СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
30.05.2019 Справа № 913/273/17
Окрема думка судді Східного апеляційного господарського суду Барбашової С.В. за постановою Східного апеляційного господарського суду від 30.05.2019 року у справі №913/273/17.
Позивач, Державне підприємство «Енергоринок» (далі ДП «Енергоринок»), заявив вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» (далі ТОВ «ЛЕО») заборгованості по оплаті вартості електроенергії, поставленої позивачем відповідачу в період жовтень-грудень 2016 року за Договором №3969/02 від 28.03.2007, яка станом на 28.02.2017 становить 179.822.649,83 грн., а також пені в сумі 8.797.084,58 грн., штрафу в сумі 179.822,65 грн., втрат від інфляцій в сумі 3.262.417,67 грн. та 3% річних в сумі 1.016.444,50 грн. за період прострочення з 20.11.2016 по 28.02.2017.
Рішенням Господарського суду Луганської області від 04.12.2018 по справі №913/273/17 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Судові витрати покладено на позивача.

Рішення суду обґрунтоване тим, що грошові кошти, які сплачувались відповідачем за Договором №3969/02 від 28.03.2007, безпідставно зараховані позивачем на виконання іншого Договору, а саме Договору №11572/01 від 31.08.2015.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 30.05.2019 року по справі №913/273/18 апеляційну скаргу позивача задоволено частково. Рішення господарського суду Луганської області від 04.12.2018 року у справі №913/273/17 скасовано. Прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне об`єднання на користь Державного підприємства Енергоринок 3 % річних в розмірі 208 695,39 та інфляційні втрати в розмірі 1 296 930,99 грн. В частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне об`єднання на користь Державного підприємства Енергоринок основного боргу в розмірі 175 467560,57 грн., 3% річних в розмірі 807 749,11 грн., інфляційних втрат в розмірі 1 965 486,68 грн., пені в розмірі 8 797 084,58 грн., штрафу в розмірі 179 822,65 грн відмовлено. Закрито провадження у справі №913/273/17 в частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне об`єднання на користь Державного підприємства Енергоринок 4355 089,26 грн. основного боргу.

Вважаю, що рішення суду першої інстанції є таким що підлягає скасуванню, а апеляційна скарга Державного підприємства «Енергоринок» задоволенню в повному обсязі.

Позивач, Державне підприємство «Енергоринок» в апеляційній скарзі вважає, що оскаржуване рішення ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинами справи, з порушенням норм матеріального права ст. ст. 11, 12, 15-1 Закону України «Про електроенергетику», ст.ст. 14, 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та процесуального права ст. ст. 2, 72, 75, 76, 77, 320 Господарського процесуального кодексу України. Позивач просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 04.12.2018 та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі №913/273/17 в частині стягнення з ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» 179822649,83 грн. заборгованості та стягнути з ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» на користь ДП «Енергоринок» 8797084,58 грн. пені, 179822,65 грн. штрафу, 3262417,67 грн. інфляційних нарахувань, 1016444,50 грн. 3% річних та 240000,00 грн. судового збору.

Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що:

-у спірний період (жовтень-грудень 2016 року) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 25.06.2016 № 368 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2015 № 263», яка передбачала, що всі кошти, які надходили від відповідача до позивача, зараховувалися як першочергові в оплату електричної енергії купованої за Договором №11572/01 від 31.08.2015;

-постанова Кабінету Міністрів України від 25.06.2016 № 368 не визначала, що перераховуються кошти, сплачені споживачами за іншим Договором, тоді як місцевий господарський суд в порушення приписів ст.72 ГПК України, у відсутність доказів, дійшов висновку, що всі кошти, що були перераховані на виконання цієї постанови КМУ №368 були сплачені споживачами саме за Договором №3969/02 від 28.03.2007;

-постанови НКРЕКП від 30.09.2016 №1768, від 28.10.2016 №1921, від 25.11.2016 №2063, на підставі яких позивачем у спірний період зараховувалися грошові кошти в оплату Договору №11572/01 від 31.08.2015, в тому числі на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 263 від 07.05.2015, з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 368 від 25.06.2016, є чинними, мають характер нормативних актів, відображені у Таблиці перерахованих коштів ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» на рахунок ДП «Енергоринок», що надані відповідачем до відзиву до позовної заяви;

-факт визнання постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2016 № 368 незаконною не вказує на незаконність отримання позивачем коштів, що перераховувались під час дії наведеної постанови КМУ на виконання існуючих грошових зобов`язань відповідача за Договором №11572/01 від 31.08.2015 згідно постанов НКРЕКП від 30.09.2016 №1768, від 28.10.2016 №1921, від 25.11.2016 №2063;

