ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2019 р. Справа№ 916/225/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Смірнової Л.Г.

без виклику сторін

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Алді»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.03.2019

у справі №916/225/19 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алді»

до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»,

Міністерства інфраструктури України,

Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дахно Артема Миколайовича,

Державної реєстраційної служби України

про зобов`язання вчинити дії,

розглянувши справу в порядку ст. спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи 269, 270, 271 Господарського процесуального кодексу України

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

У лютому 2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Алді» (далі - ТОВ «Алді») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (далі - ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ»), Міністерства інфраструктури України, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дахно Артема Миколайовича, Державної реєстраційної служби України про скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дахно Артема Миколайовича про державну реєстрацію прав та обтяжень від 25.09.2014 №16055175, яким проведено державну реєстрацію права власності на будівлі і споруди митно-складського комплексу, що розташований за адресою: Одеська обл., м. Іллічівськ, вул. Транспортна, 30, за суб`єктом Міністерство інфраструктури України, податковий номер 37472062 та відкрито розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та Державним підприємством «Іллічівський морський торговельний порт», правонаступником якого є Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ», за згодою відповідача 2 Міністерства транспорту України, правонаступником якого є Міністерство інфраструктури України укладений Договір про спільну діяльність №97-0, згідно з умовами якого сторони домовились здійснювати спільну діяльність шляхом інвестування коштів і майна для створення (будівництва) та експлуатації спільного комплексу для організації здійснення посадовими особами державних органів митного, санітарного, екологічного та інших видів контролю.

Так, скаржник зазначає, що створене сторонами у процесі виконання вказаного договору нерухоме майно стало спільної загальною власністю сторін. Також заявник зазначає про ряд спорів, що виникли між сторонами за вказаним договором, що стосувалися майна (створення якого було предметом договору).

25.09.2014 державним реєстратором Дахно Артемом Миколайовичем прийнято рішення, згідно з яким вирішено провести державну реєстрацію права власності (форма державна) на будівлю та споруди митно-складського комплексу за адресою: м. Іллічівськ, вул. Транспортна, №30, за суб`єктом: Міністерство інфраструктури України, податковий номер 37472062; відкрито розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна. Так, заявник стверджує, що реєстратор визнав право власності на спільне майно виключно за державою в особі Міністерства на знов створений об`єкт, фактично вирішив спір про право власності на спільне майно учасників договору про спільну діяльність №97-0 від 17.04.2002, на користь держави на умовах, не передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

На переконання позивача, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дахно Артемом Миколайовичем рішення №16055175 від 25.09.2014 про позбавлення позивача права власності на частку у спільному майні реєстрації права власності на спільне майно виключно за державою, не відповідає встановленим законом України «Про інвестиційну діяльність» гарантіям захисту прав позивача, як інвестора, порушує його законні цивільні права та інтереси, які згідно з приписів ст. 16 Цивільного кодексу України можуть бути захищені шляхом відновлення того становища, яке існувало до прийняття оскаржуваного рішення про реєстрацію права власності.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.03.2019 позовну заяву повернуто позивачу без розгляду.

Ухвала мотивована тим, що позивачем в одній позовній заяві об`єднано три вимоги до чотирьох відповідачів, які між собою жодним чином не пов`язані і сумісний розгляд яких перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

У березні 2019 ТОВ «Алді» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.03.2019, а справу передати до суду першої інстанції для розгляду позову.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою у даній справі, призначено до розгляду апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.03.2019 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, в позові викладена тільки одна позовна вимога - скасувати рішення державного реєстратора, на прийнятті якого на підставі підроблених документів наполягали відповідачі. В позові не має вимог про будь-яке зобов`язання вчинити будь-які дії.

Так, на думку скаржника, ним заявлено тільки одна позовна вимога - скасувати рішення державного реєстратора. А тому висновки суду про наявність трьох самостійних позовних вимог не відповідають фактичним обставинам справи і це рішення не може бути визнане обґрунтованим. На переконана скаржника, судом не встановлено фактичні обставини, а зроблені висновки є лише припущеннями.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

27.05.2019 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Міністерства інфраструктури України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона заперечила проти вимог апеляційної скарги.

Так, Міністерство інфраструктури України вказує, що позивачем допущено порушення вимог п. 4 ч. 3 ст. 162, ч. 1 ст. 173 ГПК України, оскільки ним заявлено позовні вимоги, які між собою жодним чином не пов`язані і сумісний розгляд яких перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору.

07.06.2019 на адресу суду апеляційної інстанції від ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона заперечила проти вимог апеляційної скарги та просила відмовити в її задоволенні.

ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» вказує, що судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач не дотримався правил об`єднання вимог, об`єднавши в своїй позовній заяві вимоги, які не пов`язані між собою підставами виникнення та не пов`язані поданими доказами, а тому сумісний розгляд таких позовних вимог перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво ускладнить вирішення спору в межах однієї справи та у строки, передбачені ст. 195 ГПК України.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

6. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Частиною 1 ст. 173 ГПК України визначено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Таким чином, нормою процесуального права закріплювалося право позивача об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Суд першої інстанції дійшов висновків, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог в одній позовній заяві, оскільки позивачем заявлено різні вимоги, не пов`язані між собою підставами виникнення та заявлені до чотирьох відповідачів, а тому повернув позовну заяву без розгляду на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України, якою передбачено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Північний апеляційний господарський суд вважає такий висновок суду першої інстанцій необґрунтованим з огляду на таке.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ТОВ «Алді», останній просить скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дахно Артема Миколайовича про державну реєстрацію прав та обтяжень від 25.09.2014 №16055175, яким проведено державну реєстрацію права власності на будівлі і споруди митно-складського комплексу, що розташований за адресою Одеська обл., м. Іллічівськ, вул. Транспортна, 30, за суб`єктом Міністерство інфраструктури України, податковий номер 37472062 та відкрито розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна.

