РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.06.2019Справа № 910/2000/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кваліті Оіл"

до Держави України в особі Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Прокуратура Київської області та Головне управління Національної поліції в Київській області

про стягнення майнової та моральної шкоди.

Представники учасників справи:

від позивача: Долженко Ю.В., ордер серія КС № 557530; Вара А.С., ордер серія ЧК № 114753; Юрченко О.А., ордер серія КС № 557310;

від відповідача 1:Бігдан А.В., довіреність № 423/9.1.5/22-19 віж 14.01.2019;

від відповідача 2: не з`явився;

від третьої особи 1: Гриб Н.П., посвідчення № 031868;

від третьої особи 2: Кшемінська Ю.І., довіреність № 504/109/01/26-19 від 05.03.2019.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кваліті Оіл» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України про стягнення майнової та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані позбавленням позивача майна внаслідок незаконних дій та бездіяльності Прокуратури Київської області та Головного управління Національної поліції в Київській області чим заподіяно позивачу матеріальної шкоди у розмірі 169000,00 грн. та спричинено моральну шкоду у розмірі 114000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2019 судом залишено позовну заяву без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків та встановлено спосіб їх усунення.

27.02.2019 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків, відповідно до якої, позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 01.02.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі Прокуратуру Київської області та Головне управління Національної поліції в Київській області в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, підготовче засідання призначено на 01.04.2019.

28.03.2019 представником відповідача 1 подано відзив на позовну заяву.

29.03.2019 представником третьої особи 2 подано клопотання про відкладення розгляду справи.

29.03.2019 представником третьої особи 1 подано письмові пояснення.

У судове засідання 01.04.2019 представники позивача, відповідача 1 та третьої особи 1 з`явились, представники відповідача 2 та третьої особи 2 не з`явились.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання на 22.04.2019, яку занесено до протоколу судового засідання.

02.04.2019 представником позивача подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи

12.04.2019 представником третьої особи 2 подано письмові пояснення.

22.04.2019 представником третьої особи 2 подано клопотання про відкладення судового засідання.

У судове засідання 22.04.2019 представники позивача, відповідача 1, третіх осіб 1 та 2 з`явились, представник відповідача 2 не з`явився, представник третьої особи 1 подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про продовження строків підготовчого провадження та про відкладення підготовчого судового засідання на 20.05.2019.

26.04.2019 представником позивача подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

У судове засідання 20.05.2019 представники позивача, відповідача 1 та третьої особи 1 з`явились, інші учасники судового процесу не з`явились, представник позивача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Враховуючи, що судом під час підготовчого провадження, та зокрема, у підготовчому засіданні було вчинено всі дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, та позивачем і відповідачем було заявлено про подання суду всіх наявних у них доказів і пояснень по справі, в зв`язку з чим відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.06.2019.

У судове засідання 03.06.2019 представники позивача, відповідача 1 та третіх осіб з`явились, представник відповідача 2 не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 950, відповідно до якого, представник відповідача 2 отримав ухвалу-повідомлення від 20.05.2019 про призначення справи до судового розгляду по суті - 27.05.2019.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Зважаючи на викладене, оскільки неявка відповідача 2 не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи належне повідомлення всіх учасників справи про дату, час та місце судового засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача 2.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача 1 проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві.

Представники третіх осіб надали усні пояснення по суті спору.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 03.06.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

28.11.2016 ТОВ «АБВ Строй» згідно видаткової накладної № РТ-00695 від 28.11.2016 поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Кваліті Оіл» (далі - позивач) два пункти паливозаправних 10м3 вартістю 114 000,00 грн. кожний.

01.03.2017 між ТОВ «Нафтатрейдгруп» та ТОВ «Кваліті Оіл» укладено Договір оренди № 01/03-17, за умовами якого, ТОВ «Кваліті Оіл» передало ТОВ «Нафтатрейдгруп» в строкове платне користування пункт паливозаправний 10м3 у кількості однієї штуки, вартістю 114 000,00 грн. з ПДВ та пост охорони 1,5х1,5 м., у кількості 1 штука, вартістю 19 188,00 грн. з ПДВ.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що орендар сплачує оренду плату щомісяця в розмірі 2 500,00 грн. у строк до 5 числа поточного місяця оренди.

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2017 (п. 11.1 Договору).

