ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2019 р. Справа№ 910/12995/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Суліма В.В.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Тюріна О.В., адвокат, довіреність № б/н від 17.04.19;

від відповідача - представник не прибув;

від третьої особи - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРА-ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2019 у справі №910/12995/18 (суддя Шкурдова Л.М., повний текст складено - 25.01.2019) за позовом акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" до товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРА-ЛТД", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Смарт Іншуранс" про стягнення 878 770,80 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРА-ЛТД" пені в сумі 271 540,80 грн. та штрафу в сумі 607 230,00 грн., які були нараховані за порушення строків поставки продукції за договором від 25.05.2018р. № ЦЗВ-03-01918-01.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.01.2019 у справі №910/12995/18 позов задоволено частково; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 264 378 грн. 60 коп. пені та 607 230 грн. 00 коп. штрафу.

При задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині не поставки товару в передбачені договором строки.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач за звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги та неможливості стягнення з відповідача пені та штрафу апелянт посилається на наявність договору добровільного страхування фінансових ризиків, укладеного з товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Смарт Іншуранс" від 11.05.2018 №110/FR-2362.

Крім цього, апелянт посилається на порушення позивачем умов договору в частині надання рознарядок на весь обсяг товару, а не на його окремі партії, як це передбачено умовами договору, а також вказує на протиправність відмови суду першої інстанції у призначенні судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи щодо визначення змісту п.5.2. Договору відносно здійснення поставки товару партіями.

Окрім наведеного, скаржник зазначає про відсутність вини відповідача у несвоєчасній поставці товару з огляду на те, що термін поставки товару залежав від строку його виготовлення виробником.

Скаржником було додано до апеляційної скарги клопотання про призначення та проведення лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи письмового мовлення абзацу 1, абзацу 4 п. 5.2 та п. 6.1 договору №ЦЗВ-03-01918-01 від 25.05.2018.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2019 у справі №910/12995/18 відмовлено відповідачу у задоволенні вказаного клопотання.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач та третя особа своїм правом на участь представників у даному судовому засіданні не скористалися, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені.

Так, підтвердженням повідомлення третьої особи про дату та час розгляду апеляційної скарги у даній справі є повідомлення про вручення поштового відправлення.

Стосовно повідомлення відповідача, слід зазначити, що ухвали апеляційного суду направлялися за адресою офіційного місцезнаходження вказаної особи.

Згідно п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв`язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Таким чином, Суд приходить до висновку, що відповідач про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи належне повідомлення відповідача та третьої особи, а також з урахуванням того, що неявка їх представників в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між філією "Центр забезпечення виробництва" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕРА-ЛТД" (постачальник) 25.05.2018р. укладено Договір поставки № ЦЗВ-03-01918-01.

Відповідно до пункту 1.1. Договору постачальник зобов`язався поставити та передати у власність, а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору, на умовах, що викладені у цьому Договорі.

Пунктом 1.2 Договору визначено найменування продукції: частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху (запасні частини до пасажирських вагонів).

Згідно з п. 4.3. Договору загальна сума даного Договору на момент його підписання складає 4 048 200,00 грн. з ПДВ.

Відповідно до п.5.2. Договору поставка продукції проводиться партіями протягом терміну дії договору, тільки після письмової рознарядки Замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності Замовника до прийому Продукції. Відповідальність за достовірність інформації, яка вказується у рознарядці, несе замовник. Рознарядка надається постачальнику в оригіналі шляхом направлення засобами поштового зв`язку (Укрпошта) цінного листа з описом вкладення та/або направленням сканкопії рознарядки електронним листом із застосуванням електронної пошти.

Сторони погоджують, що рознарядка вважається отриманою постачальником з дня її відправлення замовником засобами поштового зв`язку (Укрпошта) та/або електронною поштою (E-mail).

Кожна партія продукції постачається протягом 30 календарних днів з дати письмової рознарядки замовника, якщо інше не вказано у рознарядці.

У відповідності до Специфікації №1, погодженої сторонами, відповідач зобов`язався поставити позивачу продукцію - Генератор ЭГВ.08.У1 ЕИАЦ.526366.001-10, у кількості 13 шт., загальною вартістю 4 048 200,00 грн.

