СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2019 р. Справа № 913/8/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Терещенко О.І.,

за участю секретаря судового засідання Беккер Т.М.,

за участю представників:

позивача - Коваленко С.В., посвідчення серія НОМЕР_1 №6780/10 від 27.06.2018, договір №14-199 від 17.05.2019;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх. №1378 Л/1-42) на рішення Господарського суду Луганської області від 02.04.2019 у справі № 913/8/19,

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ;

до Комунального підприємства "Первомайськтеплокомуненерго" Первомайської міської ради, м. Золоте Попаснянського району Луганської області;

про стягнення 6 900 269,85 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заявлено позовну вимогу про стягнення з Комунального підприємства "Первомайськтеплокомуненерго" Первомайської міської ради заборгованості в сумі 1 058 686,91 грн по оплаті вартості природного газу, поставленого позивачем відповідачу за договором купівлі-продажу природного газу від 03.12.2013 № 1186/14-ТЕ-20, а також пені в сумі 680 827,04 грн, 3 % річних в сумі 421 433,53 грн та інфляційних втрат в сумі 4 739 322,37 грн за прострочення платежів.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу від 03.12.2013 № 1186/14-ТЕ-20.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 02.04.2019 у справі №913/8/19 позов задоволено частково; стягнуто з Комунального підприємства "Первомайськтеплокомуненерго" Первомайської міської ради на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" борг в сумі 1 058 686,85 грн, інфляційні втрати в сумі 4 739 322,37 грн, три проценти річних в сумі 421 433,53 грн, витрати на судовий збір в сумі 93257,15 грн; в решті позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з доведеності невиконання відповідачем грошових зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу від 03.12.2013 № 1186/14-ТЕ-20; відмовлено в частині стягнення 0,60 грн основної заборгованості, оскільки відповідачем було частково погашено заборгованість в сумі 0,60 грн до моменту подання позову Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"; відмовлено в частині стягнення пені в сумі 680827,04 грн з огляду на заборону стягнення пені у період дії мораторію на нарахування та стягнення пені, інших штрафних санкцій, встановленого приписами ч.2 ст.2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" та можливість застосування зворотної дії Закону до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності (на відповідальність у вигляді стягнення пені, нарахованої до 07.02.2015).

Позивач з вказаним рішенням суду в частині відмови у стягненні пені в сумі 680 827,04 грн не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його в цій частині скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обгрунтуванні апеляційної скарги наголошує, що підприємство позивача не є енергопостачальною компанією, у зв`язку з чим приписи ст.2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" не поширюють дію на правовідносини між сторонами. Одночасно наголошує на неможливості застосування приписів Закону до спірних правовідносин, оскільки розрахунок суми пені проведено до дати введення мораторію на нарахування пені в порядку Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси".

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.05.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Луганської області від 02.04.2019 у справі №913/8/19; призначено справу до розгляду на 10.06.2019 об 11:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду.

У судове засідання, яке відбулось 10.06.2019, з`явився представник позивача. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановила, що рішення Господарського суду Луганської області від 02.04.2019 у справі №913/8/19 відповідає в повній мірі нормам матеріального та процесуального права, враховуючи таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.12.2013 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Комунальним підприємством "Первомайськтеплокомуненерго" Первомайської міської ради укладений договір купівлі-продажу природного газу № 1186/14-ТЕ-20, за приписами п.1.1. якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно з УКТ ЗЕД , а покупець зобов`язався прийняти та оплатити природний газ на умовах цього договору.

У відповідності до приписів ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Газ, що продається за цим договором використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (п.1.2 договору).

Згідно з п.п. 3.3, 3.4 укладеного сторонами договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженими представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Порядок та умови проведення розрахунків визначені Розділом 5 договору.

Так, відповідно до п.6.1 договору оплата за фактично переданий газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

Приписами ст.526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до розділу 11 договору останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач у періоди: січень квітень 2014 року, листопад грудень 2014 року поставив відповідачу природний газ на суму на суму 8 146 999,76 грн, що підтверджується актами приймання передачі від 31.01.2014 на суму 2 830 435,42 грн, від 28.02.2014 на суму 2 028 893, 43 грн, від 31.03.2014 на суму 1 573 726, 47 грн, від 30.04.2014 на суму 493 509, 49 грн; від 30.11.2014 на суму 590 804, 01 грн, від 31.12.2014 на суму 629 630, 94 грн.

Вказані акти приймання-передачі підписаний повноважними представниками сторін без зауважень стосовно якості та обсягу поставленого природного газу, містять посилання на договір купівлі-продажу природного газу № 1186/14-ТЕ-20, внаслідок чого, приймаються судом як такі, що підтверджують поставку газу на загальну суму 8 146 999,76 грн.

З наданих відповідачем доказів вбачається, що відповідач здійснив оплату вартості поставленого природного газу частково, внаслідок чого рахується заборгованість в сумі 1 058 686,91 грн.