За актом приймання-передачі від 01.03.2017 до даного Договору ТОВ «Кваліті Оіл» передало ТОВ «Нафтатрейдгруп» пункт паливозаправний 10м3 у кількості однієї штуки, вартістю 114 000 грн. з ПДВ та пост охорони 1,5х1,5 м., у кількості 1 штука, вартістю 19 188 грн. з ПДВ.

Позивач зазначає, що орендоване майно було розміщене ТОВ «Нафтатрейдгруп» на земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: вул. Київська, 1-Г , на території Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району, Київської області.

Як зазначає позивач, 30 березня 2017 року ТОВ «Нафтатрейдгруп» повідомила позивача про те, що невідомі за допомогою автокрану завантажили майно позивача і вивезли у невідомому напрямку.

Згодом, як зазначає позивач, йому стало відомо, що зазначені дії вчинялись працівниками Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області та СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області в ході розслідування кримінального провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000157 від 27.03.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України, за фактом порушення невідомими особами правил безпеки під час виконання робіт з торгівлі дизельним паливом на автомобільному газозаправному пункті, розташованому на узбіччі автодороги с. Тарасівка, с. Крюківщина з правої сторони поблизу автодорожнього знаку із надписами "Київ 18", ТОВ "Укр Ді Сі", ТОВ "Палс", "ЯН & ЙЕНСЕН ГРУП" в напрямку рух до с. Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області, що створює загрозу загибелі людей, чи настання інших тяжких наслідків.

14.09.2017 позивач звернувся до Києво-Святошинської місцевої прокуратури із Заявою від 13.09.2017 про повернення тимчасово вилученого майна.

Позивач зазначає, що відповіді на заяву прокуратура не надала, майно не повернула, а тому ТОВ «Кваліті Оіл» звернулось до Києво-Святошинського районного суду Київської області із скаргою на бездіяльність прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, щодо неповернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000157 від 27.03.2017.

Листом № 21556вих-17 від 06.11.2017 Києво-Святошинська місцева прокуратура зазначила, що СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області розслідується кримінальне провадження № 0000157 від 27.03.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України. У ході досудового розслідування встановлено, що невідомими особами, в порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою здійснюється торгівля дизельним паливом на автомобільному заправному пункті, розташованому на узбіччі автодороги в с. Тарасівка Києво-Святошинського району Уиївської області, що створює загрозу загибелі людей, чи настання інших тяжких наслідків. Так, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення 30.03.2017 слідчим СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області за участі спеціаліста - інспектора ГУ Держпраці у Київській області, проведено огляд місця події, де було виявлено та тимчасово вилучено майно надземний резервуар із дизельним паливом, колонка та передано спеціалізованій установі ТОВ «Укроптпостач» на відповідальне зберігання.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.02.2018 скаргу задоволено, зобов`язано прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Битько Н.М., повернути власнику - ТОВ «КВАЛІТІ ОІЛ», тимчасово вилучене майно - пункт паливозаправний 10м3, вилучений за адресою : вул. Київська 1-Г , на території Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

В подальшому, позивач неодноразово звертався до Києво-Святошинської місцевої прокуратури із Листами, у яких вимагав виконати ухвалу суду та повернути майно.

Києво-Святошинська місцева прокуратура в свою чергу у відповідь на листи зазначала, що позивач має можливість звернутись до ТОВ «Укроптпостач» з метою повернення тимчасово вилученого майна.

В зв`язку з викладеним, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кваліті Оіл» звернулось до суду із скаргою на бездіяльність начальника та слідчого Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області, щодо неповернення тимчасово-вилученого майна, у якій просило зобов`язати слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП у Київській обл. у кримінальному провадженні № 0000157 від 27.03.17 повернути власнику - ТОВ «Кваліті Оіл», тимчасово вилучене майно - пункт паливозаправний 10м3, вилучений за адресою: вул .Київська 1-Г, на території Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області; зобов`язати начальника органу досудового розслідування Києво-Святошинського ВП ГУ НП у Київській обл. вчинити дії у відповідності до ст. 39 КПК, зокрема вжити заходів щодо усунення порушень вимог кримінального процесуального закону, допущених слідчим в частині не повернення тимчасово вилученого майна.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.07.2018 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кваліті Оіл» на бездіяльність начальника та слідчого Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області, щодо неповернення тимчасово-вилученого майна - задоволено частково, зобов`язано слідчого СК Києво-Святошинського ВП ГУ НП у Київській області у кримінальному провадженні №0000157 від 27.03.2017 року повернути власнику - ТОВ «Кваліті Оіл»,тимчасово вилучене майно - пункт паливозаправний 10 м3, вилучений за адресою: вул. Київська, 1-Г, на території Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Листом від 09.07.2018 № 11283вих18 Києво-Святошинська місцева прокуратура повідомила позивача, що 05.07.2018 слідчим СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП В Київській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004165, за фактом незаконних дій з майном, яке описано, здійснене особой, якій це майно ввірене, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України.