-заборгованість ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» за Договором №11572/01 від 31.08.2015 в період січень - грудень 2016 року повністю підтверджена рішенням Господарського суду Луганської області від 25.04.2017 у справі №913/225/17, що залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 25.10.2017 та постановою Верховного Суду від 17.04.2018, а також визначена з урахуванням платежів, що здійснювались на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2016 № 368;

-факт наявності боргу за Договором №11572/01 від 31.08.2015 з урахуванням платежів, що здійснювались під час дії постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2016 № 368, встановлений судовим рішенням у справі №913/225/17, а тому підлягає врахуванню під час розгляду даної справи в силу приписів ст.75 ГПК України;

-кошти за Договорами №11572/01 від 31.08.2015 та №3969/02 від 28.03.2007 надходили на рахунок відповідача №60, що кореспондує умовам вказаних договорів, у яких вказаний рахунок визначений рахунком відповідача.

Відповідач вважає, що:

-механізм розрахунків ТОВ «ЛЕО» з ДП «Енергоринок» за придбану електричну енергії встановлено Законом України «Про електроенергетику», пунктом 7 Постанови КМУ № 263 та Інструкцією про порядок використання коштів Оптового ринку електричної енергії України, які ТОВ «ЛЕО», як суб`єкт господарювання в енергетичній галузі, сумлінно виконує;

-судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що у ТОВ «ЛЕО» відсутня заборгованість за куповану електричну енергію у період жовтень - грудень 2016 року внаслідок повної оплати до звернення позивача до суду (306542981,80 грн. було перераховано з поточного рахунку ТОВ «ЛЕО» із спеціальним режимом використання № НОМЕР_1 в ПАТ «Державний ощадний банк України» на рахунок ДП «Енергоринок» у якості оплати електричної електроенергії, придбаної ТОВ «ЛЕО» у ДП «Енергоринок» в період з жовтня - по грудень 2016 року (включно); частина вартості відповідної електричної електроенергії, а саме 179822649,83 грн., була зарахована ДП «Енергоринок» в оплату вартості електричної енергії жовтня- грудня 2016 року за рахунок коштів, сплачених ТОВ «ЛЕО» понад повну поточну вартість електричної енергії березня-серпня 2017 року, на підставі відповідних листів ТОВ «ЛЕО» та ДП «Енергоринок», що підтверджується підписаними зі сторони ДП «Енергоринок» актами звірки розрахунків ДП «Енергоринок» з ТОВ «ЛЕО» за продану з ОРЕ електроенергію станом на кінець дня 28.02.2017; 31.03.2017; 30.04.2017; 31.05.2017; 30.06.2017; 31.07.2017; ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Таким чином, виникла переплата понад повну вартість купленої ТОВ «ЛЕО» у ДП «Енергоринок» електричної енергії в період з жовтня - по грудень 2016 року (включно) та становить 153762630,17 грн. (як різниця між оплаченою сумою коштів (486365631,63 грн.) та вартістю поставленої електроенергії (332603001,46 грн.).

Відповідач наголошує на тому, що у період дії Постанови КМУ №368 (внесення змін до постанови № 263), всі кошти, які надійшли на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання ТОВ «ЛЕО» в період з 15.06.2016 до 24.12.2016 (окрім коштів які надійшли від споживачів, які фінансуються за рахунок бюджетних коштів), а саме 322454768,66 грн., були примусово перераховані як кошти на виконання зобов`язань ТОВ «ЛЕО» за Договором №11572/01, навіть і у тій частині, яка надійшла на виконання Договору №3969/02, що підтверджується довідкою АТ «Ощадбанк» від 07.09.2018. Втім, в адміністративній справі № 826/13109/16 були встановлені обставини нечинності включення відповідного абзацу 4 до Постанови №263 з моменту прийняття Постанови №368, що, в свою чергу, на думку відповідача підтверджує нечинність зазначення у відповідних платіжних дорученнях посилання на відповідний доданий абзац 5 Постанови №263 та нечинність зарахування коштів, що були перераховані в жовтні - грудні 2016 року (включно) в якості оплати за електроенергію по Договору № 3969/02 від 28.03.2007 із поточного рахунку ТОВ «ЛЕО» із спеціальним режимом використання № НОМЕР_1 в ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ДП «Енергоринок», в рахунок погашення заборгованості ТОВ «ЛЕО» по іншому Договору № 11572/01 від 31.08.2015, для розрахунків за яким ТОВ «ЛЕО» був відкритий окремий поточний рахунок.

