ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2019 р. Справа№ 927/58/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Пономаренка Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представника згідно з протоколом судового засідання від 30.05.2019

за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.03.2019 (повне текст рішення складено 12.03.2019)

у справі № 927/58/19 (суддя Ноувен М.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТРОЙ ЦЕНТР»

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка

про стягнення 572 481, 51 грн,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У січні 2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «СТРОЙ ЦЕНТР» (далі - ТОВ «СТРОЙ ЦЕНТР») звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка (далі - Сільськогосподарське ТОВ ім. Шевченка) про стягнення 572 481, 51 грн заборгованості, а саме: 389 100, 96 грн боргу за поставлений товар, 49 038, 91 грн пені, 4 091, 90 грн 3% річних, 130 249, 74 грн штрафу.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості за поставлений товар обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки нафтопродуктів № 105 від 20.03.2018, у зв`язку з чим також нараховано штрафні санкції.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 12.03.2019 позовні вимоги ТОВ «СТРОЙ ЦЕНТР» до Сільськогосподарського ТОВ ім. Шевченка, про стягнення 572 481, 51 грн заборгованості задоволено частково. Закрито провадження у справі в частині стягнення 189 100, 96 грн боргу за відсутністю предмета спору. Стягнуто з Сільськогосподарського ТОВ ім. Шевченка на користь ТОВ «СТРОЙ ЦЕНТР» 200 000, 00 грн основної заборгованості, 49 038, 91 грн пені, 130 249, 74 грн штрафу, 4 091, 90 грн 3 % річних. Стягнути з Сільськогосподарського ТОВ ім. Шевченка на користь ТОВ «СТРОЙ ЦЕНТР» 5 750, 71 грн судового збору. Повернуто ТОВ «СТРОЙ ЦЕНТР» 2 836, 51 грн судового збору, сплаченого згідно з платіжним дорученням № 5221 від 10.01.2019.

Рішення обґрунтовано тим, що позивач передав, а відповідач прийняв товар на суму 520 998, 96грн без зауважень, що підтверджується видатковими накладними, довіреностями, а також товарно-транспортними накладними.

Станом на день ухвалення рішення судом першої інстанції, відповідач заборгованість за поставлений товар оплатив частково в сумі 189 100, 96 грн, у зв`язку з чим (за клопотанням позивача) провадження у справі в частині вимог про стягнення 189 100, 96 грн заборгованості за поставлений товар було закрито за відсутністю предмета спору.

Водночас, заборгованість в розмірі 200 000 грн за поставлений товар відповідачем погашено не було, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про правомірність вказаних вимог. Також, враховуючи те, що відповідач свої зобов`язання щодо оплати товару у строк, визначений договором, виконав із порушенням строків оплати, внаслідок чого виникла прострочка виконання зобов`язання, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення пені, штрафу та 3%.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

У квітні 2019 року Сільськогосподарське ТОВ ім. Шевченка звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.03.2019 в частині стягнення 130 249, 74 грн та ухвалити нове - про стягнення 200 000, 00 грн основної заборгованості, 49 038, 91 грн пені, та 4 091, 90 грн 3 % річних.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Сільськогосподарського ТОВ ім. Шевченка. Надано час для подання відзиву, заперечення на відзив, заяв, клопотань. Призначено до розгляду апеляційну скаргу на 30.05.2019.

У судове засідання 30.05.2019 з`явився представник позивача. Представник скаржника у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином у порядку, передбаченому ст. 120, 242 ГПК України, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу відповідача заздалегідь - 20.04.2019. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів, зміст заперечень на відзиви

Сільськогосподарське ТОВ ім. Шевченка в апеляційній скарзі не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення штрафу з огляду на таке.

Скаржник зазначає, що за відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування, на думку скаржника, за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції щодо заборони подвійної відповідальності за одне й те саме порушення.

Таким чином, штраф та пеню можливо стягувати разом лише за різні порушення умов договору. Відповідач зазначає, що ним було порушено саме строк виконання грошового зобов`язання, що встановлений договором №105 поставки нафтопродуктів від 20.03.2018. А тому висновок суду першої інстанції про одночасне стягнення з боржника пені та штрафів (процентної частини в розмірі 130 249, 74 грн та процентної складової в розмірі 49 038, 91 грн) скаржник вважає помилковим.

