ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2019 року м. Черкаси справа № 925/162/19

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Буднік А.М., за участі представників сторін:

від позивача: Гурда Д.М. - адвокат;

від відповідача: Лук`яненко Г.О. адвокат, за участі Школьна І.П.

від третьої особи АТ "Укртрансгаз": Пахомова О.А. - адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Укргазімпекс" (м.Київ) до комунального підприємства "Смілакомунтеплоенерго" (м. Сміла, Черкаська область) про стягнення 887 142,13 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 887 142,13 грн., з яких: 644 710,69 грн. пені, 171 788,42 грн. інфляційних втрат та 70 643,02 грн. як 3 % річних за прострочення розрахунків за газ на підставі договору постачання природного газу № 1802-1601/ПГ-УГ від 16.02.2018, укладеного між сторонами.

Справа розглядається за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 15.03.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача АТ "Укртрансгаз", який надавав позивачу послугу транспортування газу.

В ході розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити повністю.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує та просить суд відмовити позивачу в їх задоволенні, про що надано відзив на позовну заяву (а.с. 95-102 том 1).

Представник третьої особи підтримав позицію відповідача.

В судовому засіданні 24.05.2019 в порядку ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У відповідності до ст. 13,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності та заслухавши доводи і пояснення представників сторін та третьої особи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з такого:

З матеріалів справи вбачається наступне:

16.02.2018 між товариством з обмеженою відповідальністю "Укргазімпекс" (далі - Постачальник, позивач по справі) та комунальним підприємством "Смілакомунтеплоенерго" (далі-Споживач, відповідач по справі) укладено договір № 1802/1601/ПГ-УГ постачання природного газу (а.с. 24-30 том 1), у відповідності до якого Постачальник зобов`язався поставити Споживачу природний газ у погоджених Сторонами об`ємах (обсягах) на визначений Сторонами період , а Споживач зобов`язався своєчасно оплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та у порядку, що визначені Договором (п. 1.1. договору) .

Обсяги газу, які Постачальник зобов`язався поставити, а Споживач прийняти й оплатити, погоджується Сторонами у Додатку № 1 до даного договору. Визначені в Додатку № 1 обсяги газу можуть здійснюватися Сторонами протягом періоду постачання. Період протягом якого здійснюється постачання газу Споживачу, визначається Сторонами у додатку № 1 до даного Договору ( п. 1.3. договору).

Постачання природного газу Споживачу здійснюється з моменту укладення цього договору відповідно до положень Договору з урахуванням всіх його додатків та додаткових угод ( п. 2.1. договору).

Споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу газу в розрахунковому періоді має самостійно завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до Споживача можуть бути застосовані відповідні санкції та заходи з боку Постачальника, які передбачені Правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами та/або цим Договором, у тому числі, примусове обмеження (припинення) газопостачання ( п. 2.6. договору).

Обсяг споживання природного газу Споживачем у розрахунковому періоді не повинен перевищувати підтверджений обсяг природного газу. Допускається відхилення споживання природного газу протягом розрахункового періоду в розмірі +/- 5 % від підтвердженого обсягу природного газу (п. 2.7. договору).

Перехід права власності на природний газ від Постачальника до Споживача здійснюється в точках входу /виходу в/з газотранспортної системи (ГТС) на межі балансової належності об`єктів Споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування ( п. 2.12 договору).

Споживач зобов`язаний сплатити вартість Планового обсягу газу, що постачатиметься Споживачу протягом відповідного газового місяця, на банківський рахунок Постачальника на умовах 100% передоплати на підставі виставленого Постачальником рахунку на оплату. Сторони у відповідній додатковій угоді та/або у відповідному додатку до даного Договору можуть погодити інший порядок здійснення оплати за природний газ (п. 3.12 договору).

Остаточний рахунок за поставлений (спожитий) газ здійснюється Споживачем на підставі підписаного між Сторонами акту приймання-передачі газу (за газовий місяць постачання) до 12-го числа місяця, наступного за місяцем якому відбулося постачання ( п. 3.15 договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до їх повного належного здійснення, а в частині постачання газу Споживачу до "31" грудня 2018 року (включно ( п. 10.1. договору).