Відтак, позивач зазначає, що позбавлення його майна було спричинено незаконними діями та бездіяльністю органів досудового розслідування та прокуратури, внаслідок яких позивачу завдано матеріальної шкоди у розмірі 169 000,00 грн., яка складається з вартості майна у розмірі 114 000,00 грн. та вартості не отриманих орендних платежів у розмірі 55 000 грн.

Також, позивач зазначає, що оскільки означені дії органів досудового розслідування та прокуратури призвели до приниження ділової репутації товариства, позивачу завдано моральної шкоди у розмірі співмірному із вартістю майна, а саме 114 000,00 грн.

При цьому, з огляду на ч. 1 ст. 113 Конституції України, ст. 3 та ст. 19 Закону України «Про кабінет Міністрів України», позивач зазначає, що відповідачем у вказаному спорі має бути саме Кабінет Міністрів України.

Відповідач 1 в свою чергу, заперечуючи проти позову, зазначає, що позивачем не дотримано норми процесуального законодавства щодо суб`єктного складу учасників процесу, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в частині заявленій до уряду.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

На відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Згідно із частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною другою статті 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, стягнення збитків є видом цивільно-правової відповідальності.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що позбавлення його майна, а саме пункту паливозаправного 10м3 вартістю 114 000,00 грн., чим завдано йому збитків, було спричинено незаконними діями та бездіяльністю органів досудового розслідування та прокуратури, внаслідок яких позивачу завдано матеріальної шкоди у розмірі 169 000,00 грн., яка складається з вартості майна у розмірі 114 000,00 грн. та вартості не отриманих орендних платежів у розмірі 55 000,00 грн., а також принижено ділову репутацію товариства, чим завдано моральної шкоди у розмірі співмірному із вартістю майна, а саме 114 000,00 грн.

При цьому, обґрунтовуючи свої вимоги незаконними діями та бездіяльністю органів досудового розслідування та прокуратури, позивачем визначено відповідачами Кабінет Міністрів України та Державну казначейську службу України.

Частина 1 статті 113 Конституції України визначає, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Стаття 116 Основного Закону визначає, що Кабінет Міністрів України:

1) забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України;

11) забезпечує реалізацію стратегічного курсу держави на набуття повноправного членства України в Європейському Союзі та в Організації Північноатлантичного договору;

2) вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина;

3) забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування;

4) розробляє і здійснює загальнодержавні програми економічного, науково-технічного, соціального і культурного розвитку України;

5) забезпечує рівні умови розвитку всіх форм власності; здійснює управління об`єктами державної власності відповідно до закону;

6) розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання;

7) здійснює заходи щодо забезпечення обороноздатності і національної безпеки України, громадського порядку, боротьби зі злочинністю;

8) організовує і забезпечує здійснення зовнішньоекономічної діяльності України, митної справи;

9) спрямовує і координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади;

91) утворює, реорганізовує та ліквідовує відповідно до закону міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, діючи в межах коштів, передбачених на утримання органів виконавчої влади;

92) призначає на посади та звільняє з посад за поданням Прем`єр-міністра України керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України;

10) здійснює інші повноваження, визначені Конституцією та законами України.

Закон України «Про Кабінет Міністрів України» відповідно до Конституції України визначає організацію, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України.

Частина 2 ст. 3 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» визначає, що Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.