З доданого до позовної заяви рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дахно Артема Миколайовича про державну реєстрацію прав та обтяжень від 25.09.2014 №16055175 вбачається, що він ухвалив провести державну реєстрацію права власності на будівлі і споруди митно-складського комплексу, що розташований за адресою: Одеська обл., м. Іллічівськ, вул. Транспортна, 30, за суб`єктом Міністерство інфраструктури України, податковий номер 37472062 та відкрито розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна.

Тобто фактично вимога про скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дахно Артема Миколайовича про державну реєстрацію прав та обтяжень від 25.09.2014 №16055175 включає в себе дві інші (вони вчинені оскаржуваною дією).

Наявність тільки одної вимоги виключає можливість порушення правил об`єднання позовних вимог в одній позовній заяві.

Водночас, Північний апеляційний господарський суд звертає увагу, що на стадії відкриття провадження у справі суд позбавлений процесуального права надавати оцінку доказам поданим позивачем в обґрунтування позовних вимог, тому висновки суду про непов`язаність доказів доданих до позовної заяви доказів є передчасними. При цьому, на стадії відкриття провадження у справі, суд має надавати оцінку доказам, які додані позивачем до матеріалів позовної заяви виключно з мотивів наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі, тобто належності оформлення позовної заяви відповідно до вимог ГПК України, а не перевіряти докази, надані позивачем в обґрунтування позовних вимог по суті спору.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суд від 28.01.2019 у справі № 905/1729/18.

Також, суд апеляційної інстанції вважає, що при визначенні наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі суд має враховувати принцип процесуальної економії. Такий принцип господарського судочинства передбачає, що господарський суд, учасники судового процесу економно і ефективно використовують всі встановлені законом процесуальні засоби для правильного та оперативного розгляду справ з дотриманням строків.

Враховуючи, що позивачем у справі фактично заявлено одну вимогу (дві інші походять з неї), яка випливає з правовідносин спільної діяльності з двома першими відповідачами та подальша реєстрація майна (за договором) двома іншими відповідачами; Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що суд першої інстанції передчасно вказав про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, такий висновок суд зробив без врахування принципу процесуальної економії.

При цьому, суду апеляційної інстанції враховує підстави заявлено позову, зокрема, позивач обґрунтовує його таким.

Між позивачем та Державним підприємством «Іллічівський морський торговельний порт» за згодою Міністерства транспорту України укладений договір про спільну діяльність №97-0, згідно з умовами якого сторони домовились здійснювати спільну діяльність шляхом інвестування коштів і майна для створення (будівництва) та експлуатації спільного комплексу для організації здійснення посадовими особами державних органів митного, санітарного, екологічного та інших видів контролю.

Скаржник зазначає, що створене сторонами у процесі виконання вказаного договору нерухоме майно стало спільної загальною власністю сторін. Також заявник зазначає про ряд спорів, що виникли між сторонами за вказаним договором що стосувалися майна (створення якого було предметом договору).

На переконання позивача, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дахно Артемом Миколайовичем рішення №16055175 від 25.09.2014 про позбавлення позивача права власності на частку у спільному майні реєстрації права власності на спільне майно виключно за державою, не відповідає встановленим законом України «Про інвестиційну діяльність» гарантіям захисту прав позивача, як інвестора, порушує його законні цивільні права та інтереси, які згідно з приписів ст. 16 Цивільного кодексу України можуть бути захищені шляхом відновлення того становища, яке існувало до прийняття оскаржуваного рішення про реєстрацію права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 ч. 1ст 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

У цій справі позивач, оскаржуючи рішення державного реєстратора, фактично обґрунтовує порушення свого права наявністю у нього права власності на частину майна за договором про спільну діяльність і відсутністю такого права в іншої особи.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за іншою особою є захистом права позивача (у разі встановлення такого права) на майно від їх порушення іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо того ж самого нерухомого майна. З огляду на суб`єктний склад сторін спір може вирішуватися за правилами господарського судочинства.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 802/2117/17-а.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції, яким було передчасно, в порушення вимог ст. 173, 174 ГПК України повернуто позовну заяву без розгляду, а тому ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.3.2019 необхідно скасувати, а справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Отже, на підставі ст. 2, 269, 270, 271, п. 6 ч. 1 ст. 275, п. 3, 4 ст. 280 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали, а справу слід передати для продовження розгляду до суду першої інстанції

8. Судові витрати

27.05.2019 на адресу суду апеляційної інстанції надійшла заява відповідача 2 про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом апеляційної скарги, до якої заявник долучив лише розрахунок. При цьому, доказів понесення таких витрат до заяви не додано.

Оскільки суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (ч. 14 ст. 129 ГПК), а понесені судові витрати підлягають розподілу за результатами розгляду спору по суті судом першої інстанції.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, 271, п. 6 ч. 1 ст. 275, п. 3, 4 ст. 280, ст. 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алді»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.03.2019 - задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.03.2019 у справі №916/225/19 - скасувати.

3. Справу № 916/225/19 направити для розгляду до Господарського суду міста Києва.

4. Матеріали справи № 916/225/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді Є.Ю. Пономаренко

Л.Г. Смірнова