У додатку № 1 від 16.02.2018 (а.с. 31) сторонами узгоджено місячні обсяги поставки газу відповідачу: лютий -- 2000 тис.м.куб; березень --1700 тис.м.куб; квітень -- 700 тис м.куб.

Пунктом 2 Додатку визначено, що ціна за 1000 м.куб газу в першому місяці постачання газу (лютий 2018) становить 8850,00 грн. з ПДВ. Таким чином ціна запланованого до поставки у лютому місці газу становить 17 700 000,00 грн. (2000 тис.куб.м. Х 8850,00 грн.)

Сторонами також погоджено, що цей додаток діє до 15.04.2018 (п. 6 Додатку № 1).

В цей же день 16.02.2018 сторонами складено Додаток № 2 до Договору (а.с. 32 том 1), яким погоджено графік здійснення платежів на загальну суму 17 700 000,00 грн. починаючи з 19.02.2018 до 13.03.2018.

Додаток № 2 набирає чинності з дати його підписання сторонами (п. 3).

Додатковою угодою № 00001С від 27.02.2018 (а.с. 33 том 1) сторонами погоджено викласти Додатки № 1 та № 2 у нових редакціях (а.с. 34,35 том 1). Ця додаткова угода набирає чинності з моменту скріплення її підписами уповноважених представників сторін та відбитками їх печаток.

Додаток № 1 у новій редакції (а.с. 34 том 1) передбачає, що позивач протягом періоду з 16 лютого по 15 квітня 2018 зобов`язується поставити, а відповідач прийняти і оплатити природний газ: лютий 2000 тис.м.куб; березень 1700 тис.м.куб; квітень 700 тис м.куб. -- як і в первісній редакції цього додатку.

Однак збільшено ціну за 1000 куб.м. газу в першому місяці його постачання, тобто в лютому 2018 - до 9 650,00 грн. з ПДВ. Загальна вартість газу у лютому становить вже 19 300 000,00 грн.

В новій редакції Додатку № 2 (а.с. 35 том 1) сторони погодили графік платежів на загальну суму 18 500 000,00 грн. При цьому до 10.03.2018 відповідач повинен сплатити 1000000,00 грн.; до 20.03.2018 - 5 700 000,00 грн.; до 31.03.2018 - 11 800 000,00 грн.

За доводами сторін 18 500 000,00 грн. є залишком коштів між 19 300 000,00 грн. і вже сплаченими коштами відповідачем на користь позивача станом на 26.02.2018 (800 000,00 грн. як 5 платежів по 160 000,00 грн. - а.с. 38 том 1).

Представники обох сторін стверджують, що поставка газу у лютому місяці в обсязі 2000 куб.м. на користь відповідача не відбулася взагалі, доказом чого також є підписання сторонами Акту приймання-передачі газу № 000007 від 31.03.2018, яким зафіксовано обсяг спожитого газу в кількості 1821,87 тис.м.куб. на загальну суму 17 581 045,50 грн. (а.с. 43 том 1) лише за березень 2018.

За умовами Договору між сторонами від 16.02.2018 постачання природного газу споживачу здійснюється з моменту укладення цього договору..... з урахуванням всіх його додатків та додаткових угод. Постачальник забезпечує постачання підтвердженого обсягу природного газу споживачу протягом визначеного у Додатку № 1 періоду постачання (п. 2.1 та 2.2. Договору).

Розрахунковим періодом за даним Договором є відповідний газовий місяць (п. 3.11.)

Виходячи зі змісту Договору, за кожен місяць постачання газу сторони повинні підписати окремий Акт приймання-передачі газу, що, зокрема, вбачається з формулювання п. 3.15. Договору, яким визначено, що остаточний розрахунок за поставлений газ здійснюється Споживачем на підставі підписаного сторонами Акту приймання-передачі газу (за газовий місяць постачання) до 12числа місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося постачання.

Підписання даного договору відповідачем підтверджується, що позивач є єдиним постачальником газу відповідачу, як споживачу (п. 1.8.).

Договором також визначено, що ціна газу на перший газовий місяць погоджується сторонами у Додатку № 1 до даного Договору (п. 3.4.). Для зміни ціни газу у випадках зміни законодавства чи зміни кон`юнктури ринку позивач готує та передає на підпис відповідачу два примірники додаткової угоди із новою ціною на природний газ. Відповідач повинен підписати додаткову угоду, а якщо він не погоджує нову ціну на газ, то позивач звільняється від обов`язку постачання газу на газові місяці, ціна газу на які не погоджена сторонами (п. 3.10.).