Кабінет Міністрів України здійснює постійний контроль за виконанням органами виконавчої влади Конституції України та інших актів законодавства України, вживає заходів щодо усунення недоліків у роботі зазначених органів.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України:

1) у сфері економіки та фінансів:

забезпечує проведення державної економічної політики, здійснює прогнозування та державне регулювання національної економіки; забезпечує розроблення і виконання загальнодержавних програм економічного та соціального розвитку;

визначає доцільність розроблення державних цільових програм з урахуванням загальнодержавних пріоритетів та забезпечує їх виконання;

здійснює відповідно до закону управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами, делегує в установленому законом порядку окремі повноваження щодо управління зазначеними об`єктами міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям та відповідним суб`єктам господарювання; подає Верховній Раді України пропозиції стосовно визначення переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації;

приймає рішення про залучення радників для підготовки до приватизації та продажу об`єктів;

сприяє розвитку підприємництва на засадах рівності перед законом усіх форм власності та соціальній спрямованості національної економіки, здійснює заходи щодо демонополізації та антимонопольного регулювання економіки, розвитку конкуренції та ринкової інфраструктури;

забезпечує здійснення державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності;

забезпечує розроблення і виконання програм структурної перебудови галузей національної економіки та інноваційного розвитку, здійснює заходи, пов`язані з реструктуризацією та санацією підприємств і організацій, забезпечує проведення державної промислової політики, визначає пріоритетні галузі промисловості, які потребують прискореного розвитку;

забезпечує захист та підтримку національного товаровиробника;

забезпечує захист прав споживачів та підвищення якості їх життя;

визначає обсяги продукції (робіт, послуг) для державних потреб, порядок формування та розміщення державного замовлення на її виробництво, вирішує відповідно до законодавства інші питання щодо задоволення державних потреб у продукції (роботах, послугах); утворює згідно із законом державні резервні фонди фінансових і матеріально-технічних ресурсів та приймає рішення про їх використання;

забезпечує проведення державної аграрної політики та продовольчу безпеку держави;

забезпечує проведення державної фінансової та податкової політики, сприяє стабільності грошової одиниці України;

розробляє та схвалює Бюджетну декларацію, розробляє проекти законів про Державний бюджет України та про внесення змін до Державного бюджету України, забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання; приймає рішення про використання коштів резервного фонду Державного бюджету України;

обслуговує державний борг України, приймає рішення про випуск облігацій державних внутрішніх та зовнішніх позик;

організовує державне страхування;

забезпечує проведення державної політики цін та здійснює державне регулювання ціноутворення;

забезпечує проведення зовнішньоекономічної політики України, здійснює в межах, визначених законом, регулювання зовнішньоекономічної діяльності;

організовує та забезпечує здійснення митної справи;

бере участь у складанні платіжного балансу та організовує роботу із складання зовнішньоторговельного балансу України, забезпечує раціональне використання державних валютних коштів;

виступає гарантом щодо позик, які у визначених законом про Державний бюджет України межах надаються іноземними державами, банками, міжнародними фінансовими організаціями, а в інших випадках - відповідно до міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

2) у сферах соціальної політики, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій:

забезпечує проведення державної соціальної політики, вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення та забезпечує соціальний захист громадян;

виступає стороною соціального діалогу на національному рівні, сприяє його розвитку, відповідно до закону проводить консультації з іншими сторонами соціального діалогу щодо проектів законів, інших нормативно-правових актів з питань формування і реалізації державної соціальної та економічної політики, регулювання трудових, соціальних, економічних відносин;

забезпечує підготовку проектів законів щодо державних соціальних стандартів і соціальних гарантій;

забезпечує розроблення та виконання державних програм соціальної допомоги, вживає заходів щодо зміцнення матеріально-технічної бази закладів соціального захисту осіб з інвалідністю, пенсіонерів та інших непрацездатних і малозабезпечених верств населення;

забезпечує проведення державної політики зайнятості населення, розроблення та виконання відповідних державних програм, вирішує питання профорієнтації, підготовки та перепідготовки кадрів, регулює міграційні процеси, забезпечує виконання положень Генеральної угоди у межах взятих на себе зобов`язань;

забезпечує проведення державної політики у сферах охорони здоров`я, санітарно-епідемічного благополуччя, охорони материнства та дитинства, освіти, фізичної культури і доступність для громадян послуг медичних, освітніх та фізкультурно-оздоровчих закладів;

забезпечує проведення державної політики у сферах культури, етнонаціонального розвитку України і міжнаціональних відносин, охорони історичної та культурної спадщини, всебічного розвитку і функціонування державної мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України; створює умови для вільного розвитку мов корінних народів і національних меншин України, сприяє задоволенню національно-культурних потреб українців, які проживають за межами України;

