ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2019 р. Справа№ 910/12999/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 11.06.2019,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тера-ЛТД»

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2019 (повний текст складено 14.03.2019)

у справі №910/12999/18 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тера-ЛТД»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Смарт Іншуранс»

про стягнення 825 832,80 грн.

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тера-ЛТД» (далі, відповідач) штрафних санкцій у розмірі 825 832,80 грн. за неналежне виконання останнім взятих на себе зобов`язань за Договором поставки №ЦЗВ-03-01718-01 від 25.05.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2018 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Тера-ЛТД» (далі, третя особа).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано належним чином зобов`язань за Договором поставки №ЦЗВ-03-01718-01 від 25.05.2018 щодо поставки товару у встановлений Договором строк з дати письмової рознарядки замовника, у зв`язку з чим позивачем нараховано пеню в розмірі 218 602,80 грн. та штраф в розмірі 607 230,00 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.03.2019 у справі №910/12999/18 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тера-ЛТД» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця» 214 554,60 грн. (двісті чотирнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят чотири гривні 60 коп.) пені, 607 230,00 грн. (шістсот сім тисяч двісті тридцять гривень 00 коп.) штрафу та 12 326,77 грн. (дванадцять тисяч триста двадцять шість гривень 77 коп.) судового збору. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд встановив, що відповідач порушив строки поставки товару згідно умов Договору поставки №ЦЗВ-03-01718-01 від 25.05.2018, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з відповідача на підставі пункту 10.1. договору штрафу та пені. Водночас, перевіривши розрахунок пені за прострочення відповідачем поставки товару за спірною рознарядкою, суд визнав такий розрахунок частково необґрунтованим у частині періоду нарахування пені, оскільки позивачем помилково включено в період нарахування пені 01.08.2018 (останній день належного виконання відповідачем зобов`язань за договором виходячи з дати рознарядки (02.07.2018) та положень пункту 5.2. Договору). Обґрунтованою за період з 02.08.2018 по 23.09.2018 (кінцева дата розрахунку визначена позивачем) на суму 4 048 200,00 грн. є пеня у розмірі 214 554,60 грн. Передбачений пунктом 10.1. Договору штраф в розмірі 15 % від суми непоставленої в строк продукції, оскільки суду у встановленому процесуальним законом порядку доведено прострочення відповідачем поставки товару на понад 15 календарних днів є обґрунтованим, розрахований позивачем вірно та становить 607 230,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, 01.04.2019 (про що свідчить поштовий штемпель на конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю «Тера-ЛТД» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2019 у справі №910/12999/18 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:

- суд не врахував наявність договору страхування та те, що в провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа №911/2607/18 за позовом філії «ЦЗВ» ПАТ «Укрзалізниця» до ТДВ СК «Смарт Іншуранс» про стягнення суми страхового відшкодування за договором страхування від 11.05.2018 №110/FR-2365 та страховою гарантією №110FR-2365 від 11.05.2018;

- сторони по різному трактують зміст пунктів 5.2., 6.1. договору від 25.05.2018 за №ЦЗВ-03-01718-01, а тому не призначення судом експертизи призвело до неповноти встановлення фактичних обставин справи;

- ТОВ «Тера ЛТД» не вбачає в своїх діях ознак вини;

- умовами договору передбачено поставку товару партіями, проте 03.07.2018 на адресу ТОВ «Тера ЛТД» від Замовника направлено Рознарядку від 02.07.2018 №ЦЗВ-20/2444, яка передбачала поставку всього договірного об`єму генераторів однією партією і не враховувала викладену у листі відповідача №22/06 від 22.06.2018 інформацію щодо можливих строків поставки;

- ТОВ «Тера ЛТД» вжито всіх заходів для забезпечення поставки товарів по договору, а термін поставки генераторів позивачу напряму залежав від строків їх виготовлення виробником, який знаходиться поза межами впливу ТОВ «Тера ЛТД».