Додатковою угодою № 00002С від 01.03.2018 (АЕС. 36 том 1) сторонами погоджено ціну за 1000 куб.м. газу на березень 2018 також в розмірі 9650,00 грн. із ПДВ. Угода набирає чинності з моменту скріплення її підписами сторін та відбитками печаток (п. 4).

За умовами п. 3.12. Договору відповідач повинен сплатити вартість планового обсягу газу на умовах 100% передоплати на підставі виставленого постачальником рахунку на оплату. Сторони у відповідній додатковій угоді чи у додатку можуть погодити інший порядок здійснення плати за природний газ.

Позивач доводить, що відповідач у березні 2018 відібрав газ в кількості 1821,87 куб. м. на суму 17 581 045,50 грн., однак прострочив внесення платежів, передбачених додатком № 2 від 16.02.2018 у новій редакції, а тому позивач має право нарахувати на прострочені платежі пеню, інфляційні втрати та 3% річних. Згідно розрахунків до позовних вимог періоди прострочення позивач рахує з 11.03.2018 (а.с. 16 том 1), що відповідає графіку з цього додатку № 2.

Зі свого боку відповідач доводить, що графік платежів із Додатку № 2 (а.с. 35) у новій редакції, порушення якого доводить позивач, теж стосувався лише платежів за газ, запланований до поставки у лютому 2018 року, однак поставки газу в цьому місяці взагалі не було. Тому позивач не може нараховувати пеню, інфляційні та 3% річних як за прострочені платежі по цьому графіку, бо газ фактично був отриманий лише у березні 2018 і графіку платежів за газ по березню 2018 не існувало.

Суд погоджується із доводами відповідача про те, що графіки платежів, які визначені додатком № 2 від 16.02.2018 у первісній редакції (а.с. 32 том 1) та у додатку № 2 від 16.02.2018 в новій редакції (а.с. 35 том 1), що набрала чинності лише 27.02.2018 при укладенні додаткової угоди № 00001С (а.с. 33 том 1) стосуються лише платежів за газ, який запланований до поставки у лютому 2018.

На це вказує погоджена між сторонами ціна газу лише на лютий 2018 (про що прямо вказано у додатках). Ця ціна була визначена на 16.02.2018 в сумі 8850,00 грн. і на 27.02.2018 в сумі 9650,00 грн., коли сторони змінили Додатки № 1 та № 2 до Договору. Це відповідно визначало загальну вартість газу, запланованого до поставки в лютому у розмірі 17 700 000,00 грн. та 19 300 000,00 грн. відповідно.

Таку ж саму ціну на березень 2018 за 1000 куб.м. (9650,00 грн.) сторони погодили лише 01.03.2018 підписанням додаткової угоди № 00002С (а.с. 36 том 1) і вона не була відома станом на час підписання нових редакції додатків № 1 та 2 (27.02.2019).

Як вже встановлено судом, розрахунок 18 500 000,00 належних до сплати коштів за Додатком № 2 (а.с. 35 том 1) у новій редакції збігається лише при використанні в розрахунку кількості газу та його ціни саме на лютий 2018 (2000 куб Х 9650 грн.), за мінусом сплачених 800 000,00 грн. відповідачем коштів станом на 26.02.2018.

Здійснювати платежі за газ відповідач почав з 26.02.2018 як підтверджує сам позивач (а.с. 38 том 1) і до 21.12.2018 відповідач сплатив позивачу 17 581 045,50 грн.

Сплачена сума відповідає вартості фактично спожитого відповідачем газу, який ним було отримано лише у березні 2018 року, що підтверджується Актом приймання-передачі природного газу № 000007 від 31.03.2018 (а.с. 43).

Відповідач стверджує, що незважаючи на погодження нового графіку платежів по новій редакції Додатку № 2, який почав діяти з 27.02.2018 (а.с. 33,35 том 1) позивач виставляв відповідачу рахунки на оплату газу із посиланням на договір № 1802-1601/ПГ-УГ від 16.02.2018 в іншому режимі платежів, ніж передбачено Додатком № 2 (а.с. 35 том 1).