забезпечує розроблення і здійснення заходів щодо створення матеріально-технічної бази та інших умов, необхідних для розвитку охорони здоров`я, освіти, культури і спорту, туристичного та рекреаційного господарства;

проводить державну політику у сфері інформатизації, сприяє становленню єдиного інформаційного простору на території України;

забезпечує проведення науково-технічної політики, розвиток і зміцнення науково-технічного потенціалу України, розроблення і виконання загальнодержавних науково-технічних програм;

вживає заходів щодо вдосконалення державного регулювання у науково-технічній сфері, стимулювання інноваційної діяльності підприємств, установ та організацій;

визначає порядок формування та використання фондів для науково-технічної діяльності;

забезпечує проведення державної політики у сфері охорони природи, екологічної безпеки та природокористування;

забезпечує розроблення та виконання державних і міждержавних екологічних програм;

здійснює в межах своїх повноважень державне управління у сфері охорони та раціонального використання землі, її надр, водних ресурсів, рослинного і тваринного світу, інших природних ресурсів;

приймає рішення про обмеження, тимчасову заборону (зупинення) або припинення діяльності підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності у разі порушення ними законодавства про охорону праці та навколишнього природного середовища;

координує діяльність органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, пов`язану з охороною навколишнього природного середовища, виконанням державних, регіональних і міждержавних екологічних програм;

забезпечує здійснення заходів, передбачених державними програмами ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, приймає рішення з питань ліквідації наслідків інших аварій, а також пожеж, катастроф, стихійного лиха;

засновує премії та стипендії Кабінету Міністрів України за особливі досягнення в різних сферах суспільного життя, визначає їх розмір та порядок призначення;

3) у сферах правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина:

забезпечує проведення державної правової політики;

здійснює контроль за додержанням законодавства органами виконавчої влади, їх посадовими особами, а також органами місцевого самоврядування з питань виконання ними делегованих повноважень органів виконавчої влади;

вживає заходів щодо захисту прав і свобод, гідності, життя і здоров`я людини та громадянина від протиправних посягань, охорони власності та громадського порядку, забезпечення пожежної безпеки, боротьби із злочинністю, запобігання і протидії корупції;

здійснює заходи щодо забезпечення виконання судових рішень органами виконавчої влади та їх керівниками;

створює умови для вільного розвитку і функціонування системи юридичних послуг та правової допомоги населенню;

здійснює заходи щодо забезпечення функціонування системи безоплатної правової допомоги;

забезпечує фінансування видатків на утримання судів у межах, визначених законом про Державний бюджет України, та створює належні умови для функціонування судів та діяльності суддів;

організовує фінансове і матеріально-технічне забезпечення діяльності правоохоронних органів, соціальний захист працівників зазначених органів та членів їхніх сімей;

забезпечує координацію і контроль за діяльністю органів виконавчої влади щодо запобігання і протидії корупції;

4) у сфері зовнішньої політики:

забезпечує у межах своїх повноважень зовнішньополітичну діяльність України, розробляє та затверджує державні програми в цій сфері, погоджує програми перебування офіційних закордонних делегацій, до складу яких входять представники Кабінету Міністрів України, та інші пов`язані з цим документи;

забезпечує відповідно до закону про міжнародні договори вирішення питань щодо укладення та виконання міжнародних договорів України;

приймає рішення про придбання за кордоном у власність України нерухомого майна (будівництво, реконструкцію об`єктів) для потреб закордонних дипломатичних установ України;

5) у сфері національної безпеки та обороноздатності:

здійснює заходи щодо охорони та захисту державного кордону України і території України;

здійснює заходи щодо зміцнення національної безпеки України, розробляє та затверджує державні програми з цих питань;

здійснює заходи щодо забезпечення боєздатності Збройних Сил України, визначає у межах бюджетних асигнувань на оборону чисельність громадян України, які підлягають призову на строкову військову службу і навчальні збори;

вживає заходів щодо забезпечення обороноздатності України, оснащення Збройних Сил України та інших утворених відповідно до закону військових формувань;

забезпечує соціальні і правові гарантії військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їхніх сімей;

здійснює керівництво єдиною системою цивільного захисту України, мобілізаційною підготовкою національної економіки та переведенням її на режим роботи в умовах надзвичайного чи воєнного стану;

вирішує питання забезпечення участі військовослужбовців України в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки у порядку, визначеному законом;