Втім з позивача в ході розгляду спору у суді першої інстанції надано пояснення з приводу погашення Комунальним підприємством "Первомайськтеплокомуненерго" Первомайської міської ради заборгованості в сумі 0,60 грн до моменту подання позову до Господарського суду Луганської області (Том 1, а.с. 96).

За таких обставин, вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення з відповідача боргу по оплаті поставленого природного газу підлягають задоволенню на суму 1 058 686,85 грн, а в решті вимог про стягнення боргу в сумі 0,60 грн слід відмовити оскільки він був погашений відповідачем до пред`явлення позову.

Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача на підставі ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України 3 % річних за період прострочення з 15.02.2014 по 21.03.2018 в сумі 421 433,53 грн, інфляційні втрати за період прострочення березень 2014 року лютий 2018 року в сумі 4 739 322,37 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проаналізувавши відповідний розрахунок колегія суддів встановила, що останній є арифметично правильним та таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення 3 % річних в сумі 421433,53 грн та інфляційних втрат в сумі 4739322,37 грн.

Позивач також просить стягнути з відповідача пеню в сумі 680827,04 грн за шість місяців прострочення щодо кожного місяця поставки газу (січень квітень, листопад грудень 2014 року) (за період з 15.02.2014 по 14.08.2014 за зобов`язаннями січня; за період з 15.03.2014 по 14.09.2014 за зобов`язаннями лютого, і так далі).

Пеню нараховано позивачем на підставі п.7.2 договору, відповідно до якого у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору останній зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п.п. 1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині суд першої інстанції виходив з заборони стягненні у відповідному періоді пені з відповідача в силу дії мораторію на нарахування та стягнення пені, інших штрафних санкцій, встановленого приписами ч.2 ст.2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" та можливості застосування зворотної дії Закону до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності (на відповідальність у вигляді стягнення пені, нарахованої до 07.02.2015).

В апеляційній скарзі позивач наголошує, що підприємство не є енергопостачальною компанією, у зв`язку з чим приписи ст. 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" не поширюють дію на правовідносини між сторонами.

Колегія суддів не погоджується з відповідною позицією апелянта з огляду на таке.

Статтею 1 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" визначено, що метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Згідно зі статтею 2 Закону встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Час, визначений у статті 1 цього Закону до 31.12.2020.

Вказаний Закон набрав чинності з 07.02.2015.

Виходячи зі змісту приписів наведеного нормативно-правового акту, можливість застосування останнього до спірних правовідносин вимагає дотримання наступних умов: наявність визначеного законом кола суб`єктів такого спеціального права (енергопостачальні компанії та підприємства - виконавці/виробники житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції), існування між ними договірних відносин з постачання енергетичних ресурсів.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №747 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У пункті 5 статуту ПАТ "НАК "Нафтогаз України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №747 (у редакції, яка діяла на момент прийняття Закону), встановлено, що метою діяльності Компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.

Пунктом 6 статуту Компанії (в зазначеній редакції) визначено, що предметом діяльності Компанії є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії.

За приписами п.2 ст.1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2012 №705 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн куб. м та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії.

Відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" енергоносії - це кам`яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам`яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф`яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.

Тобто природний газ як матеріальний об`єкт - різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання. Отже, це один із видів енергетичних ресурсів.

Враховуючи те, що природний газ є енергетичним ресурсом, а гарантованим постачальником цього ресурсу є підприємство позивача, що підтверджується матеріалами справи, то позивач є постачальником енергоресурсу.

Отже, у розумінні ст.2 Закону АТ "НАК "Нафтогаз України" є енергопостачальною компанією.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.01.2019 у справі №913/66/18.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03.01.2019 (Том 1, а.с. 50-53) та п. 2.1. Статуту відповідача (Том 1, а.с. 59-65), предметом та видом діяльності відповідача є постачання теплової енергії, послуг з централізованого опалення споживачам.

Вказані послуги, відповідно до ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", є комунальними послугами.

Пунктом 1.2. договору купівлі-продажу природного газу від 03.12.2013 № 1186/14-ТЕ-20, укладеного між сторонами за позовом (на підставі якого позивач поставляв відповідачу природний газ) встановлено, що газ, що передається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Відповідач здійснював свою господарську діяльність у м. Первомайськ Луганської області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р.

Таким чином, відповідач є підприємством-виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг, що надає такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

З урахуванням того, що відповідач придбав природний газ як виконавець/виробник житлово-комунальних послуг для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням на території проведення антитерористичної операції, приймаючи до уваги, що Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є постачальником енергоресурсу, положення ч.2 ст.2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" розповсюджують свою дію на правовідносини сторін, які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору постачання природного газу № 1186/14-ТЕ-20 від 03.12.2013.