Так, якщо новою редакцією Додатку № 2 графік платежів визначено 10.03.2018 - 1 000 000,00 грн.; 20.03.2018 - 5 700 000,00 грн.; 31.03.2018 - 11 800 000,00 грн., то рахунки на оплату позивач виставляв щоденно з 20 по 26 березня 2018 на різні суми -- від 49 996,65 грн. до 14 957 500,00 грн. (а.с. 49-54 том 2).

Рахунки не містять кінцевих строків для здійснення за ними платежів. Тому у відповідності до п. 3.13. Договору вони повинні бути оплачені відповідачем протягом 3х банківських днів з дня їх виставлення постачальником.

З розрахунків, наданих позивачем (а. с. 38 том 1) вбачається, що виходячи із співставлення сум рахунків та платежів, які надходили позивачу, відповідач оплачував за газ саме на підставі рахунків, які виставляв позивач, а позивач ці кошти приймав.

Станом на 20.03.2018 сторони також підписали і акт звірки розрахунків з підтвердженням сплати відповідачем на користь позивача 2 800 000,00 грн. за газ за договором № 1802-1601/ПГ-УГ від 16.02.2018.

Станом на 26 червня 2018 сторони підписали акт звірки розрахунків, яким підтвердили сплату відповідачем на користь позивача 2 600 000,00 грн. за газ по вказаному договору.

З огляду на фактичні дії сторін суд приходить до висновку, що незважаючи на підписання Додатку № 2 із новим графіком платежів, сторони відступили від його умов та вчинили дії по оплаті за газ саме на підставі рахунків, які формував та виставляв позивач і як кредитор був зацікавленим в оплаті за газ саме таким способом і тими частковими сумами, які вказані у рахунках.

Позивач, які ініціатор виставлення рахунків за газ меншими частинами, а не великими трьома платежами, як передбачав Додаток № 2 у новій редакції, не пояснив причини своїх дій. Також позивач не пояснив, як можуть бути правомірними вимоги до відповідача про одночасну оплату одних і тих же коштів за окремими рахунками і за графіком, вказаним у Додатку № 2 (а.с. 35 том 1) якщо суми і періоди платежів при цьому не збігаються.

Обидві сторони у рахунках та призначеннях платежів, які здійснив позивач на підставі цих рахунків, не вказували, за який місяць виставлено рахунок та проведено платіж (а.с. 38 том 1).

В ході розгляду справи позивач доводить, що кошти сплачувалися відповідачем в рахунок оплати газу за березень 2018 із порушенням положень Додатку № 2 до договору у новій редакції (а.с. 35 том 1), а відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с. 97 том 1) також стверджує, що кошти ним сплачувалися за отриманий газ у березні 2018 (але по рахунках), бо Додатки № 2 у старій та новій редакціях відносяться лише до газу, запланованого до поставки у лютому 2019, яка не відбулася.

Виходячи із якості оформлення договірних відносин між сторонами суд вбачає, що сторони не дотримувалися своїх домовленостей, а вчинювані фактичні дії на виконання Договору є суперечливими.

Так, за загальним правилом з п. 3.12. Договору відповідач повинен сплатити вартість планового обсягу газу, що постачатиметься протягом відповідного газового місяця, на умовах 100% переоплати по виставленому рахунку.

Додатками до Договору передбачено, що в лютому 2018 відповідач повинен отримати 2000 тис.куб.газу, при тому що договір підписано 16.02.2018, а ця кількість газу розрахована на весь лютий 2018, виходячи із узгодженої сторонами подобової кількості газу.

Передоплата за своїм правовим змістом означає внесення коштів за товар наперед, який буде поставлено в майбутньому.

Якщо п. 3.12. Договору передбачає 100% передоплату за весь плановий обсяг газу відповідного газового місяця, то цю передоплату за лютий 2018 відповідач ніяк не міг провести, бо договір між сторонами підписано 16.02.2018. Крім того, поставки газу у лютому 2018 не було (що визнають обидві сторони), а ціна на газ за березень 2018 сторонами була узгоджена лише 01.03.2018 додатковою угодою № 00002С (а.с. 36 том 1).

При цьому сторони намагалися діяти у відповідності до п. 3.3. Договору від 16.02.2018, яким визначено, що ціна 1000 куб.м. газу, що постачатиметься відповідачу протягом газового місяця, визначається сторонами щомісячно (на наступний газовий місяць) шляхом укладення відповідної газової угоди у термін до 18 числа місяця, що передує відповідному газовому місяцю.