Так, скаржник наводить позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 24.12.2013 у справі № 3-37гс13.

5. Узагальнені доводи відзивів на апеляційну скаргу

10.05.2019 на адресу суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вчасно, з доказами надсилання), в якому ТОВ «СТРОЙ ЦЕНТР» просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.

Позивач зазначає, що сторони п. 6.4. договору узгодили, що у випадку порушення покупцем термінів здійснення взаєморозрахунків, передбачених п. 3.1 договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. А умовами п. 6.5. договору встановлено, що у випадку, якщо термін прострочення покупцем проведення взаєморозрахунків перевищує 15 календарних днів, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 25 % від суми заборгованості, не пізніше 20 календарних днів після дати прострочення проведення таких розрахунків.

Так, позивач зазначає, що у випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати у договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського суду України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Сторона посилається на аналогічну позицію наведено у постановах Верховного Суду від 08.08.2018 у справі № 908/1843/17, від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як правильно з`ясовано судом першої інстанції, 20.03.2018 між ТОВ «СТРОЙ ЦЕНТР» (постачальник) та Сільськогосподарським ТОВ ім. Шевченка (покупець) укладено договір № 105 поставки нафтопродуктів (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язувався у відповідності із замовленням передавати партіями у власність покупцю нафтопродукти (далі - товар), а покупець - зобов`язувався приймати нафтопродукти та своєчасно здійснювати їх оплату на умовах даного договору та додаткових угод до нього (п. 1.1. договору).

Істотними умовами цього договору є кількість, асортимент, ціна (вартість) та умови поставки товару, які узгоджуються сторонами шляхом укладання (підписання) письмових додатків до цього договору. Додатки (додаткові угоди) до цього договору становлять його невід`ємну частину з моменту підписання їх уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (п. 1.2. договору).

Згідно з розділом 3 договору «Ціна і порядок розрахунків», зокрема, п. 3.1., 3.2., 3.3., 3.4., 3.6., 3.7., 3.9., покупець зобов`язується оплатити товар згідно з умовами, визначеними у додаткових угодах до даного договору. У разі проведення поставки товару без підписання додаткової угоди (за усним/письмовим замовленням), на дану партію товару покупець зобов`язаний провести 100% передоплати.

Оплата здійснюється на підставі виставленого постачальником рахунку, якщо інше не передбачено в додаткових угодах до цього договору. У випадку неотримання від постачальника рахунку оплата проводиться протягом 2 (двох) банківських днів по реквізитах, вказаних у договорі.

Рахунок надсилається покупцю факсимільним зв`язком або електронною поштою, а оригінал передається покупцю в момент отримання товару разом із додатковою угодою та видатковою накладною.

Датою оплати товару вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Якщо не передбачена 100% попередня оплата за товар, ціна товару фіксується в Додатковій угоді та не підлягає зміні, якщо умови Додаткової угоди виконані.

Кінцеві розрахунки за отриманий товар здійснюється покупцем на підставі рахунку, виставленого постачальником не пізніше 2 (двох) банківських днів після отримання товару, з урахуванням особливостей п. 3.2. договору.

Платіжне доручення в банківській установі покупця обов`язково повинно містити посилання на цей договір та номер відповідного рахунку.

Відповідно до п. 4.1. договору постачальник зобов`язується відвантажити покупцю товар у відповідності з поданою заявкою та у відповідності з відповідною додатковою угодою до даного договору.

У разі 100% передплати постачальник зобов`язується відвантажити покупцю товар у день отримання коштів, якщо інше не передбачено додатковою угодою (п. 4.2. договору).

Пунктами 4.3., 4.9. договору сторони погодили, що товар поставляється покупцю партіями, в кількості і по ціні, за умовами, які визначені в додатковій угоді до даного договору. Перехід права власності на товар та ризиків відбувається в момент передачі товару. Моментом передачі товару за кількістю та якістю товару вважається дата підписання товарно-транспортних накладних про їх отримання покупцем.

Відповідно до п. 6.4., 6.5. договору у випадку порушення покупцем термінів здійснення взаєморозрахунків, передбачених п. 3.1. договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується на весь період прострочення по день проведення розрахунків у відповідності з умовами договору, без обмеження шестимісячним або іншим строком нарахування та стягнення пені, визначеного чинним законодавством.

