, згідно п. 2.1. головним завданням Оператора ЄГТСУ є оперативно-диспетчерське управління ЄГТСУ шляхом балансування обсягами закачування, зберігання, відбору, транспортування та розподілу природного газу з метою забезпечення постачання природного газу споживачам України відповідно до укладених договорів. Оператор здійснює балансування обсягів природного газу та функції оперативно-диспетчерського управління газотранспортною системою з транспортування, зберігання та розподілу газу з метою здійснення відповідних заходів, що впливають на співвідношення обсягів природного газу, що надійшли до газотранспортної системи, і обсягів природного газу, розподілених та поставлених споживачам, що забезпечують у Єдиній газотранспортній системі України тиск, який не загрожує безпеці та експлуатаційній ефективності системи, забезпечення безперебійного та безаварійного газопостачання споживачів України.

До функцій Оператора ЄГТСУ згідно п. 2.2. Порядку № 420 належать зокрема:

- формування місячного планового (розрахункового) балансу надходження та розподілу природного газу;

- формування планового розподілу природного газу споживачам;

- здійснення балансування між обсягами надходження газу до ЄГТСУ (від ГДП (газодобувних підприємств), за міжнародними угодами, за зовнішньоекономічними контрактами та за рахунок відбору газу з ПСГ (підземних сховищ газу) та обсягами подачі газу з ЄГТСУ (реалізація газу споживачам України, транзиту територією України та закачування до ПСГ);

- облік відбору газу з ПСГ, його закачування до ПСГ та залишків у ПСГ у розрізі власників природного газу згідно з укладеними договорами на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу;

- обробка та аналіз оперативної інформації щодо надходження, транспортування, розподілу, постачання природного газу;

- формування планових та фактичних обсягів відбору та закачування газу з/до ПСГ (по кожному замовнику) з урахуванням оформлених актів приймання-передачі газу;

- документальне оформлення руху газу замовників до ПСГ тощо.

Відповідно до пп. 2.4.1. п. 2.4. Порядку № 420, Оператор ЄГТСУ зобов`язаний здійснювати координацію діяльності диспетчерських служб Газотранспортного підприємства, Газодобувного підприємства та Газорозподільного підприємства щодо балансування обсягів транспортування газу споживачам України та його транзиту територією України.

Згідно п. 2.9. Порядку № 420, балансування обсягів природного газу в ЄГТСУ забезпечується:

-фізичним балансуванням;

-комерційним балансуванням;

-заміщенням обсягів газу.

Головною метою фізичного балансування є врівноваження кількості газу, що подається до ЄГТСУ та відбирається з ЄГТСУ, шляхом поточного корування роботою ЄГТСУ. У разі виявлення незбалансованої кількості газу, переданого до ЄГТСУ або одержаного з ЄГТСУ, Оператор здійснює заходи, що мають на меті стабілізувати роботу ЄГТСУ, використовуючи такі інструменти: регулювання об`єму надходження газу в ЄГТСУ (пунктах входу та/або виходу з ЄГТСУ); регулювання об`єму природного газу, який зберігається у ПСГ (пп. 2.9.1. Порядку № 420).

Головною метою комерційного балансування є встановлення на підставі документального оформлення даних відповідності між фактичним надходженням і фактичним розподіленням газу за звітний місяць по кожному постачальнику газу.

Перевищення розподілення над його надходженням є негативним дисбалансом, а перевищення надходження газу над його розподіленням - позитивним дисбалансом. Загальний облік дисбалансів проводить Оператор, який інформує постачальників та газорозподільне підприємство про наявність дисбалансу за звітний місяць (пп. 2.9.2. Порядку № 420).

Згідно пп. 2.9.2.2. Порядку № 420, при негативному дисбалансі постачальник (за винятком гарантованого постачальника) зобов`язаний до 7 числа місяця, наступного за звітним, відібрати з ПСГ газ, який належить йому, у тому числі страховий запас, в обсязі, достатньому для покриття негативного дисбалансу, та документально оформити з газозберігаючим підприємством такий відбір або провести закупівлю газу в обсязі дисбалансу у Власника газу та/або у постачальника, що має позитивний дисбаланс, і документально оформити таку закупівлю.