За сукупністю встановлених та оцінених судом фактичних обставин, наявні у справі додатки до Договору про графік сплати коштів у сумі 17 700 000,00 грн. від 16.02.2018, а потім 18 500 000,00 грн. від 27.02.2018 могли стосуватися лише газу, який повинен бути поставлений у лютому 2018 в кількості 2000 куб по ціні 9650,00 грн. за 1000 куб, однак поставлений позивачем не був.

Відповідач без затримок оплатив рахунки позивача від 20.03.2018 на суму 2000000,00 грн.; від 21 та 22.03.2018 на суму 49996,65 грн. кожен; від 23.03.2018 на суму 99 993,30 грн.; від 26.03.2018 на суму 299 999,20 грн.

З приводу простроченої оплати останнього рахунку від 26.03.2018 на суму 14 957 500,00 грн. відповідач вказав, що кошти за газ, відібраний у березні 2018, частково повинні були оплачуватися за рахунок субсидій та субвенцій з державного бюджету.

Учасниками процесу не заперечується, що КП "Смілакомунтеплоенерго" надає послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії мешканцям м. Сміла. Серед споживачів цих послуг є населення та бюджетні організації, які користуються пільгами та субсидіями при оплаті послуг і це загально відомий факт, що не потребує доведення.

При цьому у відповідності до абз. 7 п. 8 затвердженого постановою КМУ

від 4 березня 2002 р. N 256 "Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" передбачено, що розрахунки за надані пільги та субсидії на оплату природного газу, послуг з транспортування, розподілу та постачання природного газу, тепло-, водопостачання і водовідведення з підприємствами-надавачами здійснюються на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в органах Казначейства, а за електроенергію на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в уповноваженому банку.

Згідно п. 8-1 вказаної постанови КМУ кошти на оплату пільг і субсидій за електричну енергію, природний газ, послуги з транспортування, розподілу та постачання природного газу, тепло-, водопостачання і водовідведення, отримані від головних розпорядників місцевих бюджетів згідно з пунктом 8 цього Порядку, використовуються суб`єктами господарювання, розрахунки з якими здійснюються за рахунок таких коштів, за цільовим призначенням з урахуванням вимог цього пункту. Для проведення розрахунків відповідно до цього пункту всі учасники відкривають поточні рахунки із спеціальним режимом використання в органах Казначейства.

Відповідач надав докази звернення до позивача (а.с. 107-123 том 1) щоб той повідомив реквізити своїх рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування на нього коштів, одержаних відповідачем за рахунок коштів державного бюджету. Таких реквізитів позивач не надав.

Смілянське управління Державної казначейської служби України в Черкаській області та ГУ Державної казначейської служби України в м. Києві листами від 27.07.2018 та 01.08.2018 (а.с. 124-125 том 1) повідомили відповідача про відсутність ТОВ "Укргазімпекс" на казначейському обслуговуванні в Смілянському УДКСУ та у ГУ Казначейства і в управліннях ДКСУ в районах м. Києва.

Виписками по власному рахунку відповідач КП "Смілакомунтепло-енерго" (а.с. 126-132 том 1) підтвердив отримання із бюджету коштів субсидії за теплопостачання 22.03.2018- 1 327 524,00 грн.; 29.03.2018 - 588 452,43 грн.; 23.04.2018 - 5 262 232,66 грн.21.05.2018-2 501 232,97 грн.; 21.06.2018 - 659 698,00 грн.

Розрахунок за договором постачання природного газу № 1802-1601/ПГ-УГ від 16.02.2018 сторонами проведено на поточний рахунок позивача, що підтверджується довідкою АТ "ПУМБ" (а.с. 37 том 1).

Однак у призначеннях платежів (а.с. 38-42 том 1) немає посилання на постанову КМУ від 4 березня 2002 р. N 256 як вимагається п. 8-1 Порядку про те, що усі учасники розрахунків, що проводяться згідно із цим пунктом, у графі "Призначення платежу" платіжних доручень додатково зазначають "постанова Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. N 256" та вказують вид послуги (енергоносія), за який проводиться розрахунок. Тому суду не доведено, що борг за отриманий газ у березні 2018 відповідач частково погасив за рахунок коштів державної субвенції.