У апеляційній скарзі відповідачем також викладене клопотання про призначення у справі семантико-текстуальної експертизи письмового мовлення.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду 27.05.2019, наголосив на наступному:

- наявність договору страхування не може бути підставою для звільнення відповідача від майнової відповідальності за порушення ним договору поставки продукції, а сума страхового відшкодування не може бути зарахована в рахунок штрафних санкцій;

- судом правомірно відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи в зв`язку з тим, що відповідач не був позбавлений можливості надати висновок експерта з порушених ним у клопотанні питань на його замовлення, а також у зв`язку з відсутністю дійсної потреби у спеціальних знаннях;

- умови Договору поставки не містять вимог щодо кількості рознарядок замовника на поставку товару, що могли бути надані ним протягом дії Договору;

- відповідач не був позбавлений можливості звернутись до замовника із пропозицією відкоригувати рознарядку, як це передбачено пунктом 5.2. Договору поставки, але не здійснив цього;

- на момент укладення договору поставки відповідач розумів, що не зможе виконати свої зобов`язання за Договором поставки, що також підтверджується довідкою від 13.12.2018 №1278 ТОВ «Торговий дім Електромаш» (виробник продукції).

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 04.04.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тера-ЛТД» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2019 у справі №910/12999/18 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Скрипки І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2019 у справі №910/12999/18 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тера-ЛТД» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2019 у справі №910/12999/18 залишено без руху. Роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю «Тера-ЛТД», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у розмірі 18 581,25 грн.

02.05.2019 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Тера-ЛТД» подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги у справі №910/12999/18, до якої додано квитанцію від 25.04.2019 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 18 581,25 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Тера-ЛТД» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2019 у справі №910/12999/18; призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тера-ЛТД» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2019 у справі №910/12999/18 на 11.06.2019.

У судовому засіданні 11.06.2019 судом було розглянуто викладене відповідачем в апеляційній скарзі клопотання про призначення семантико-текстуальної експертизи письмового мовлення та відмовлено у його задоволенні з підстав, що будуть викладені у мотивувальній частині постанови.

У судовому засіданні 11.06.2019 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 11.06.2019 з`явився представник позивача.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання 11.06.2019 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення їм поштових відправлень із ухвалою суду про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду. Відтак, з огляду на положення статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка представників відповідача та третьої особи не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті у судовому засіданні, призначеному на 11.06.2019.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 11.06.2019 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

25.05.2018 між позивачем (замовник) та відповідачем (постачальник) укладено Договір поставки №ЦЗВ-03-01718-01 (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність, а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка та кількість якої вказується в специфікації, яка є невід`ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі.

У пункті 1.2. Договору сторони погодили найменування продукції: частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху (запасні частини до пасажирських вагонів).

Згідно з пунктом 4.1. Договору ціна визначається даним договором і приймається сторонами в національній валюті України - гривні, на умовах СРТ (перевезення оплачено до), пункт призначення - згідно рознарядки замовника. Постачання здійснюється за цінами, передбаченими у специфікації до даного договору. Ціна продукції, узгоджена у специфікації до даного договору, включає вартість продукції, всі податки і збори, передбачені чинним законодавством, транспортні витрати постачальника згідно п. 5.1 договору.

Відповідно до пункту 4.3. Договору загальна сума даного договору на момент його укладення складає 3 373 500,00 грн., крім того ПДВ 20% - 674 700,00 грн., що разом становить 4 048 200,00 грн.

За умовами пункту 5.2. Договору поставка продукції проводиться партіями протягом терміну дії договору, тільки після письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника до прийому продукції. Відповідальність за достовірність інформації, яка вказується у рознарядці, несе замовник. Рознарядка надається постачальнику в оригіналі шляхом направлення засобами поштового зв`язку (Укрпошта) цінного листа з описом вкладення та/або направлення сканкопії рознарядки електронним листом із застосуванням електронної пошти.

Сторони погоджують, що рознарядка вважається отриманою постачальником з дня її відправлення замовником засобами поштового зв`язку (Укрпошта) та/або електронною поштою (е-mail).

Кожна партія продукції постачається протягом 30 календарних днів з дати письмової рознарядки замовника, якщо інше не вказано у рознарядці.