визначає пріоритетні напрями розвитку оборонно-промислового комплексу;

6) у сфері вдосконалення державного управління та державної служби:

здійснює заходи щодо кадрового забезпечення органів виконавчої влади;

розробляє і здійснює заходи, спрямовані на вдосконалення системи органів виконавчої влади з метою підвищення ефективності їх діяльності та оптимізації витрат, пов`язаних з утриманням апарату управління;

приймає рішення щодо забезпечення представництва інтересів Кабінету Міністрів України під час розгляду справ у Конституційному Суді України;

вживає в межах своїх повноважень заходів щодо заохочення та приймає відповідно до закону рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності:

а) керівників центральних органів виконавчої влади та їх заступників;

б) голів місцевих державних адміністрацій (крім звільнення їх з посади);

в) інших посадових осіб, які призначаються на посаду Кабінетом Міністрів України;

затверджує граничну чисельність працівників органів виконавчої влади;

визначає відповідно до закону умови оплати праці працівників бюджетних установ та підприємств державного сектору економіки, а також грошового забезпечення військовослужбовців (осіб рядового і начальницького складу), поліцейських;

організовує проведення єдиної державної політики у сфері державної служби;

утворює, реорганізовує і ліквідує міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідно до закону в межах коштів, передбачених у Державному бюджеті України на утримання органів виконавчої влади, затверджує положення про зазначені органи.

Кабінет Міністрів України здійснює також інші повноваження, визначені Конституцією та законами України.

Відтак, повноваження Кабінету Міністрів України стосуються забезпечення та вирішення питань державного управління у різних сферах, що не є тотожним безпосередньому виконанню конкретних завдань для реалізації конкретних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Стаття 45 ГПК України визначає, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Водночас, згідно з ст. 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

Однак, заявляючи вимогу про стягнення з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України на користь ТОВ «Кваліті Оіл» заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 169 000,00 грн., позивач, жодних обставин щодо дій та бездіяльності саме Кабінету Міністрів України, як особи, відповідальної за завдані позивачу збитки та особи визначеної позивачем у якості відповідача не навів, як і не навів норми, яка б покладала на Кабінет Міністрів України відповідальність за самостійні суб`єкти правовідносин - органи досудового розслідування та прокуратури.

В свою чергу, згідно з ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Виходячи з положень статті 56 Конституції України, статті 1173 ЦК України, частини 2 статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади (у даному випадку органу державної податкової служби) при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою за рахунок державного бюджету.

При цьому, враховуючи правовий висновок, наведений в рішенні Конституційного Суду України від 03.10.2001 № 12-рп/2001, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 43 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України, яка визначена позивачем відповідачем у даному спорі, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

При цьому, позивачем пред`явлено вимогу та визначено відповідачами лише Кабінет Міністрів України та Державну казначейську службу України.

Суд також, зазначає, що за приписами ч. 2 ст. 48 ГПК України, заміна неналежного відповідача, можлива лише за клопотанням позивача, яке останнім не заявлялось.

При цьому, відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначалось щодо невірно визначеного складу часників, а саме неналежності відповідача до правовідносин, що виникли між позивачем, органом досудового слідства та прокуратурою, однак, позивач, правом на подання відповіді на відзив не скористався, клопотань про заміну неналежного відповідача не подав.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 ГПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За висновками суду, всупереч наведеним вимогам процесуальних норм, позивачем не було доведено за допомогою належних, допустимих та достатніх доказів наявності порушеного права саме внаслідок дій або бездіяльності Кабінету Міністрів України та наявності відповідальності відповідача за відносини між позивачем та третіми особами.

Таким чином, позивачем жодним чином не доведено, що саме внаслідок дій та бездіяльності Кабінету Міністрів України, позивачу завдано шкоди, та саме на Кабінет Міністрів України покладається відповідальність за дії та бездіяльність самостійних суб`єктів правовідносин - органів досудового розслідування та прокуратури.

Також, позивачем заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 114 000,00 грн.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено процесуально-правовий зміст захисту права, який полягає у тому, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із ч.1, ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Однак, позивачем не доведено жодними належними та допустими доказами, що саме Кабінетом Міністрів України та Державною казначейською службою України завдано позивачу завдано моральної шкоди, як і не наведено можливості завдання юридичній особі саме моральної шкоди.

При цьому, оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 12.06.2019.

Суддя О.А. Грєхова