Зі свого боку позивач стверджує, що за умовами договору між сторонами від 16.02.2018 він не повинен був відкривати ніякі спеціальні рахунки для отримання коштів від відповідача. З договору від 16.02.2018 вбачається, що право відповідача на оплату газу за рахунок бюджетних субвенцій і необхідність окремого обліку цих платежів не було істотною умовою Договору від 16.02.2018.

Відповідач вказує, що позивач всупереч положенням затвердженого постановою КМУ від 4 березня 2002 р. N 256 "Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" на час виставлення рахунків на оплату газу, які відповідач за договором повинен оплатити протягом 3х робочих днів, не мав поточного рахунку із спеціальним режимом використання в органах Казначейства, на які відповідачем мали б бути зараховані кошти від пільг та субсидій за рахунок коштів державного бюджету.

При цьому відповідач вважає, що він безперечно має право провести розрахунок із позивачем за газ коштами за рахунок одержаних з бюджету субсидій.

У відповідності до ч. 1,4 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Згідно положень ч. 1,4 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Однак у справі немає доказів, що сторони внесенням змін до Договору від

16.02.2018 узгодили питання оплати газу за рахунок бюджетних субвенцій. Відповідач оплачував газ лише за рахунок власних коштів (і робив це безперешкодно), бо кошти надійшли на поточний рахунок позивача № НОМЕР_1 і без посилання при цьому на постанову КМУ від 4 березня 2002 р. N 256.

Отже позивач по Договору від 16.02.2018 не повинен був вчиняти ніяких дій, до здійснення яких відповідач дійсно не мав би об`єктивної можливості сплатити кошти.

Позивач не повертав ніякі кошти за газ, отримані від відповідача. Також немає доказів того, що кредитор прямо відмовився приймати кошти бюджетної субвенції від відповідача в якості оплати за газ.

Тому у суду немає підстав вважати, що позивач, як кредитор, у даному випадку відмовився прийняти належне виконання по Договору від 16.02.2018.

Всі кошти, які надходили від відповідача за газ, позивачем прийняті.

Обидві сторони визнають, що 17 581 045,50 грн., які сплатив відповідач по договору від 16.02.2018, є оплатою за газ, отриманий у березні 2018.

Виходячи із дати виставлення позивачем останнього рахунку від 26.03.2018 на суму 14 957 500,00 грн. та враховуючи недостатність одержаних відповідачем сум бюджетних субсидій для оплати цих коштів навіть за період березня-липня 2018 (а.с. 99 том 1 - перелік надходжень з відзиву на позов), то цей рахунок не міг бути оплаченим відповідачем повністю протягом 3х робочих днів як вимагає п.3.13 Договору і тому він є простроченим.

Отже, суду не надано належних і допустимих доказів прострочення позивача-кредитора, що б звільняло відповідача від відповідальності за договором від 16.02.2018.

Однак судом встановлено додаткові обставини, які, на думку суду, виключають відповідальність відповідача за порушення грошового зобов`язання.

У відповідності до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Як вже встановлено судом, графіки платежів по додатках № 2 у первісній та новій редакціях (а.с. 32 та 35 том 1) стосувалися лише поставки газу у лютому 2018, яка так і не була здійснена. Відповідач не міг забезпечити 100%ву попередню оплату постачання газу у лютому 2018, оскільки сам договір підписано і змінено сторонами 16 та 27 лютого 2018 щодо ціни на газ у лютому.

Відповідач сплачував за газ саме по рахунках позивача з часу їх виставлення (що доводиться сумою рахунку та розміром платежу за одну і ту ж дату), а тому за прострочення графіків платежів з Додатків № 1 і № 2 до Договору від 16.02.2018 відповідач не повинен нести ніякої майнової відповідальності.

Якщо перші 5 платежів по 160 000,00 грн. (а.с. 38 том 1) відповідач і сплатив з порушенням по графіку з додатку № 2 від 16.02.2018 в період його чинності (а.с. 32 том 1 - бо тоді рахунки ще не виставлялися), то і за це прострочення для відповідача не повинна наставати майнова відповідальність. Суд при цьому враховує, що сторони 27.02.2018 замінили редакцію Додатку № 2 від 16.02.2018 (припинивши це первісне зобов`язання) і узгодили новий графік платежів, тим самим здійснивши заміну зобов`язання (новація - ст. 604 ЦК).