Відповідач пояснює, що виконання зобов`язань за Договорами №3969/02 від 28.03.2007 та №11572/01 від 31.08.2015 повинно здійснюватися з банківських рахунків, відкритих виключно в рамках відповідних договорів, оскільки для кожного із зазначених Договорів для отримання плати за електроенергію від споживачів та для наступного перерахування відповідних коштів з таких рахунків на користь ДП «Енергоринок», ТОВ «ЛЕО» відкрило окремі банківські рахунки а саме:

-за договором № 3969/02 від 28.03.2007 - поточний рахунок із спеціальним режимом використання № НОМЕР_1 в ПАТ «Державний ощадний банк;

-за договором № 11572/01 від 31.08.2015 - окремий поточний рахунок № 60 (відкритий відповідно до п. 7 Постанови № 263).

Іншого порядку зарахування коштів не передбачає ні Закон України «Про електроенергетику» (якій діяв на час виникнення спірних правовідносин), ні Постанова №263, ні Інструкція про порядок використання коштів Оптового ринку електричної енергії України, а тому відповідач вважає помилковими доводи позивача про те, що розрахунки за електроенергію мають здійснюватися виключно через рахунок із спеціальним режимом використання № 60, що відкритий відповідачем для цілей і виконання Договору № 3969/02 від 28.03.2007, також і для цілей Договору № 11572/01 від 31.08.2015.

Відповідач зазначає, що впродовж 2015 року та до липня 2016 року ТОВ «ЛЕО» направляло до ДП «Енергоринок» листа із проханням зараховувати кошти, які сплачені понад повну поточну вартість електричної енергії (переплата) у відповідний період за Договором № 3969 від 27.03.2007 в рахунок виконання зобов`язань за Договором № 11572/01 від 31.08.2015, тим самим погоджуючись із тим, що від споживачів з неконтрольованої території не надходили кошти на рахунок ТОВ «ЛЕО» № 60 і як наслідок, ТОВ «ЛЕО» було змушено розраховуватися з ДП «Енергоринок» коштами, які надходили від споживачів з контрольованої території.

Також, на переконання відповідача, у справі №913/225/17 суди не встановлювали обставин щодо погашення ТОВ «ЛЕО» у жовтні-грудні 2016 року заборгованості за Договором №11572/01 від 31.08.2015 у сумі 193524579,02 грн., а лише зазначали, що заборгованість ТОВ «ЛЕО» перед ДП «Енергоринок» за продаж різниці перетоків електричної енергії в період із січня по грудень 2016 року за Договором №11572/01 від 31.08.2015 складає 1.395.472.000,84 грн. А отже є безпідставним посилання на позивача на ст. 75 ГПК України, оскільки жодних фактів (обставин), що мають значення для даної справи, в судових рішеннях у справі № 913/225/17 не встановлювалося.

Відповідач стверджує, що оскільки постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.06.2017 у справі № 826/13109/16 визнано незаконним та нечинним з моменту прийняття абзацу 5 пункту 1 Змін, що вносяться до Постанови № 263, то й згадані позивачем Постанови НКРЕКП від 30.09.2016 №1768, від 28.10.2016 №1921, від 25.11.2016 №2063 не відповідали правовим актам вищої юридичної сили, а саме Постанови № 263, на виконання якої вони були помилково прийняті та Закону України «Про електроенергетику».

Під час розгляду даної справи судом першої інстанції встановлено і не оспорюється сторонами, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2015 № 263 «Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», згідно якої купівля та продаж електричної енергії з 01.05.2015 здійснюється на неконтрольованій території Луганської області ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання», 31.08.2015 між позивачем - ДП «Енергоринок» та відповідачем - ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» укладено Договір № 11572/01 (далі Договір № 11572/01) (т. 1, а.с. 68-71; т. 2, а.с. 70-73) згідно з яким, позивач зобов`язався продавати, а відповідач купувати різницю перетоків електроенергії, переміщену з контрольованої території на неконтрольовану територію, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору.

Згідно з п. 5.3 Договору № 11572/01 остаточний розрахунок за куплену електроенергію здійснюється Відповідачем до 14-го числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим, на поточний рахунок Позивача із спеціальним режимом використання із зазначенням у платіжному дорученні відповідного договору.

Пунктом 10.1. Договору № 11572/01 встановлено, що він діє протягом дії постанови КМУ № 263.

На підставі Договору № 11572/01 в період січень - грудень 2016 року позивач продавав відповідачу різницю перетоків електроенергії, переміщену з контрольованої території на неконтрольовану територію, що визнано сторонами за позовом та встановлено рішенням господарського суду Луганської області від 25.04.2017 у справі № 913/225/17, яке набрало законної сили (т. 2, а.с. 80-82).

Приймаючи рішення у справі по суті спору суд першої інстанції виходив з того, що Договір №3969/02 регулює купівлю-продаж електричної енергії для постачання споживачам, розташованим на території, де органи державної влади України здійснюють в повному обсязі свої повноваження, а відповідно до ч. 1 ст. 15-1 Закону України «Про електроенергетику» відповідачем для проведення розрахунків за закуплену на оптовому ринку електричної енергії України відкрито в уповноваженому банку філії Луганського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» поточний рахунок із спеціальним режимом використання № НОМЕР_1 , що підтверджується договором банківського рахунку від 28.07.2006 № 36-16/18/Т/У-409-06 (т. 1, а.с. 95-97).

Поряд із цим, суд першої інстанції встановив і послався на те, що пунктом 6 Постанови КМУ № 263, прийнятої на виконання положень ч. 4 ст. 23 Закону України «Про електроенергетику» і визначає особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на вказаних територіях, встановлено, що розрахунки за продаж різниці перетоків електричної енергії між оптовим постачальником і ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» та ТОВ «ЛЕО» на неконтрольованій території здійснюються у безготівковій формі через окремі поточні рахунки зазначених суб`єктів господарювання, відкриті в уповноваженому банку, та поточний рахунок із спеціальним режимом використання оптового постачальника. Тому 04.06.2015 на виконання наведених вимог Постанови КМУ № 263, з метою здійснення вказаних розрахунків, відповідачем в уповноваженому банку філії Луганське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою банку від 10.09.2018 № 110.33-18/252/84097/2018-12/вих (т. 2, а.с. 24).

Вказані обставини за висновками суду першої інстанції означають те, що у період жовтень грудень 2016 р. сторонами у справі виконувались два договори на купівлю-продаж електроенергії № 3969/02 та № 11572/01, і при цьому, розрахунки за договором № 3969/02 повинні були здійснюватися через рахунок із спеціальним режимом використання № НОМЕР_1 , а розрахунки за договором № 11572/01 повинні були здійснюватися через поточний рахунок № НОМЕР_2 .

Судом першої інстанції встановлено, що в період жовтень - грудень 2016 року відповідачем було перераховано з поточного рахунку із спеціальним режимом використання № 60 на рахунок позивача у якості оплати електроенергії, придбаної у позивача (в цей же період) кошти в сумі 306.542.981,80 грн., що підтверджується довідкою філії Луганське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 07.09.2018 № 110.33-18/251/83976/2018-12/вих та таблицею перерахованих коштів, яка є додатком до вказаної довідки банку (т. 2, а.с. 25).

Факт перерахування вказаних коштів у цьому періоді не заперечується позивачем, однак, позивач вважає, що вказані кошти слід враховувати як оплату за Договором № 11572/01, а не за Договором № 3969/02, за яким заявлено вимоги про стягнення боргу, так як відповідно до абз. 5 п. 1 Постанови КМУ № 263 розрахунки з оптовим постачальником електричної енергії за електричну енергію ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» і ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання», що постачається на неконтрольовану територію, здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання як першочергові в обсягах загальних платежів за Донецькою та Луганською областями відповідно.

Заперечуючи проти позову відповідач послався на те, що в період з жовтня по грудень 2016 року (включно) з його поточного рахунку із спеціальним режимом використання на користь ДП «Енергоринок» неправомірно перераховувались грошові кошти на виконання Договору №11572/01 від 31.08.2015, оскільки на думку відповідача ці кошти повинні бути зараховані на користь ДП «Енергоринок» саме в оплату Договору №3969/02 від 28.03.2007.

Дана ситуація виникла внаслідок того, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2016 № 368 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2015 № 263» (далі - Постанова КМУ № 368), до пункту 1 Постанови КМУ № 263 було додано абзац 5, згідно з яким рахунки з оптовим постачальником електричної енергії за електричну енергію ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» і ТОВ «ЛЕО», що постачається на неконтрольовану територію, мають здійснюватися на поточний рахунок із спеціальним режимом використання як першочергові в обсягах загальних платежів за Донецькою та Луганською областями відповідно.

На підставі вказаних положень Постанови КМУ № 368 усі кошти, які в період: жовтень грудень 2016 р. надходили на рахунок позивача із спеціальним режимом використання № НОМЕР_1 , списувались у першочерговому порядку на користь позивача в рахунок оплати електроенергії за Договором № 11572/01.

Відмовляючи у задоволенні заявленого позову у повному обсязі суд першої інстанції зазначив, що грошові кошти, які є предметом заявленого позову у даній справі, сплачувались відповідачем саме за Договором №3969/02 від 28.03.2007, однак були безпідставно зараховані Позивачем на виконання іншого Договору, а саме Договору №11572/01 від 31.08.2015.

На переконання суду першої інстанції списання грошових коштів відповідача у першочерговому порядку з рахунку із спеціальним режимом використання № НОМЕР_1 на користь позивача в рахунок оплати електроенергії за договором № 11572/01 є незаконним.

Вказані висновки суду першої інстанції ґрунтуються на тому, що правова підстава за якою всі грошові кошти, які надходили на поточний рахунок ДП «Енергоринок» із спеціальним режимом використання під час дії постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2016 №368 «Про внесення змін до постанови КМУ від 07.05.2015 №263» і зараховувались, як першочергові в оплату електричної енергії купованої за Договором №11572/01, відпала, оскільки постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.06.2017 у справі №826/13109/16 визнано незаконним та 1 нечинним з моменту прийняття абзац 4 пункту 1 вказаних Змін, що вносяться до постанови КМУ від 07.05.2015 № 263, і затверджених Постановою КМУ № 368.

Враховуючи те, що положення Постанови КМУ № 368 про першочерговість платежів визнані судом незаконними та нечинними з моменту прийняття, тому якби вказані незаконні положення Постанови КМУ № 368 не були застосовані, то усі кошти відповідача, які акумулювались на його рахунку із спеціальним режимом використання № НОМЕР_1 були б списані в рахунок оплати електроенергії за договором № 3969/02. В такому разі зарахування Позивачем вказаних грошових коштів на виконання Договору №3969/02, виключало б наявність заборгованості за спірним Договором у період жовтня-грудня 2016 року.

Судом першої інстанції з`ясовано, що згідно з пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України № 263 розрахунки за Договором №11572/01 здійснюються лише через окремі поточні рахунки, а відтак відсутність доказів того, що грошові кошти на рахунок ДП «Енергоринок» надходили з таких рахунків, свідчить про те, що оплата за вказаним Договором не здійснювалась.

Однак, вважаю означені висновки місцевого господарського суду про повному відмову в задоволенні позовних вимог передчасними з огляду на наступне.

Пунктами 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України, статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статей 610, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно частини першої статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини третьої статті 549 Цивільного кодексу України).

Відтак, враховую що правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються нормами про договір купівлі-продажу.

Відповідно до частини першої статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що станом на 28.02.2017 та на момент звернення позивача із даним позовом до суду (24.03.2017) заборгованість відповідача перед позивачем за Договором № 3969/02 від 28.03.2007 становила 179.822.649,83 грн., але була сплачена відповідачем в процесі розгляду справи, в зв`язку з чим позивач просить розглянути його вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 8.797.084,58 грн, штрафу в сумі 179.822,65 грн, втрат від інфляції в сумі 3.262.417,67 грн та трьох процентів річних в сумі 1.016.444,50 грн., що нараховані за прострочення платежів і виникли через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань з приводу купівлі-продажу електричної енергії у період жовтень грудень 2016 року за цим Договором.

Із матеріалів справи вбачається, що у спірний період (жовтень-грудень 2016 року) електрична енергія закуповувалась ТОВ «ЛЕО» у ДП «Енергоринок» на підставі двох договорів, а саме:

-за Договором №3969/02 від 28.03.2007, яким визначено умови купівлі-продажу електричної енергії на контрольовану територію Луганської області;

-за Договором №11572/01 від 31.08.2015, яким передбачено продаж позивачем відповідачу різниці перетоків електричної енергії з контрольованої території на тимчасово і неконтрольовану органами державної влади територію Луганської області.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України вищезазначені договори є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до умов Договору № 3969/02 позивач за актами прийому-передачі протягом жовтня 2016 року - грудня 2016 року передав, а відповідач прийняв електричну енергію на загальну суму 332.603.001,46 грн. (з яких 93.442.070.98 грн. за придбану електричну енергію у жовтні 2016 року; 106.979.656,56 грн. за придбану електричну енергію у листопаді 2016 року; 132.181.273,92 грн. за придбану електричну енергію у грудні 2016 року).

Відповідно до частини 3 статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику" кошти з поточних рахунків із спеціальним режимом використання енергопостачальників, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, перераховуються згідно з алгоритмом оптового ринку електричної енергії виключно на:

- поточний рахунок із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії;

- поточний рахунок підприємства, яке здійснює розподіл електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами;

- поточний рахунок енергопостачальника;

- поточний рахунок із спеціальним режимом використання для погашення заборгованості оптового постачальника електричної енергії.

Аналогічний порядок розрахунків за закуплену на оптовому ринку електричну енергію із застосуванням поточних рахунків із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії стаття 15-1 Закону України "Про електроенергетику" передбачає і для енергопостачальників, підприємств, що здійснюють передачу електричної енергії, та всіх підприємствами, що здійснюють розподіл електричної енергії.

В силу приписів статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику» на Оптовому ринку електричної енергії України (ОРЕ) встановлений спеціальний порядок розрахунків за електричну енергію через поточні рахунки із спеціальним режимом використання за алгоритмом, встановленим постановами НКРЕКП.

Зі змісту Закону України "Про електроенергетику" вбачається, що встановлений ним порядок розрахунків за закуплену на оптовому ринку електричну енергію спрямований на забезпечення стабільного фінансового стану електроенергетики, відповідальності суб`єктів електроенергетики та споживачів за порушення цього порядку, надійного (безперебійного) постачання споживачам електричної енергії і енергетичної безпеки як складових економічних основ держави України, у чому безперечно є інтерес держави і суспільства.

Встановлений даною нормою особливий порядок розрахунків за електричну енергію через поточні рахунки із спеціальним режимом використання за алгоритмом, встановленим НКРЕКП, поширюється і на правовідносини, що склалися між сторонами з приводу виконання Договору № 11572/01 від 31.08.2015.

Зазначене кореспондує підпункту 5 пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України № 263, у відповідності до якої енергопостачальники, що провадять діяльність на неконтрольованій території, здійснюють відповідно до законодавства погашення заборгованості за електричну енергію, закуплену в оптового постачальника.

Таким чином, платіжно-розрахункові відносини, що склалися між сторонами справі, з приводу купівлі-продажу різниці перетоків за Договором № 11572/01 від 31.08.2015 не є предметом регулювання виключно постанови КМУ № 263, яка не обмежує зобов`язання позивача грошовими коштами, що надходять на поточний рахунок останнього, відкритого на її виконання, як і не визначає такий рахунок єдиним джерелом для здійснення розрахунків за Договором № 11572/01 від 31.08.2015.

Додатковим підтвердженням цьому, є наявний у справі акт звірки розрахунків станом на 01.07.2016, згідно якого відповідачем вносилися платежі, що надходили на його поточний рахунок із спеціальним режимом використання (не на поточні рахунки, відкриті на виконання постанови КМУ № 263), в оплату Договору № 11572/01 від 31.08.2015.

Договори №3969/02 від 28.03.2007 та №11572/01 від 31.08.2015 укладені у відповідності до ДЧОРЕ (Договору між членами Оптового ринку електроенергії України) і розрахунки за ними відбуваються як із поточних рахунків із спеціальним режимом використання відповідно до порядку розрахунків встановленого НКРЕКП алгоритму, так із інших рахунків відповідача.

Матеріалами справи підтверджується та визнається самим відповідачем, що усі кошти за Договорами №11572/01 від 31.08.2015 та №3969/02 від 28.03.2007 надходили на рахунок відповідача саме із спеціальним режимом використання №60, що кореспондує умовам вказаних договорів, у яких вказаний рахунок визначений рахунком відповідача.

Водночас, положеннями статті 1 Закону України «Про електроенергетику» визначено, що поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптового ринку електричної енергії - рахунки суб`єктів господарської діяльності, що здійснюють постачання електричної енергії на закріпленій території та оптове постачання електричної енергії, відкриті в уповноваженому банку і призначені виключно для накопичення коштів, отриманих за електричну енергію від споживачів, та розрахунків з учасниками оптового ринку електричної енергії

Алгоритм оптового ринку електричної енергії - порядок розподілу уповноваженим банком коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання без платіжних доручень, який встановлюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 26.11.2016 НКРЕКП діє на підставі Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі Закон про НКРЕКП), відповідно до статті 1 якого Регулятор є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно з ч.ч. 1 - 3 ст. 1 Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 року № 1540-VIII Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Регулятор є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, що є державною власністю, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. Роботу Регулятора забезпечують його центральний апарат і територіальні органи.

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону, Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України. Регулятор здійснює державне регулювання шляхом, зокрема нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; використання інших засобів, передбачених законом.

Згідно ч.2 ст.11 «Про електроенергетику» НКРЕКП є органом державного регулювання діяльності в електроенергетиці.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг» зазначений Регулятор бере участь у регулюванні платіжно-розрахункових відносин на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг у випадках, визначених законом.

Аналогічні положення містить і ст.12 Закону України «Про електроенергетику».

Згідно із ч.9 ст.14 Закону України «Про НКРЕКП» рішення вказаного Регулятора є обов`язковими до виконання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг.

Постановою Кабінету Міністрів України № 263 прямо передбачено, що погашення заборгованості має відбуватись у порядку, визначеному законодавством України.

У спірний період діяла Постанова КМУ № 368 від 25.06.2016 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України № 263 від 07.05.2015» (набрала чинності 15.06.2016), якою до п. 1 Постанови №263 додано абзац 4, згідно із яким розрахунки з оптовим постачальником електричної енергії за електричну енергію Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» і Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання», що постачається на неконтрольовану територію, здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання як першочергові в обсягах загальних платежів за Донецькою та Луганською областями відповідно.

В той же час 30.09.2016, 28.10.2016 та 25.11.2016 Національною комісією, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) прийняті постанови №1768, №1921, №2063 щодо алгоритму перерахування коштів за жовтень, листопад і грудень 2016 року, пунктом 4 яких установлено, що кошти, які надходять на поточний рахунок із спеціальним режимом використання ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» та ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», установи «Ощадбанк» перераховують на поточний рахунок із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії із додатковим визначенням «Призначення платежу»: «абзац п`ятий пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2015 № 263».

Постанови НКРЕКП від 30.09.2016 №1768, від 28.10.2016 №1921 та від 25.11.2016 №2063 в судовому порядку протиправними не визнавалися і є чинними.

Даними постановами НКРЕКП внесено зміни до алгоритмів розподілу коштів оптового ринку електроенергії.

Прийняття НКРЕКП вказаних вище постанов зумовило призупинення проведення розрахунків з позивачем на оптовому ринку електричної енергії за Договором № 3969/02 від 28.03.2007, оскільки всі кошти, які надходили на поточний рахунок ТОВ «ЛЕО» № 60 із спеціальним режимом використання, розподілялися в рахунок погашення грошових зобов`язань ТОВ «ЛЕО» по Договору №11572/01 від 31.08.2015 продажу різниці перетоків електроенергії.

У наданих до відзиву на позовну заяву відповідачем Таблицях перерахованих коштів ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» на рахунок ДП «Енергоринок» (том 2 аркуші справи 26-38) відображено розподіл коштів за електричну енергію згідно постанов НКРЕКП, зокрема, від 30.09.2016 №1768, від 28.10.2016 №1921, від 25.11.2016 №2063, які є чинними нормативними актами, прийняті НКРЕКП на виконання постанови КМУ №263 (з урахуванням внесених змін постановою КМУ №368) та застосовувалися у період дії останньої.

Відтак, на підставі вказаних постанов НКРЕКП від 30.09.2016 №1768, від 28.10.2016 №1921, від 25.11.2016 №2063 позивачем і зараховувалися грошові кошти у спірний період виключно в оплату Договору №11572/01 від 31.08.2015.

ДП «Енергоринок» та ТОВ «ЛЕО» позбавлені права у своїй діяльності підміняти уповноважений державний орган (в даному випадку НКРЕКП) та приймати на власний розсуд рішення щодо розпорядження спірними коштами, оскільки такі дії виходять за межі відведених їм законодавством функцій (повноважень).

Якимось іншим чином зазначене питання між сторонами у справі врегульовано не було і такі докази сторонами не представлені, але зазначені обставини, а також вказане нормативне регулювання залишено також поза увагою господарського суду першої інстанції.

Жодний нормативний акт, в тому числі постанова КМУ №263 із змінами, не обмежує компетенцію центрального органу (НКРЕКП) на врегулювання платіжно-розрахункових відносин, що виникли за Договором № 11572/01 щодо продажу електричної енергії (різниці перетоків) з Оптового ринку електричної енергії України на неконтрольовану територію.

Із зазначеного можна зробити висновок, що факт визнання постанови КМУ № 368 протизаконною не свідчить про незаконність отримання позивачем коштів, що перераховувались під час дії наведеної постанови КМУ на виконання існуючих грошових зобов`язань відповідача за Договором №11572/01 за встановленим НКРЕКП алгоритмом.

Посилання відповідача на відсутність необхідності врахування постанов НКРЕКП з підстав їх невідповідності закону є безпідставними, оскільки як обґрунтовано вказує позивач, не врахування вищезгаданих постанов НКРЕКП не вирішує питання перерахування коштів, який було здійснено згідно даних постанов, а зазначені посилання відповідача фактично виключають компетенцію даного центрального органу.

Також вважаю, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, неправомірно вирішив питання, що відносяться до виключних повноважень незалежного центрального органу у сфері енергетики (НКРЕКП), та безпідставно ухвалив зарахувати платежі в рахунок оплати по Договору № 3969/02 від 28.03.2007, які відповідно до постанов НКРЕКП від 30.09.2016 №1768, від 28.10.2016 №1921, від 25.11.2016 №2063 були віднесені на виконання іншого Договору № 11572/01.

Відтак, можна погодитись із доводами позивача про те, що Постановою КМУ №368 від 25.06.2016 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України № 263 від 07.05.2015» не передбачено, що перераховуються саме кошти, сплачені споживачами за іншим Договором, тоді як суд першої інстанції у відсутність доказів дійшов необґрунтованого висновку, що всі кошти, які були перераховані на виконання постанови КМУ №368 від 25.06.2016 були сплачені споживачами за Договором №3969/02.

Поряд із цим заборгованість за Договором №11572/01 в сумі 1.395.472.000,84 грн., яка виникла у ТОВ «ЛЕО» перед ДП «Енергоринок» в період січень - грудень 2016 року, підтверджена рішенням господарського суду Луганської області від 25.04.2017 у справі №913/225/17, що залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 25.10.2017 та постановою Верховного Суду від 17.04.2018.

Даним рішенням не ставиться в залежність виконання грошових зобов`язань ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» за Договором №11572/01 від обсягу коштів, що надходять на поточні рахунки останнього, відкриті до постанови КМУ № 263.

Згідно положень статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Судовим рішенням у справі № 913/225/17, між тими ж сторонами, що й у справі, яка розглядається, вже було вирішено питання стягнення боргів за Договором №11572/01, у тому числі за період січень-грудень 2016 року в цілому та повністю.

Згідно з частиною 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Факт наявності боргу за Договором №11572/01 з урахуванням платежів, що здійснювались в тому числі і під час дії постанови КМУ 368, встановлений судовими рішеннями у справі № 913/225/17, і підлягає врахуванню в силу вимог ст.75 ГПК України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права.

У рішенні Європейського суду в справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» (заява № 48553/99) від 25.07.2002 зазначено, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1, повинне тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права, як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів («Брумареску проти Румунії»).

Враховуючи принцип правової визначеності, що закріплений статтею 6 Конвенції, на дотриманні якого наголошується у рішеннях Европейського суду, існуючий розподіл коштів за спірними Договорами не може бути поставлений під сумнів.

В свою чергу із наявних у справі матеріалів вбачається, що після порушення провадження у даній справі, основна заборгованість в сумі 179.822.649,83 грн. за електроенергію по договору від 28.03.2007 3969/02, що купована ТОВ «ЛЕО» у період жовтень-грудень 2016 року, відповідачем була погашена.

Вказане підтверджується Довідкою про стан взаємних розрахунків між ДП «Енергоринок» та ТОВ «ЛЕО» за електроенергію по Договору №3969/02 від 28.03.2007 в період з 01.10.2016 по 31.12.2016 станом на кінець дня 31.08.2018 та Довідкою по розрахунках ТОВ «ЛЕО» за електроенергію по договору від 28.03.2007 №3969/02 в період з 01.10.2016 по 31.12.2016 на кінець дня 31.08.2018, а також засвідченою копією акту звірки розрахунків ДП «Енергоринок» з ТОВ «ЛЕО» за продану в ОРЕ електроенергію станом на кінець дня 31.07.2018. Інформація щодо стану розрахунків між сторонами за Договором №3969/02 від 28.03.2007, яка міститься у цих довідках, підтверджується наданими позивачем банківськими виписками.

Враховуючи факт погашення відповідачем суми основного боргу після порушення провадження у даній справі, вважаю відсутність предмету спору між сторонами в частині вимог по стягненню основного боргу в повному обсязі, через що провадження у справі в частині стягнення заборгованості в сумі 179.822.649,83 грн. підлягає закриттю згідно п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Поряд із цим зазначаю, що оскільки такі розрахунки були здійснені відповідачем з порушенням встановленого у пункті 6.4. Договору №3969/02 від 28.03.2007 строку проведення розрахунків, інша частина вимог позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 8.797.084,58 грн, штрафу в сумі 179.822,65 грн, втрат від інфляції в сумі 3.262.417,67 грн та трьох процентів річних в сумі 1.016.444,50 грн за прострочення платежів підлягає задоволенню.

Підсумовуючи, вважаю, що позивачем доведено правомірність позовних вимог, фактичними обставинами спору підтверджено наявність підстав для стягнення з відповідача пені, штрафу, втрат від інфляції та 3% річних за прострочення платежів. Відповідачем не надано контррозрахунку та взагалі він заперечував про наявну заборгованість.

Також посилання на сертифікат про форс-мажорні обставини №2563/05-4 від 22.08.2014 в якості доказу не приймаються, оскільки Торгово-промисловою палатою України підтверджено форс-мажорні події з 14.04.2014 на час видачі даного сертифікату, тобто 22.08.2014, оскільки заявленим періодом в позовній заяві є жовтень-грудень 2016 року.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач з дотриманням приписів зазначеної норми, належним чином обґрунтував апеляційну скаргу, та навів достатньо доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За цих обставин апеляційна скарга ДП «Енергоринок», на мою думку, підлягає задоволенню в повному обсязі.

Обставини, на які посилається відповідач, як на підставу для залишення рішення суду першої інстанції у даній справі без змін, визнаються безпідставними.

Суддя С.В. Барбашова