На виконання умов Договору філією "Центр забезпечення виробництва" акціонерного товариства "Українська залізниця" засобами електронної пошти направлено 18.06.18р. відповідачу рознарядку від 15.06.2018р. №ЦЗВ - 20/2265 на суму 3 114 000,00 грн. та 03.07.2018р. направлено відповідачу рознарядку від 02.07.2018р. №ЦЗВ - 20/2442 на суму 934 200,00 грн.

Вищезазначені обставини підтверджуються роздруківками з електронної пошти (а.с.28-31, 36-37).

Також, вказані рознарядки були надіслані відповідачу поштою, що підтверджується описами вкладення та фіскальними чеками (а.с.32-33, 38-40).

В свою чергу, відповідачем товар у встановлений договором строк поставлено не було.

Враховуючи порушення відповідачем строків поставки товару позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення пені в сумі 271 540,80 грн. та штрафу в сумі 607 230,00 грн.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позову, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Укладений між сторонами договір від 25.05.2018р. № ЦЗВ-03-01918-01 за своєю правовою природою є договором поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 663 Цивільного кодексі України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Строки виконання обов`язку постачальника передати товар замовнику було передбачено пунктом п.5.2. Договору - протягом 30 календарних днів з дати письмової рознарядки замовника, якщо інше не вказано у рознарядці.

У рознарядках від 15.06.2018р. №ЦЗВ - 20/2265 та від 02.07.2018р. №ЦЗВ - 20/2442 іншого строку не вказано.

Таким чином, за рознарядкою від 15.06.2018р. №ЦЗВ - 20/2265 відповідач повинен був поставити товару не пізніше 16.07.18р. (оскільки останній день строку припадає на вихідний, а відтак переноситься на наступний робочий день) та згідно рознарядки від 02.07.2018р. №ЦЗВ - 20/2442 не пізніше 01.08.18р.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язань щодо поставки обумовленої продукції у строки, встановлені Договором поставки № ЦЗВ-03-01918-01 від 25.05.2018р.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 546 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 3 ст. 546 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, зазначені види штрафної договірної відповідальності мають подвійну правову природу, які одночасно з тим, що стимулюють сторони дотримуватися умов договору, ще й повинні мати компенсаційний характер за порушення господарсько-правових зобов`язань.

Відповідно до ч.1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно п. 10.1 Договору за порушення термінів постачання постачальник оплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої в строк продукції на умовах, передбачених п. 5.2. даного договору, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 15 % від суми непоставленої в строк продукції. При цьому, Постачальник не звільняється від виконання своїх зобов`язань допоставити продукцію, якщо про інше його не попередив письмово Замовник.

Таким чином, умовами Договору передбачено цивільно-правову (господарсько-правову) відповідальність за порушення умов Договору у вигляді сплати штрафних санкцій - пені та штрафу.

У пункті 3 листа Вищого господарського суду України від 15 березня 2011 року № 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів" зазначено, що право учасників господарських правовідносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов`язань визначено частиною другою статті 546 Цивільного кодексу України, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності - договірної санкції за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань (постанова від 22.11.2010 № 14/80-09-2056).

Враховуючи те, що відповідачем допущено порушення зобов`язання в частині своєчасної поставки товару суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення вимог про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРА-ЛТД" пені в сумі 264 378,60 грн. та штрафу в сумі 607 230,00 грн.

Стосовно заперечень апелянта проти задоволення позовних вимог з посиланням на наявність договору добровільного страхування фінансових ризиків з товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Смарт Іншуранс" від 11.05.2018 №110/FR-2362, слід зазначити наступне.

Так, між товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Смарт Іншуранс" (страховик, гарант) та товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕРА-ЛТД" (страхувальник, принципал) 11.05.2018 укладено договір добровільного страхування фінансових ризиків №110/FR-2362.

Згідно вказаного договору філія "Центр забезпечення виробництва" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" виступає вигодонабувачем, бенефіціаром.

Згідно п. 1.1 Договору Страховик (Гарант) зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити Вигодонабувачу ( Бенефіціару ) страхове відшкодування в межах передбаченого п. 5.1 цього договору розміру страхової суми, а Страхувальник ( Принципал) зобов`язується вчасно і в повному обсязі сплатити страховий платіж і виконувати інші умови Договору.

Предметом вказаного договору є майнові інтереси Страхувальника та/або вигодонабувача, що не суперечать закону, пов`язані з невиконанням або неналежним виконанням Страхувальником взятих на себе зобов`язань за договором закупівлі (п.2.1 договору).