У разі невиконання постачальником, що має негативний дисбаланс, вимог пп. 2.9.2.2. Оператор здійснює відбір з ПСГ газу постачальника в обсязі дисбалансу та оформляє в односторонньому порядку передачу газу постачальнику в обсязі дисбалансу, у тому числі шляхом заміщення. При цьому постачальник має здійснити розрахунок з Газозберігаючим підприємством за відбір газу з ПСГ на загальних умовах (пп. 2.9.2.3.).

Таким чином, позивач, як Оператор ЄГТСУ, в жовтні 2015 року, в разі виникнення негативного дисбалансу, мав виконати оперативно-диспетчерські функції управління газотранспортною системою та здійснити комерційне балансування обсягів природного газу в ЄГТСУ.

Проте, позивач не здійснив жодних заходів комерційного балансування протягом жовтня 2015 року, що свідчить про відсутність будь-яких претензій в нього до відповідача.

Дослідивши та оцінивши поданий позивачем коригуючий акт №10-15-/П01/ВТВ/КОР як доказ на підтвердження факту надання послуг з транспортування магістральними трубопроводами природного газу відповідача в жовтні 2015 року в обсязі 17207,076 тис.куб.м. на загальну суму 1466042,62 грн. з ПДВ, який надісланий на адресу відповідача лише листом від 23.06.2016, колегія суддів встановила, що цей акт не може бути належним та допустимим в розумінні статей 76,77 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позивачем здійснено коригування обсягів наданих послуг з транспортування природного газу в порушення умов п. 3.2, 3.3, 3.4, 5.4 договору №/П01 від 28.09.2011 (з урахуванням додаткових угод).

Зазначеними вище пунктами договору від 28.09.2011, покладеного в обґрунтування заявленого позову, не передбачено складання позивачем в односторонньому порядку коригуючих актів послуг транспортування для промислових споживачів, не надано й обґрунтувань, який саме акт наданих послуг підлягає коригуванню актом №10-15-/П01/ВТВ/КОР, як і самого акта.

Колегія суддів відхиляє посилання позивача на Реєстр реалізації природного газу споживачам соціальної сфери, тощо по ПАТ "Вінницягаз" за жовтень 2015(а.с.73), оскільки вказаний документ не може бути підставою для бухгалтерського обліку господарської операції відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в даному випадку послуг транспортування природного газу.

Суд також звертає увагу, що умовами договору №/П01 від 28.09.2011 (з урахуванням додаткових угод) послуги позивача відповідачу надаються з транспортування газу для промислових споживачів, а не для соціальної сфери. Складання, пред`явлення на оплату та зобов`язання по оплаті виробничо-технологічних витрати та нормованих втрат умовами договору взагалі не передбачено.

Щодо наданих позивачем в підтвердження своєї позиції судових рішень у справі №910/3487/17, колегія суддів зазначає наступне.

Так, рішенням Господарського суду м. Києва від 19.07.2017 у справі № 910/3487/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення 278499930,62 грн в позові відмовлено. ПАТ «Укртрансгаз» було заявлено вимоги про стягнення з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 45367786,59 грн боргу, 154344954,62 грн пені, 9821832,32 грн 3 % річних та 68695357,09 грн індексу інфляції по договору № -ПР від 31.12.2013 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 рішення Господарського суду м. Києва від 19.07.2017 у справі 910/3487/17 залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 17.04.2018 рішення Господарського суду м. Києва від 19.07.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 у справі № 910/3487/17 залишено без змін.

Проаналізувавши зазначені судові рішення у справі №910/3487/17 колегія суддів встановила, що вони не встановлюють факт надання відповідачу послуг транспортування газу в обсязі 17 207,073 тис. куб. м. у жовтні 2015 року згідно договору №/П01 від 28.09.2011 (з урахуванням додаткових угод), оцінка виконання умов якого сторонами в межах справи № 910/3487/17 судами також не давалась, а тому наведені судові рішення не є преюдиційними в силу вимог ст.75ГПК України, тому колегією суддів відхиляються.