За змістом пункту 5.3. Договору датою поставки продукції вважається дата приймання цієї продукції вантажоодержувачем - кінцевим одержувачем, реквізити якого зазначені в рознарядці замовника, що підтверджується належно оформленим актом прийому-передачі, який підписується представниками вантажоодержувача, постачальника та затверджується керівництвом служби філії/залізниці вантажоодержувача, оригінал якого надається замовнику.

Термін дії договору встановлюється з моменту його підписання сторонами та до 31.12.2018. Проте в частині оплати - до повного виконання сторонами зобов`язань та в разі наявності потреби замовника, що підтверджено відповідним повідомленням та рознарядкою, направленими на адресу постачальника - до повного виконання (пункт 13.7. Договору).

У Специфікації № 1 до Договору сторони погодили, зокрема, найменування продукції, кількість, ціну продукції, а саме - генератори ЄГВ.08.У1 ЕИАЦ.526366.001-10 у кількості 13 штук, вартість продукції з ПДВ становить 4 048 200,00 грн.

Постачальник зобов`язаний надати забезпечення виконання даного Договору у вигляді оригіналу банківської гарантії або у вигляді оригіналу договору страхування фінансового ризику невиконання або неналежного виконання постачальником договірних зобов`язань, у розмірі 5% від вартості Договору, яке надається до укладення договору (пункту 9.1. Договору).

Відповідно до пункту 9.4. Договору замовник відслідковує виконання умов Договору постачальником та у разі виникнення обставин, коли необхідно стягнути забезпечення виконання Договору з постачальника, замовник самостійно приймає необхідні рішення.

За змістом пункту 9.5. Договору у разі порушення постачальником своїх зобов`язань перед замовником за цим договором замовник звертає стягнення на договірне забезпечення та має право в односторонньому порядку розірвати Договір, письмово повідомивши про це постачальника.

На виконання пункту 9.1. Договору поставки №ЦЗВ-03-01718-01 від 25.05.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю «Тера-ЛТД» (страхувальник) було укладено з Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Смарт Іншуранс» (страховик) Договір №110FR-2365 добровільного страхування фінансових ризиків невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань від 11.05.2018 та страхову гарантію №110FR-2365 від 11.05.2018.

За умовами названих правочинів, вигодонабувачем є філія «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

За змістом пункту 2.1. Договору страхування предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника (принципала/учасника) та/або вигодонабувача (замовника торгів/бенефіціара), що не суперечать закону, пов`язані з невиконанням або неналежним виконанням страхувальником взятих на себе зобов`язань за договором закупівлі.

Відповідно до пунктів 4.1.1. 5.1., 11.1. названого договору страхування страховик зобов`язується в разі настання страхового випадку (невиконання або неналежне виконання страхувальником (принципалом) взятих на себе зобов`язань за договором) виплатити вигодонабувачу, за вимогою, страхове відшкодування в розмірі страхового відшкодування, але не більше суми - 202 410,00 грн.

Відповідно до пунктів 6.1., 6.2 Договору страхування цей договір набуває чинності з 15.05.2018 і закінчує дію 31.12.2018 згідно умов договору поставки (забезпечення діє до повного виконання договору в частині поставки продукції на умовах, вкладених в договорі поставки). Відповідальність страховика (гаранта) починається в 00 год. 00 хв. 15.05.2018 і закінчується в 00 год. 00 хв. дня, наступного за днем закінчення строку дії цього договору.

03.07.2018 позивачем на виконання умов пункту 5.2. Договору поставки було направлено (електронною поштою та засобами поштового зв`язку, докази чого містяться у матеріалах справи) відповідачу рознарядку №ЦЗВ-20/2444 від 02.07.2018 про готовність прийняти запасні частини до пасажирських вагонів на загальну суму 4 048 200,00 грн з ПДВ, а саме - генераторів у кількості 7 шт. на суму 2 179 800,00 грн. з ПДВ за адресою відвантаження: ПКВЧД-9 Бахмач, 16500, вул. Деповська, 11б, м. Бахмач, Чернігівської області; генераторів у кількості 4 шт. на суму 1 245 600,00 грн. з ПДВ за адресою відвантаження: ПКВЧД-10 Гребінка, 37400, вул. Шевченко, 1, м. Гребінка, Полтавської області; генераторів у кількості 2 шт. на суму 622 800,00 грн з ПДВ за адресою відвантаження: ПКВЧД-14 Ковель, 45000, вул. Ветеранів, 3, м. Ковель, Волинської області.