А отже, виключно в період з 07.02.2015 по 31.12.2020, на підставі ч. 2 ст. 2 Закону № 85-VIII, діє мораторій на нарахування та стягнення позивачем з відповідача пені за порушення строків оплати природного газу, поставленого за договором купівлі-продажу природного газу від 03.12.2013 № 1186/14-ТЕ-20.

З наявного розрахунку вбачається, що в межах дії мораторію позивачем нараховано суму пені за неналежне виконання обов`язку з оплати вартості отриманого природного газу у листопаді 2014 з 16.12.2014 по 14.06.2015. Усі інші періоди прострочення заборгованості не співпадають з датою набрання Законом чинності 07.02.2015 (розраховані до дати набрання чинності), тобто в період коли мораторій на нарахування пені ще не було введено.

На думку суду першої інстанції, можливим є поширення дії Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" на відповідальність Комунального підприємства "Первомайськтеплокомуненерго" Первомайської міської ради у вигляді стягнення пені, нарахованої кредитом до 07.02.2015, шляхом застосування зворотної дії Закону.

Проте колегія суддів вважає зазначений висновок суду помилковими та таким, що зроблений з неправильним застосуванням норм закріплених у статті 5 Цивільного кодексу України з огляду на таке.

Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Крім того, згідно з частиною 1 статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999, № 1-рп/99 "У справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України" /справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів/, Конституційний Суд України прийшов до висновків, що загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце і що положення частини 1 статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Але разом з тим, Конституційний Суд України прийшов і до висновку, що конституційний принцип про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб, проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законіабо іншому нормативно-правовому акті.

Отже, за загальним правилом про дію цивільно-правових актів у часі, закріпленим в частині 1 статті 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відповідні цивільно-правові відносини з дня набрання ними чинності. Частина друга цієї статті закріплює положення, яким не передбачається зворотна дія актів цивільного законодавства у часі.

Тобто, норми цивільного законодавства поширюються тільки на відносини, що виникли після набрання чинності цими нормами. Разом з цим зворотна сила закону допускається як окремий виняток у разі, якщо про це передбачено в законі, як правило у Прикінцевих та перехідних положеннях.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові 23 квітня 2019 року у справі № 916/744/18.

Однак, у перехідних положеннях Закону України України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" відсутня вказівка про те, що Закон має зворотну дію в часі.

Зазначене унеможливлює застосування мораторію на нарахування та стягнення пені за період прострочення заборгованості до 07.02.2015.

Відтак, з боку Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є неправомірним нарахування пені за неналежне виконання обов`язку з оплати вартості отриманого природного газу у листопаді 2014 з 07.02.2015 по 14.06.2015.

Колегія суддів, здійснивши самостійний розрахунок суми пені за неналежне виконання обов`язку з оплати вартості отриманого природного газу у листопаді 2014 за період з 16.12.2014 по 06.02.2015, встановила належну суму пені до стягнення 24 198, 68 грн.

Таким чином, загальний розмір пені, який підлягає стягненню на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" складає 565 013,27 грн. У зв`язку з чим, судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в частині стягнення 565 013,27 грн пені.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягає частковому задоволенню; рішення Господарського суду Луганської області від 02.04.2019 у справі №913/8/19 скасуванню в частині відмови у стягненні 565 013,27 грн пені, з прийняттям нового рішення в цій частині нове рішення про задоволення позову.

За змістом ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи зміну судом апеляційної інстанції розміру загальної суми заборгованості, яка підлягає стягненню на користь позивача, підлягає перерахунку сума судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги. Оскільки колегія суддів дійшла висновку про правомірність позовних вимог в частині стягнення 6 888 456,08 грн, з боку відповідача підлягає відшкодуванню сума судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 101 766, 21 грн; з боку відповідача підлягає відшкодуванню сума судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в частині стягнення пені у розмірі 12 711, 38 грн.

Керуючись ст.ст. 233, 240, 275, 277, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 02.04.2019 у справі №913/8/19 скасувати в частині відмови у стягненні 565 013,27 грн пені.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства "Первомайськтеплокомуненерго" Первомайської міської ради,( 93295, м. Золоте Попаснянського району Луганської області, вул. Молодіжна, 22-А, ідентифікаційний код 32082152) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 565 013,27 грн пені.

В іншій частині рішення Господарського суду Луганської області від 02.04.2019 у справі №913/8/19 залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства "Первомайськтеплокомуненерго" Первомайської міської ради,( 93295, м. Золоте Попаснянського району Луганської області, вул. Молодіжна, 22-А, ідентифікаційний код 32082152) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 101 766, 21 грн.

Стягнути з Комунального підприємства "Первомайськтеплокомуненерго" Первомайської міської ради,( 93295, м. Золоте Попаснянського району Луганської області, вул. Молодіжна, 22-А, ідентифікаційний код 32082152) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 12 711, 38 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 12.06.2019.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.І. Терещенко