У випадку, якщо термін прострочення покупцем проведення взаєморозрахунків перевищує 15 календарних днів, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 25 % від суми заборгованості не пізніше 20 календарних днів після дати прострочення проведення таких розрахунків.

Згідно з п. 9.4. договору, останній набирає чинності з моменту його укладання (тобто з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін) та діє протягом одного року, але в будь-якому разі - до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Як з`ясовано судом першої інстанції, на виконання умов договору позивачем у період з 27.03.2018 по 21.05.2018 було здійснено поставку нафтопродуктів на загальну суму 520 998, 96 грн, а саме: по додатковій угоді № 1 від 27.03.2018 на підставі видаткової накладної № Ц357 від 27.03.2018 позивачем поставлено товар на загальну суму 131 898, 00 грн (з ПДВ). Строк оплати: до 31.08.2018 (п. 4 додаткової угоди № 1); по додатковій угоді № 2 від 02.05.2018 на підставі видаткової накладної № Ц667 від 02.05.2018 позивачем поставлено товару на загальну суму 128 707, 20 грн (з ПДВ). Строк оплати: до 31.08.2018 (п. 4 додаткової угоди № 2); по додатковій угоді № 3 від 04.05.2018 на підставі видаткової накладної № Ц713 від 05.05.2018 позивачем поставлено товар на загальну суму 128 707, 20 (з ПДВ). Строк оплати: до 31.08.2018 (п. 4 додаткової угоди № 3); по додатковій угоді № 4 від 21.05.2018 на підставі видаткової накладної № Ц811 від 21.05.2018 позивачем поставлено товар на загальну суму 131 686, 56 грн (з ПДВ). Строк оплати: до 30.09.2018 (п. 4 додаткової угоди № 4).

Так, позивачем виписані товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів за формою №1-ТТН, а саме: № 000000339 від 27.03.2018, № 000000617 від 02.05.2018, № 000000659 від 05.05.2018, № 000000754 від 21.05.2018.

Для отримання товару відповідачем видані такі довіреності: № 3 від 27.03.2018, № 5 від 02.05.2018, № 6 від 04.05.2018, №7 від 14.05.2018.

Також позивачем виставлялися відповідачу рахунки на оплату, а саме: № Ц331 від 27.03.2018 на суму 131898,00 грн, № Ц610 від 02.05.2018 на суму 128 707,20 грн, № Ц641 від 04.05.2018 на суму 128 707,20 грн, № Ц735 від 21.05.2018 на суму 131 686, 56 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, видаткові накладні та товарно-транспортні накладні підписані сторонами та скріплені печатками, заперечення і зауваження відсутні.

Суд першої інстанції встановив, що відповідач 19.09.2018 здійснив часткову оплату за поставлений позивачем товар на суму 131 898,00 грн, що підтверджується випискою по рахунку ТОВ «СТРОЙ ЦЕНТР» № 84 за період з 19.09.2018 до 19.09.2018.

Вартість товару, отриманого відповідачем по додатковій угоді № 2 від 02.05.2018 на суму 128 707, 20 грн, по додатковій угоді №3 від 04.05.2018 на суму 128 707, 20 грн, по додатковій угоді №4 від 21.05.2018 на суму 131 686, 56 грн.

Так, станом на день звернення до суду першої інстанції заборгованість відповідача становила 389 100, 96 грн.

Після відкриття провадження у справі відповідач сплатив борг у сумі 189 100, 96 грн, що підтверджується випискою по рахунку ТОВ «СТРОЙ ЦЕНТР» № 84 за період з 01.01.2019 до 05.02.2018, а саме: 25.01.2019 відповідачем проведено оплати за накладною № Ц667 від 02.05.2018 на суму 89 100, 96 грн, 31.01.2019 відповідачем проведена оплата за накладною № Ц713 від 05.05.2018 на суму 100 000 грн. Наведені обставини сторонами не заперечувалися.