У вказаній рознарядці замовник встановив, що відвантаження зазначених запасних частин проводиться відповідно до пункту 5.1. Договору та відповідно до пункту 5.2. Договору кожна партія продукції постачається протягом 30 календарних днів з дати письмової рознарядки замовника. Рознарядка була підписана в.о. директора філії «Центр забезпечення виробництва» ОСОБА_1 та заступником директора філії ОСОБА_2

Наявною у матеріалах справи копією з електронного реєстру відправлень та копій фіскального чеку №3389 від 03.07.2018, списку згрупованих поштових відправлень та опису вкладення у цінний лист з відбитком підприємства поштового зв`язку за 03.07.2018 підтверджується отримання названої вище рознарядки відповідачем у розумінні пункту 5.2. укладеного між сторонами договору.

У силу положень пунктів 5.1., 5.2. Договору за рознарядкою №ЦЗВ-20/2444 від 02.07.2018, яка є замовленням та одночасно дозволом на поставку продукції, а також підтвердженням готовності позивача прийняти дві партії продукції, відповідач повинен був поставити продукцію не пізніше 01.08.2018.

Однак, на виконання спірної рознарядки відповідач частково (з порушенням передбаченого договором строку) здійснив поставку продукції на суму 1 245 600,00 грн., про що свідчить акт №14 від 28.09.2018.

Отже, протягом строку дії рознарядки відповідач поставку обумовленої сторонами продукції не здійснив, чим порушив умови укладеного між сторонами договору.

Як передбачено пунктом 10.1. Договору за порушення термінів постачання постачальник оплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % від суми непоставленої в строк продукції на умовах, передбачених пунктом 5.2. Договору, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 15 % від суми непоставленої в строк продукції.

Матеріалами справи підтверджується звернення позивача з претензією №ЦЗВ-20/3092 від 17.08.2018 до відповідача (докази направлення претензії на 2 адреси, визначені у договорі у справі) про сплату штрафних санкцій на загальну суму 672 001,20 грн., яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Також, позивач звертався до ТОВ «СК «Смарт Іншуранс» із вимогою від 29.08.2018 №ЦЗВ-20/3235, у якій, враховуючи нездійснення відповідачем поставки, вимагав сплатити повну суму забезпечення виконання договору у розмірі 202 410 грн.

У зв`язку з тим, що відповідачем не виконано своє зобов`язання за договором та не здійснено поставку товару у встановлений договором строк, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі та просить суд стягнути з відповідача на свою користь 218 602,80 грн. пені за період з 01.08.2018 по 23.09.2018 та 607 230,00 грн. 15 % штрафу від вартості непоставленої продукції.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї та заперечень на відзив, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства (стаття 662 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар, надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Суд встановив факт направлення 03.07.2018 позивачем у передбачений договором спосіб (електронною поштою та засобами поштового зв`язку) рознарядки №ЦЗВ-20/2444 від 02.07.2018 відповідачу про готовність прийняти запасні частини до пасажирських вагонів на загальну суму 4 048 200,00 грн з ПДВ.

Враховуючи те, що за пунктом 5.2. Договору кожна партія продукції постачається протягом 30 календарних днів з дати письмової рознарядки, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що за рознарядкою №ЦЗВ-20/2444, датованою 02.07.2018, відповідач мав поставити продукцію не пізніше 01.08.2018.

З огляду на відсутність доказів виконання відповідачем зобов`язань щодо поставки обумовленої продукції у встановлені Договором строки, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем допущено прострочення виконання зобов`язання.

Відповідач, заперечуючи проти позову, у своїх заявах по суті спору, поданих до суду першої інстанції, та в апеляційній скарзі зазначає про відсутність своєї вини у незабезпеченні своєчасної поставки продукції та про порушення умов договору з боку позивача, який, на думку відповідача, всупереч умовам договору виставив рознарядку на увесь обсяг продукції (13 штук генераторів), у той час, як за умовами договору передбачалась поставка товару партіями, протягом строку дії договору - до 31.12.2018.