Таким чином, згідно вказаного договору товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Смарт Іншуранс" прийняло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку (невиконання або неналежного виконання страхувальником взятих на себе зобов`язань за договором) виплатити позивачу страхове відшкодування в сумі 202 410 грн.

Згідно ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Так, чинне законодавство допускає укладення договору на користь третьої особи (у даному випадку вигодонабувачем за договором страхування виступає позивач), яка отримує право на виплату страхування у разі невиконання або неналежного виконанням відповідачем (Страхувальником) взятих на себе зобов`язань за договором поставки.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Таким чином, наявність вказаного договору страхування не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності у вигляді сплати штрафу та пені за несвоєчасність поставки товару та відповідно сума страхового відшкодування не може бути зарахована в рахунок оплати штрафних санкцій, оскільки неустойка (штраф, пеня) та гарантія є різновидами забезпечення виконання зобов`язань, застосування яких одночасно є правом сторін, що повністю відповідає принципу свободи договору, та не є притягненням сторони до подвійної відповідальності.

Отже, наявність зазначеного договору страхування не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Стосовно доводів скаржника про порушення позивачем умов договору в частині надання рознарядок на весь обсяг товару, а не на його окремі партії, як це передбачено умовами договору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.5.2. Договору поставка продукції проводиться партіями протягом терміну дії договору, тільки після письмової рознарядки Замовника, яка вважається дозволом на поставку.

Строки виконання обов`язку постачальника передати товар замовнику було передбачено пунктом п.5.2. Договору - протягом 30 календарних днів з дати письмової рознарядки замовника.

Отже, відповідач не був позбавлений можливості здійснити поставку продукції за рознарядками партіями в межах 30 календарних днів з дати відповідних рознарядок.

Крім того, як вбачається з Договору поставки № ЦЗВ-03-01918-01 від 25.05.2018р. та Специфікації №1 до Договору загальна вартість продукції склала 4 048 200,00 грн., тоді як позивачем виставлено дві рознарядки від 15.06.2018р. №ЦЗВ - 20/2265 на суму 3 114 000,00 грн. та від 02.07.2018р. №ЦЗВ - 20/2442 на суму 934 200,00 грн., тобто не одразу на весь обсяг товару.

При цьому, за кожною із вказаних рознарядок строк виконання відповідачем зобов`язань з поставки товару спливав у різні дати.

У будь - якому випадку вказані доводи апелянта жодним чином не можуть спростувати обставин несвоєчасності виконання ним зобов`язання з поставки товару.

Стосовно непогодження апелянта з відмовою суду першої інстанції у призначенні судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи щодо визначення змісту п.5.2. Договору відносно здійснення поставки товару партіями, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Отже, експертиза призначається судом у випадку необхідності встановлення фактів (обставин), дані про які вимагають спеціальних знань, та які мають суттєве значення для правильного вирішення спору по суті.

Колегія суддів вважає, що для з`ясування обставин, які мають значення для справи, спеціальні знання у сфері іншій, ніж право не є необхідними.

Стосовно можливості подвійного тлумачення п. 5.2 Договору, про що вказує апелянт, то апеляційний суд дійшов висновку про відсутність різного трактування сторонами вказаного пункту договору.

При цьому, позивач жодним чином не заперечує обставин того, що згідно зазначеного п. 5.2 Договору поставка товару здійснюється партіями.

Оцінка доводів скаржника щодо порушення позивачем умов договору в частині надання рознарядок на весь обсяг товару, а не на його окремі партії була надана судом вище у даній постанові.

З огляду на викладене, підстави для призначення судом першої інстанції судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи щодо визначення змісту п.5.2. Договору відносно здійснення поставки товару партіями були відсутні, а тому відповідно відмова суду першої інстанції у задоволенні вказаного клопотання відповідача є обґрунтованою.

Також, підлягають відхиленню доводи апелянта про відсутність вини відповідача у несвоєчасній поставці товару з огляду на те, що термін поставки товару залежав від строку його виготовлення виробником, оскільки відповідно до частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов`язань контрагентом боржника.

З огляду на викладене, обставини щодо строку виготовлення виробником товару жодним чином не можуть вплинути на обов`язок відповідача здійснити своєчасну поставку цього товару позивачу.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРА-ЛТД" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2019 у справі №910/12995/18 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 13.06.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді В.В. Сулім

М.А. Дідиченко