РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.05.2019Справа № 910/17428/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Топіхи І. О., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державне підприємство "Калуська теплоелектроцентраль - нова"

про стягнення 7 949 509,73 грн,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 16.05.2019,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач, Компанія) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО" (далі - відповідач, Підприємство) про стягнення 7 979 509,73 грн, а саме 141 068,34 грн пені, 367 220,90 грн процентів річних та 7441 220,49 грн втрат від інфляції.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором купівлі - продажу природного газу № 44/1-105-БО-15 від 20.12.2012 в частині своєчасної та повної оплати переданого природного газу, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість, за наявності якої позивачем нараховані пеня, проценти річних та втрати від інфляції у вказаних сумах.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2019 (суддя ОСОБА_1) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/17428/18, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 29.01.2019.

29.01.2019 від відповідача надійшов відзив на позов у якому відповідач, серед іншого, просить залучити до участі у справі Державне підприємство "Калуська теплоелектроцентраль - нова" у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

У підготовчому засіданні 29.01.2019 було оголошено перерву до 26.02.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2019 відкладено підготовче засідання на 20.03.2019 та залучено до участі у справі Державне підприємство "Калуська теплоелектроцентраль-нова" (далі - третя особа, Калуська ТЕЦ) у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

На підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду міста Києва № 05-23/515 від 18.03.2019, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду міста Києва у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, за результатами якого, відповідно до витягу протоколу від 18.03.2019, справу № 910/17428/18 передано на розгляд судді Джарти В. В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2019 справу №910/17428/18 прийнято до провадження суддею Джарти В.В., підготовче судове засідання призначено на 10.04.2019.

20.03.2019 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів направлення на адресу третьої особи копії позовної заяви з додатками, заперечення на клопотання про зменшення пені, від третьої особи надійшли письмові пояснення по справі.

09.04.2019 позивачем подано до канцелярії суду письмові пояснення по справі.

У підготовчому судовому засіданні 10.04.2019 судом було оголошено перерву до 24.04.2019.

16.04.2019 відповідачем подано заперечення на пояснення третьої особи.

У підготовче засідання 24.04.2019 прибули представники сторін та третьої особи.

За наслідками судового засідання 24.04.2019 судом була постановлена ухвала, якою закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні 16.05.2019.

У судовому засіданні 16.05.2019 представник позивача надав пояснення по суті заявлених вимог, позов просив задовольнити, посилаючись на обставини та факти, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача в призначеному судовому засіданні проти позову заперечував та надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив.

Представник третьої особи у призначеному судовому засіданні надав пояснення тотожні тим, що наявні в матеріалах справи.

Відповідно статті 233 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) рішення у даній справі прийняте в нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", як продавцем та Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", як покупцем 20.12.2012 укладено договір №44/1-105-БО-15 купівлі-продажу природного газу.

Згідно предмету даного договору продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах даного договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюються шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Ціна за 1 000 куб. м газу становить 3 509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того, збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами з ПДВ - 366,72 грн. До сплати за 1 000 куб.м. природного газу з ПДВ - 4 661,71 грн (п. 5.2 договору).

Пунктом 6.1 договору передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Сторонами до договору вносились зміни шляхом укладення 12.07.2013 додаткової угоди №1, якою п. 5.2 та п. 5.5 викладено в наступній редакції: ціна за 1 000 куб. м газу становить 3 459,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того, збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами з ПДВ - 354,72 грн. До сплати за 1 000 куб.м. природного газу з ПДВ - 4 588,54 грн. Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Позивачем на виконання умов договору у січні та у вересні - грудні 2013 року поставлено відповідачу природний газ в обсязі 2 460,064 тис. куб.м. на загальну вартість 11 410 414,27 грн., який прийнято відповідачем, що підтверджується оформленими належним чином актами приймання-передачі природного газу.

Відповідачем зобов`язання за договором виконано частково, а саме здійснено оплату в сумі 1 087 517,25 грн.

Решта боргу в сумі 10 322 897,02 грн. (11 410 414,27 грн. - 1 087 517,25 грн.) залишилась відповідачем не оплаченою

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань у повному обсязі позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.09.2014 у справі № 910/11450/14 позов задоволено повністю: вирішено стягнути з відповідача на користь позивача основну заборгованість в сумі 10 322 897,02 грн., пеню в сумі 610 154,29 грн., три відсотки річних в сумі 238 242,02 грн. та інфляційні в сумі 118 395,39 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду в справі № 910/11450/14 від 20.10.2014 вказане вище рішення залишено без змін.

Згідно приписів частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом..

Отже судові рішення, прийняті в справі № 910/11450/14, мають преюдиціальне значення для вирішення даного спору, а встановлені ними факти не потребують повторного доведення.