За прострочення виконання зобов`язання по оплаті вартості товару позивачем було нараховано та пред`явлено до стягнення: 49 038, 91 грн пені (по додатковій угоді № 1 від 27.03.2018 за період з 01.09.2018 по 18.09.2018 у сумі 2319, 96 грн; по додатковій угоді № 2 від 02.05.2018 за період з 01.09.2018 по 10.01.2019 у сумі 16 735, 46 грн; по додатковій угоді № 3 від 04.05.2018 за період з 01.09.2018 по 10.01.2019 у сумі 16735,46 грн; по додатковій угоді № 4 від 21.05.2018 за період з 01.10.2018 по 10.01.2019 у сумі 13 248, 03 грн); 4091, 90 грн 3% річних (по додатковій угоді № 1 від 27.03.2018 за період з 01.09.2018 по 18.09.2018 у сумі 195, 14 грн; по додатковій угоді № 2 від 02.05.2018 за період з 01.09.2018 по 10.01.2019 у сумі 1396, 38 грн; по додатковій угоді № 3 від 04.05.2018 за період з 01.09.2018 по 10.01.2019 у сумі 1396,38 грн; по додатковій угоді № 4 від 21.05.2018 за період з 01.10.2018 по 10.01.2019 у сумі 1104,00 грн).

Також позивач за прострочення виконання зобов`язання по оплаті вартості товару нарахував відповідачу до стягнення 130 249, 74 грн штрафу, а саме: по додатковій угоді № 1 від 27.03.2018 у сумі 32 974, 50 грн; по додатковій угоді № 2 від 02.05.2018 у сумі 32 176, 80 грн; по додатковій угоді № 3 від 04.05.2018 у сумі 32 176,80 грн; по додатковій угоді № 4 від 21.05.2018 у сумі 32 921,64 грн.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, застосовані ним положення законодавства та межі апеляційного перегляду рішення суду

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі склалися договірні правовідносини з поставки товару. Спір стосується порушення відповідачем строків оплати за поставлений товар.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (ст. 11, 626 Цивільного кодексу України), які мають виконувались належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ст. 662 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Північний апеляційний господарський суд, враховуючи межі оскарження рішення суду першої інстанції та встановлені обставини справи, вважає обґрунтованим висновок Господарського суду Чернігівської області про закриття провадження у справі в частині стягнення 189 100, 96 грн основної заборгованості за відсутністю предмета спору та задоволення вимог позивача про стягненню 200 000 грн боргу за поставлений товар та 49 038, 91 грн пені і 4 091, 90 грн 3% річних.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідач не погодився з ухваленим судовим актом у частині задоволення позовних про стягнення штрафу, оскільки вважає це подвійною відповідальністю за одне і те саме порушення, що суперечить положенням ст. 61 Конституції України та ст. 549 Цивільного кодексу України.

Згідно приписів ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, видами штрафних санкцій є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України а ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. А тому доводи скаржника у вказаній частині відхиляються як необґрунтовані.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16, постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

У справі, що переглядається, договором поставки передбачено господарсько-правову відповідальність замовника у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу за порушення умов цього договору.

Зокрема, у пунктах 6.4. та 6.5. договору сторони погодили право постачальника вимагати сплатити штраф у розмірі 25 % від суми заборгованості за прострочення оплати більш ніж 15 днів, а також пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від невиплаченої суми за кожен день прострочення платежу.

Наведені пункти договору відповідають вимогам ст. 549, 627 Цивільного кодексу України, ст. 230, 231 Господарського кодексу України та не визнано недійсними як такі, що суперечать ст. 61 Конституції України.

Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання скаржника на постанову Верховного Суду України від 24.12.2013 у справі № 3-37гс13, оскільки судам під час вирішення тотожних спорів мають враховуватися саме останню правову позицію (аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17). А тому, враховуючи наявність практики (позиції) Верховного Суду 2018 року (наведено вище), суд апеляційної інстанції враховує саме такі висновки.

Крім того, висновок зроблений Верховним Судом України у справі № 3-37гс13 стосується одночасного стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами, нарахованих за кожен день прострочення невиконаного зобов`язання, та пені, обчисленої у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, що є подвійним стягненням пені. У даній справі до стягнення заявлено пеню та штраф, як різні форми неустойки.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ТОВ «СТРОЙ ЦЕНТР» до Сільськогосподарського ТОВ ім. Шевченка про стягнення 130 249, 74 грн штрафу (в межах, заявлених у скарзі) є обґрунтованим, у зв`язку з чим правомірно задоволено.

Таким чином, керуючись ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка на рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.03.2019 у справі № 927/58/19 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.03.2019 у справі № 927/58/19 - залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 06.06.2019

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

Є.Ю. Пономаренко