Колегія суддів відхиляє вказані доводи скаржника як необґрунтовані з наступних підстав.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами згідно статті 629 Цивільного кодексу України.

Отже, підписавши Договір з позивачем, відповідач погодився з його умовами та взяв на себе зобов`язання поставити та передати у власність позивача обумовлену продукцію у встановленому договором порядку та строк.

Відповідач зазначає, що за умовами пунктів 5.2. та 6.1. Договору поставка продукції передбачалась не однією партією за однією рознарядкою, а декількома партіями.

Проте, колегія суддів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, зазначає, що відповідач на свій розсуд трактує зміст вказаних пунктів договору, при цьому, із системного аналізу умов укладеного договору випливає, що єдиною підставою для поставки продукції є рознарядка замовника, за якою продукція може бути поставлена декількома партіями.

Умови договору не містять вимог до форми, кількості та змісту рознарядок, а також чіткого формулювання щодо неможливості визначення у заявці на поставку товару всього обсягу поставки. Таким чином, умови договору не визначають обмежень щодо кількості визначених у заявці одиниць товару, з огляду на що позивач, вказуючи у заявці всю кількість визначеного Договором товару, умов Договору не порушив.

При цьому, посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв`язку із не призначенням у справі семантико-текстуальної експертизи письмового мовлення колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Подане суду першої інстанції клопотання про призначення та проведення лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи мотивовано посиланням на фактичну необхідність трактування вищевказаних умов договору.

Згідно частини 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 ГПК України). Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 73 Господарського процесуального кодексу України ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.

Враховуючи положення статей 73 та 99 Господарського процесуального кодексу України експертний висновок є одним з доказів, які мають подаватися до суду учасниками судового процесу.

З урахуванням положень частини 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України, заявляючи клопотання про призначення судової експертизи, відповідач мав обґрунтувати неможливість надання ним експертного висновку у строки, встановлені для подання доказів, те, що, для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право та те, що у матеріалах справи відсутні докази, на підставі яких можливо встановити фактичні обставини справи з урахуванням меж апеляційного перегляду.

Вказаних обставин відповідачем не доведено, а поставлені на вирішення експерта питання відносяться до правового кола і їх вирішення можливе за результатами розгляду справи на підставі наявних у матеріалах справи доказів, яким судом першої інстанції надано правову оцінку. Враховуючи викладене, твердження відповідача про те, що не призначення експертизи призвело до неповноти встановлення обставин справи є безпідставними.

Враховуючи зазначене, викладене відповідачем у апеляційній скарзі аналогічне клопотання про призначення у справі лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи, задоволенню також не підлягає.

Колегією суддів встановлено, що до отримання рознарядки на поставку, відповідач звертався до позивача з листом №22/06 від 22.06.2018 (том 1, а.с. 181), яким повідомляв про можливі строки поставки (серпень 2018 pоку - 5 шт.; вересень 2018 року - 5 шт.; жовтень 2018 року - 15 шт.; листопад 2018 року - 15 шт.; грудень 2018 року - 12шт.), з посиланням на «завантаженість виробництва».

Умовами пункту 5.2. Договору визначено, що: «за необхідності, рознарядка може бути відкоригована замовником, про що обов`язково повідомляється постачальнику».

Доказів звернення відповідача до позивача після отримання рознарядки останнього з проханням щодо коригування отриманої заявки матеріали справи не містять.

Не містять матеріали справи і доказів того, що сторонами досягнуто згоди щодо коригування вказаної у заявці дати поставки.

Враховуючи викладене, звернення відповідача до позивача з листом №22/06, з урахуванням обов`язковості договору, не може свідчити про відсутність вини відповідача у неналежному виконанні взятого на себе зобов`язання.

Надана відповідачем довідка №1278 від 13.12.2018 ТОВ «Торговий Дім Електромаш», яким здійснюється виробництво продукції, яка підлягала поставці за договором (том 1, а.с. 180), щодо завантаженості виробництва також не підтверджує відсутність вини відповідача у невиконанні зобов`язання з поставки продукції, оскільки недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України не вважається випадком, за яким особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання.