21.11.2014 Господарським судом міста Києва був виданий наказ на примусове виконання рішення в справі № 910/11450/14.

Як стверджує Підприємство та не спростовано позивачем повне погашення заборгованості за спірний період (січень, вересень - грудень 2013 року) вартості поставленого відповідачу природного газу мало місце 24.06.2015. Вказані обставини сторонами під час розгляду справи не заперечувались.

26.11.2015 Компанією та Підприємством був складений та засвідчений підписами обох сторін акт звіряння розрахунків, з якого вбачається, що за спірним договором станом на 30.10.2015 заборгованість відсутня.

Водночас, оскільки здійснення погашення суми заборгованості, яка встановлена рішенням суду, було здійснене із простроченням виконання зобов`язання, Компанія звернулась із даним позовом до суду, в якому просила стягнути з відповідача 141 068,34 грн пені, 367 220,90 грн три проценти річних та 7 441 220,49 грн інфляційних втрат.

У свою чергу, відповідач не визнає та заперечує проти заявлених вимог та посилається, по-перше, на те, що за твердженнями Підприємства, Компанією пропущений строк позовної давності щодо стягнення пені. Такі доводи відповідача ґрунтуються на тому, відповідно до підпункту 9.3 пункту 9 договору № 44/1-105-БО-15 від 20.12.2012 сторони встановили строк позовної давності щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань тривалістю у 5 років, а тому позовна давність для звернення до суду з вимогою про стягнення пені остаточно сплила 14.12.2018 та 14.11.2018. у той час як Компанія звернулась із позовом 26.12.2018.

Крім того, відповідач вважає, що пред`явлення Компанією позовних вимог саме до ДПЗД «Укрінтеренерго» є безпідставним, оскільки 20.12.12 був укладений договір для власних (промислових) потреб Виробничої філії ДПЗД «Укрінтеренерго» «Калуська теплоелектроцентраль, а саме для виробництва теплової та електричної енергії. Придбання природного газу за договором здійснювалась в періодах - січень - грудень 2013 року. Природний газ закупався виключно для Виробничої філії ДПЗД «Укрінтеренерго» Калуська ТЕЦ для виробництва теплової та електричної енергії, з метою подальшої її реалізації іншим суб`єктам господарювання. Саме для промислових потреб Виробничої філії ДПЗД «Укрінтеренерго» Калуська ТЕЦ подавалися заявки на плановий обсяг поставки природного газу за договором в порядку встановленому пунктом 3.1.2 Договору, зокрема, копії переданих заявок за січень - грудень 2013 року. Водночас, заборгованість споживачів енергії, виробленої Калуською ТЕЦ не давала змоги вчасно виконувати договірні зобов`язання перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за вказаним вище договором у 2013 році.

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 449 від 13.07.2016 року було проведено реорганізацію ДПЗД «Укрінтеренерго» шляхом виділу зі його складу Відокремленого підрозділу «Виробнича філія Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» «Калуська теплоелектроцентраль» та створено на його базі Державне підприємства «Калуська теплоелектроцентраль-нова». У зв`язку із реорганізацією, було здійснено публікацію повідомлення про прийняття уповноваженим органом рішення про виділ у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації та встановлено двох місячний термін для пред`явлення кредиторами грошових та майнових вимог з дня публікації. Позивачем, як можливим кредитором, не було пред`явлено будь-яких претензій в порядку та термін, встановлений публікацією, а відтак грошові вимоги позивача не були включені до розподільчого балансу. Однак, як стверджує Підприємство, відповідно пункту 7 вказаного вище Наказу, «за розподільчим балансом ДП «Калуська ТЕЦ-нова» є правонаступником прав та обов`язків ДПЗД «Укрінтеренерго» пов`язаних із діяльністю його відокремленого підрозділу «ВФ ДПЗД «Укрінтеренерго» «Калуська ТЕЦ». Таким чином, Підприємство стверджує, що належним відповідачем у цій справі є саме Калуська ТЕЦ.

Крім того, відповідач зазначає, що між позивачем та Підприємством 26.11.2015 був підписаний Акт звіряння розрахунків, в якому встановлено відсутність у відповідача будь-якої заборгованості перед позивачем за спірним договором. Оскільки грошові вимоги Компанії були пред`явлені вже після реорганізації ДПЗД «Укрінтеренерго», то відповідальність за ними покладається на правонаступника - ДП «Калуська ТЕЦ- нова», як то стверджує Підприємство.

Також, відповідач надав до суду клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, обґрунтоване тим, що сума основного боргу була погашена.

Третя особа в своїх поясненнях заперечує проти визнання її правонаступником в спірних правовідносинах, проте у задоволенні позовних вимог відмовити.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

За приписами статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція міститься в пункті 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань".

Отже чинне законодавство не пов`язує наявність судових рішень про стягнення заборгованості з припиненням грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з частиною 3 вказаної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі невиконання Відповідачем п. 6.1 Договору, Відповідач сплачує Позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

Оскільки розмір вказаних штрафних санкцій, нарахованих позивачем, є арифметично вірним, відповідає положенням закону, позовна вимога про стягнення з Підприємства пені за період з 05.04.2014 по 23.06.2015 в сумі 141 068,34 грн підлягає задоволенню в повному обсязі.

При цьому, суд відзначає, що пеня, заявлена до стягнення з відповідача, розрахована позивачем виключно на суму основного боргу, наявного у спірний період, а період нарахування становить визначений наступним чином: 05.04.2014 (наступний день нарахування пені після періоду нарахування, заявленого у межах справи № 910/11450/14) по 23.06.2015 (останній день нарахування, оскільки 24.06.2015 є датою внесення оплати).

Щодо заяви Підприємства про застосування строків позовної давності суд відзначає наступне.

Поняття позовної давності міститься в статті 256 ЦК України, відповідно до якої позовні давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу

За змістом пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

У зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов`язань, що з нього виникають (наприклад, у зв`язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов`язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Аналогічна правова позиція міститься в пункті 4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів».

Разом з тим, положеннями статті 259 ЦК України унормовано, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

У пункті 9.3 договору сторони узгодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у п`ять років.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Остаточний розрахунок за використаний природний газ відповідач здійснив 24.06.2015, таким чином, строк позовної давності почався з 25.06.2015 і закінчується 25.06.2020.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, позивач на підставі частини 2 статті 625 ЦК України просив суд стягнути з відповідача 367 220,90 грн трьох процентів річних та 7 441 220,49 грн інфляційних втрат.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Судом встановлено, що заявлений позивачем до стягнення розмір трьох процентів річних та інфляційної складової боргу відповідає вимогам чинного законодавства щодо визначення періоду прострочення виконання зобов`язання.

Суд здійснив арифметичний перерахунок сум трьох процентів річних та інфляційних втрат і встановив, що стягненню з Підприємства підлягають 367 220,90 грн трьох процентів річних та 7 441 220,49 грн інфляційних втрат.

Відповідач у відзиві посилається на наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №449 від 13.07.2016 «Про створення шляхом виділу ДП «Калуська теплоелектроцентраль - нова», на підставі якого виділено зі складу державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» відокремлений підрозділ «Виробнича філія державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» «Калуська теплоелектроцентраль» та створено на його базі державне підприємство «Калуська теплоелектроцентраль - нова».

Відповідно до приписів статті 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи.

Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Таким чином, в силу норм статті 95 ЦК України «Виробнича філія державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» «Калуська теплоелектроцентраль» не є юридичною особою, а тому не може нести юридичну відповідальність за ДПЗД «Укрінтеренерго».

Статтею 109 ЦК України визначено, що виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.

Частиною 3 статті 109 ЦК України визначено, що юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно.

Викладене спростовує доводи відповідача про помилковість пред`явлення позову до підприємства.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до приписів статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Так, укладений договір купівлі-продажу природного газу №44/1-Ю5-БО-15 від 20.12.2012 є двостороннім, оплатним та консенсуальним, а тому виконання його умов не ставиться в пряму залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема споживачів.

Приписами статей 76-77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У своїй сукупності вищевикладене спростовує доводи відповідача, покладені в основу заперечень проти позову.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення відповідача не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", §58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову Компанії до Підприємства в повному обсязі.

Відповідно до приписів статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача. Водночас, беручи до уваги наявність попереднього розрахунку розміру витрат на правничу допомогу від відповідача, суд дійшов висновку про розподіл таких витрат після подання остаточного розрахунку.

Керуючись статтями 73-80, 86, 126, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО" за участі, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державне підприємство "Калуська теплоелектроцентраль - нова" про стягнення 7 949 509,73 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО" (04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 85; ідентифікаційний код 19480600) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ідентифікаційний код 20077720) пеню в розмірі 141 068,34 грн (сто сорок одну тисячу шістдесят вісім гривень 34 копійки), три проценти річних у розмірі 367 220,90 грн (триста шістдесят сім тисяч двісті двадцять гривень 90 копійок), 7 441 220,49 грн (сім мільйонів чотириста сорок одну тисячі двісті двадцять гривень 49 копійок) інфляційних втрат та 119 242,65 грн (сто дев`ятнадцять тисяч двісті сорок дві гривні 65 копійок) судового збору.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 11.06.2019.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