Матеріали справи встановлено відсутність належних та допустимих доказів фіксування 17 207,073 тис. куб. м. газу, закупленого відповідачем саме для потреб промислових споживачів, здійснення транспортування якого здійснювалось позивачем в жовтні 2015 року саме на умовах договору №/П01 від 28.09.2011 (з урахуванням додаткових угод).

Матеріали справи не містять та позивачем до позовних матеріалів не долучено інші первинні бухгалтерські документи, що підтверджують обставини та факти виникнення обов`язку відповідача по оплаті акту №10-15-/П01/ВТВ/КОР складеного позивачем на умовах договору №/П01 від 28.09.2011 (з урахуванням додаткових угод) .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено факту існування зобов`язання у відповідача по оплаті коригуючого акту №10-15-/П01/ВТВ/КОР, так і факту неправомірної несплати відповідачем у жовтні 2015 року обсягу газу 17 207,073 тис. куб. м. саме за умовами договору №/П01 від 28.09.2011 (з урахуванням додаткових угод), а тому відсутні підстави для стягнення визначеної позивачем вартості основного боргу 1466042,62 грн.

Разом з тим, позивачем заявлено до стягнення, окрім суми основного боргу, ще 3% річних 128499,43 грн. та інфляційних втрат 525211,96 грн. за порушення зобов`язань оплати відповідачем послуг жовтень 2015 року по коригуючому акту №10-15-/П01/ВТВ/КОР.

Приписами ст. ст. 13,14 ЦК України законодавчо закріплено, що цивільні права та цивільні обов`язки здійснюються та виконуються в межах наданих договором або актами цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язкових для неї.

Враховуючи відсутність за умовами договору №/П01 від 28.09.2011 (з урахуванням додаткових угод) права позивача на здійснення коригувань обсягів газу для виробничо-технологічних витрати та нормованих втрат відповідача, відсутності прав на складання такого акту за умовами договору, а як наслідок відсутність обов`язку відповідача на підписання та оплату такого акту, вимоги позивача про стягнення основного боргу на підставі договору №/П01 від 28.09.2011 (з урахуванням додаткових угод) та акту №10-15-/П01/ВТВ/КОР є безпідставними, недоведеними та не ґрунтуються на умовах договору або актах законодавства. А тому додаткові вимоги про стягнення річних та інфляційних збитків, обґрунтовані ст.625 ЦК України та наявністю невиконання відповідачем грошових зобов`язань, задоволенню не підлягають.

Надані відповідачем копії актів звірки між сторонами у спорі станом на 31.10.2015(а.с.57), 30.06.2016(а.с.56), 31.03.2017(а.с.55) по зобов`язанням відповідача щодо оплати послуг на користь позивача за договором №/П01 від 28.09.2011 (з урахуванням додаткових угод), не свідчать про наявність заборгованості за жовтень 2015 року в сумі 1466042,62 грн., яка є предметом позовних вимог.

Крім того, колегія суддів відхиляє посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що він у відповідності до вимог п.192.1 ст.192 Податкового кодексу України відкоригував свої податкові зобов`язання за жовтень 2015 року на підставі акту про надання послуг №10-15-/П01/ВТВ/КОР складеного в 2016 році та зареєстрованого в ЄРПН розрахунку коригування податкового зобов`язання з ПДВ, оскільки позивачем не надано як суду першої так і апеляційної інстанції належних та допустимих доказів відповідного коригування.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про відмову в задоволенні позову Акціонерному товариству "Укртрансгаз" в повному обсязі.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд також вважає за необхідне послатися на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010р. у якому зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У відповідності до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частинами 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Вінницької області від 22.03.2019 у справі № 902/747/18 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Вінницької області від 22.03.2019 у справі № 902/747/18 без змін.

2. Справу №902/747/18 повернути господарському суду Вінницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений « 07» червня 2019 року

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Василишин А.Р.