Крім того, у вказаній довідці виробник продукції повідомляє, що у зв`язку з тим, що саме ТОВ «Тера-ЛТД» не було укладено контракт на поставку продукції в третій декаді квітня 2018 року, перераховано авансові платежі протягом першої/другої травня 2018 року, заявлений обсяг не може бути виконаний до серпня 2018 року.

Твердження відповідача про те, що відповідальність постачальника продукції була застрахована третьою особою, а тому позивачу (вигодонабувачу), якому належить право на отримання страхового відшкодування за неналежне виконання зобов`язання, слід відмовити у позові, колегія суддів не приймає до уваги та зазначає, що за умовами Договору №110FR-2365 добровільного страхування фінансових ризиків невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань від 11.05.2018 та страхової гарантії №110FR-2365 від 11.05.2018, укладених між відповідачем та третьою особою, остання як страховик прийняла на себе обов`язок в разі настання страхового випадку (невиконання або неналежне виконання страхувальником (відповідачем) взятих на себе зобов`язань за договором) виплатити позивачеві страхове відшкодування в розмірі страхового відшкодування, але не більше суми - 202 410,00 грн.

Наявність Договору добровільного страхування фінансового ризику або неналежного виконання договірних зобов`язань не позбавляє позивача права на стягнення з відповідача суми неустойки в зв`язку з порушенням останнім договірного зобов`язання.

Водночас, відповідно до пункту 12.1. Договору страхування, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, в межах його фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяну шкоду.

Викладене свідчить про те, що право вимоги до відповідача страховик може набути лише у випадку задоволення вимог щодо відшкодування за договором страхування.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Господарського суду Київської області від 25.02.2019 зупинено провадження у справі №911/2607/18 (за позовом АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» до ТДВ «СК «Смарт Іншуранс» про стягнення 202 410,00 грн. страхової гарантії за договором №110/FR-2365 від 11.05.2018 добровільного страхування фінансових ризиків невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань та 1 214,46 грн. 3% річних) до набрання законної сили рішенням у справі №910/12999/19.

Вказане виключає можливість подвійної відповідальності відповідача та спростовує доводи апеляційної скарги у вказаній частині.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 2 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Як було вказано вище, у пункті 10.1. Договору сторони погодили, що за порушення термінів постачання постачальник оплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої в строк продукції на умовах, передбачених пунктом 5.2. Договору, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 15% від суми непоставленої в строк продукції.

Колегія суддів зазначає, що перевіривши розрахунок пені за прострочення відповідачем поставки товару за спірною рознарядкою, суд першої інстанції правомірно визнав такий розрахунок частково необґрунтованим у частині періоду нарахування пені, оскільки позивачем помилково включено в період нарахування пені 01.08.2018 (останній день належного виконання відповідачем зобов`язань за договором виходячи з дати рознарядки (02.07.2018) та положень пункту 5.2. Договору).

Таким чином, обґрунтованою за період з 02.08.2018 по 23.09.2018 (кінцева дата розрахунку визначена позивачем) на суму 4 048 200,00 грн. є пеня у розмірі 214 554,60 грн.

Передбачений пунктом 10.1. Договору штраф в розмірі 15 % від суми непоставленої в строк продукції, оскільки суду у встановленому процесуальним законом порядку доведено прострочення відповідачем поставки товару на понад 15 календарних днів є обґрунтованим, розрахований позивачем вірно та становить 607 230,00 грн. Висновки суду першої інстанції з цього приводу є правомірними.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача 214 554,60 грн. пені та 607 230,00 грн. штрафу, нарахованих за порушення зобов`язань зі своєчасної поставки продукції, підлягають задоволенню, висновки суду першої інстанції із приводу чого є обґрунтованими.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

За таких обставин решту аргументів відповідача (скаржника), окрім викладених у мотивувальній частині постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Доводи апеляційної скарги відповідача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Тера-ЛТД» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тера-ЛТД» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2019 у справі №910/12999/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2019 у справі №910/12999/18 залишити без змін.

Матеріали справи №910/12999/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 14.06.2019.

Головуючий суддя Ю.Б.Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка