ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

03.06.2019м. Дніпро№ 904/5877/18

Суддя Загинайко Т.В., розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" про надання розстрочки виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2019р. у справі

за позовом Акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Смілянський електромеханічний завод" (20705, м. Сміла Черкаської області, вул. Коробейника, 1; ідентифікаційний код 30147563)

до Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТЕПЛОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД" (49038, м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, 7; ідентифікаційний код 00659101)

про стягнення 861 474 грн. 44 коп.

Представники:

від стягувача: представник не з`явився;

від боржника (заявника): представник не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Позивач - Акціонерне товариство "Науково-виробниче підприємство "Смілянський електромеханічний завод" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх.№5815/18 від 27.12.2018р.), в якій просить стягнути з відповідача - Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" 861 474 грн. 44 коп., що складає 756 000 грн. 00 коп. - заборгованості за послуги, надані відповідно до умов Договору від 24.05.2018р. №18060т послуг з ремонту якорів головного генератора типу ТД-802, 38 428 грн. 63 коп. - інфляційних втрат, 5 157 грн. 37 коп. - 3% річних та 61 888 грн. 44 коп. - пені.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2019р. відмовлено у задоволенні заяви про затвердження мирової угоди, позов Акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Смілянський електромеханічний завод" (20705, м. Сміла Черкаської області, вул. Коробейника, 1; ідентифікаційний код 30147563) до Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТЕПЛОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД" (49038, м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, 7; ідентифікаційний код 00659101) про стягнення 861 474 грн. 44 коп. - задоволено частково, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТЕПЛОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД" (49038, м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, 7; ідентифікаційний код 00659101) на користь Акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Смілянський електромеханічний завод" (20705, м. Сміла Черкаської області, вул. Коробейника, 1; ідентифікаційний код 30147563) 756 000 (сімсот п`ятдесят шість тисяч) грн. 00 коп. - заборгованості, 61 888 (шістдесят одна тисяча вісімсот вісімдесят вісім) грн. 44 коп. - пені, 23 587 грн. 20 коп. (двадцять три тисячі п`ятсот вісімдесят сім) грн. 20 коп. - інфляційних нарахувань, 5 157 (п`ять тисяч сто п`ятдесят сім) грн. 37 коп. - річних та 12 699 грн. 50 коп. (дванадцять тисяч шістсот дев`яносто дев`ять) грн. 50 коп. - витрат по сплаті судового збору, в решті позову відмовлено.

На примусове виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2018р. Господарським судом Дніпропетровської області було видано наказ від 23.05.2019р.

Приватне акціонерне товариство "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" в заяві (вх.№22803/19 від 24.05.2019р.) просить розстрочити на шість місяців виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2019р. у справі №904/5877/18 за позовом Акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Смілянський електромеханічний завод" до Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" про стягнення штрафних санкцій у загальному розмірі 859 332 грн. 51 коп. до 30.11.2019р.

Заява мотивована тим, що Приватне акціонерне товариство "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" не може виконати рішення суду у повному обсязі, оскільки не має у своєму розпорядженні загальної суми 859 332 грн. 51 коп., які можна було б спрямувати одноразовим платежем на виконання рішення суду.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2019р. прийнято заяву до розгляду та призначено її розгляд у засіданні на 03.06.2019р. о 16:15 год.

Представники сторін у судове засідання, призначене для розгляду заяви про розстрочку виконання рішення, не з`явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується направленням ухвали суду від 27.05.2019р. на їх юридичні адреси.

Письмових пояснень на заяву про розстрочку виконання рішення суду стягувач не надав.

Розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" про розстрочення виконання рішення, дослідивши наявні у справі матеріали суд дійшов висновку про відмову в задоволенні даної заяви з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (частина 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України).

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена; у необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю (частина 7 статті 331 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, у Господарському процесуальному кодексі України та спеціальному законі, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку (Закон України "Про виконавче провадження"), не встановлений вичерпний перелік обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, і на підставі яких суд може прийняти рішення про надання розстрочки.

У той же час, слід зважити на таке:

1) виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012);

2) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012);

3) відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі Суд) право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II);

4) за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", №22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Тобто, у цьому контексті для визнання поважними причин затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність грошових коштів на рахунках та несвоєчасний розрахунок контрагентів.

Згідно статей 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Належних та допустимих доказів на підтвердження винятковості випадку, що за статтею 331 Господарського процесуального кодексу України є визначальною підставою для розстрочки виконання судового рішення, боржник суду не надав.

Для належного вирішення питання щодо надання відстрочки виконання судового рішення, господарським судам необхідно з`ясувати чи наявні у справі докази, які б підтверджували добросовісну поведінку боржника і вжиття ним належних заходів для виконання рішення.

Зазначаючи про добросовісність поведінки, відповідач (боржник) посилається на те, що станом на 23.05.2019р. кредиторська заборгованість Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" складає 308 719 545 грн. 00 коп., а дебіторська заборгованість становить 26 967 423 грн. 00 коп., такі значні об`єми кредиторської та дебіторської заборгованості значно ускладнюють господарську діяльність підприємства.

Однак, до заяви про розстрочення виконання рішення заявником не додано доказів того, яким чином боржник намагається прискорити виконання даного рішення суду (звернення до контрагентів щодо проведення своєчасного розрахунку тощо).

Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За положеннями частини другої статтями 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Законом України від 17.07.1997 №475/97 ратифіковано Конвенцію від 04.11.1950 про захист прав людини і основоположних свобод (надалі "Конвенція") та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу статті 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із практики Європейського суду з прав людини право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони, яка поважає верховенство права, дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції"; рішення від 07.05.2002 у справі №59498/00 "Бурдов проти Росії"; рішення від 06.03.2003 у справі №41510/98 "Ясіун`єне проти Литви"; рішення від 17.06.2003 у справі №34647/97 "Руйану проти Румунії").

За таких обставин виконання судового рішення є важливою стадією судового процесу у контексті забезпечення міжнародних демократичних стандартів щодо дотримання закріпленого у статті 8 Конституції України принципу верховенства права.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Заявником взагалі не надано доказів, які б підтверджували наявність виключних обставин, що унеможливлюють виконання судового рішення.

До того ж, заявником не надано доказів того, що він зможе виконати рішення суду до 30.11.2019р. Станом на день подання заяви про розстрочку виконання рішення суду, боржником не внесено жодної частини на погашення суми, стягнутої рішенням суду.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, необхідно досліджувати та оцінювати доводи обох сторін, а також дотримуватися розумно встановленого строку розстрочки.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність доказів на підтвердження надзвичайних (виключних) обставин, беручи до уваги відсутність згоди стягувача для надання розстрочки, правові підстави для задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду відсутні.

Таким чином, заява Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" про розстрочення виконання рішення задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" про розстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2019р. у справі № 904/5877/18 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 255, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено - 07.06.2019р.

Суддя Т.В. Загинайко