Статтею 12 Закону України "Про ринок природного газу" передбачено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Споживач має право отримання природного газу належної якості та кількості, фізико-хімічні показники якого відповідають встановленим нормам, відповідно до умов укладених договорів, крім випадків припинення (обмеження) постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів (п. 4 ч.1 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу").

Відповідно до ч. 2 ст. 714 ЦК України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу (до якого відноситься укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

В ході розгляду справи судом було з`ясовано, що позивач в дійсності не поставив відповідачу належний позивачу газ у тих обсягах, за які відповідач провів розрахунки. При цьому суд виходить з такого:

За твердженням позивача, відповідач в березні 2018 року здійснив фактичне споживання природного газу у обсязі 1 821,870 тим. м3 на загальну суму 17 581 045,50 грн., що підтверджується актом № 000007 приймання-передачі природного газу від 31.03.2018 (а.с. 43 том 1) підписаним обома сторонами.

Відібрання цієї кількості газу також підтверджується даними Алокації (звіту) про поділ фактичного обсягу природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ "Черкасигаз" між замовниками послуги транспортування постачальниками за березень 2018 (а.с. 149-150 том 1).

Позивач доводить, що станом на дату подачі позову відповідач сплатив заборгованість за поставлений газ у березні 2018 року у розмірі 17 581 045,50 грн., що підтверджується довідкою з переліком платежів №К22/33 від 30.01.2019 (а.с. 37-42 том 1). Однак платежі було прострочено і позивач має право нарахувати за це санкції.

Відповідач на заперечення проти позову вказує, що не весь обсяг газу, вказаного у Акті від 31.03.2018 належав позивачу та був у нього в наявності у березні 2018 року.

Позивач є єдиним постачальником природного газу відповідачу у березні 2018, що підтверджується п. 1.8. Договору та визнається сторонами.

З пояснень представника третьої особи, АТ "Укртрансгаз" вбачається, що між АТ «Укртрансгаз» та ТОВ «Укргазімпекс» було укладено договір від 04.08.2017 № транспортування природного газу, який позивач повинен був поставити відповідачу у лютому-квітні 2018 (а.с. 185 том 1).

АТ «Укртрансгаз» відповідно до умов Договору транспортування може надавати ТОВ «Укргазімпекс» визначені у п. 2.3 Договору послуги, зокрема, фізичного транспортування газу та балансування обсягів газу (разом або окремо).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року N 2493 затверджено Кодекс газотранспортної системи, який є регламентом функціонування газотранспортної системи України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України. Дія цього Кодексу поширюється на всіх суб`єктів ринку природного газу України: операторів суміжних систем, газовидобувні підприємства, замовників, споживачів та постачальників природного газу незалежно від підпорядкування та форми власності, а також операторів торгових платформ.

Згідно розділу 4 Кодексу ГТС правовідносини між оператором газотранспортної системи та оператором установки LNG / оператором газосховища / газовидобувним підприємством / оператором газорозподільної системи / прямим споживачем щодо одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добових небалансів у газотранспортній системі, регулюються договором транспортування природного газу, укладеним відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року N 2497.

У відповідності до розділу 13 Кодексу ГТС замовник послуг транспортування зобов`язаний подавати та відбирати до/з газотранспортної системи природний газ в обсягах, які виникають на підставі умов укладених договорів постачання природного газу, договору транспортування природного газу, технічної угоди та підтверджених номінацій.

Замовники послуг транспортування зобов`язані своєчасно врегульовувати свої небаланси. Оператор газотранспортної системи вчиняє дії з врегулювання добового небалансу виключно з метою підтримання звичайного рівня функціонування газотранспортної системи в разі недотримання замовниками послуг транспортування своїх підтверджених номінацій.

Кодексом ГТС визначено, що

небаланс - це різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається відповідно до алокації;

алокація - обсяг природного газу, віднесений оператором газотранспортної системи в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи по замовниках послуг транспортування (у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів)) з метою визначення за певний період обсягів небалансу таких замовників;

несанкціонований відбір природного газу - відбір природного газу за відсутності споживача в Реєстрі споживачів постачальника будь-якого постачальника протягом розрахункового періоду; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу;

номінація - попереднє повідомлення, надане замовником послуг транспортування оператору газотранспортної системи, стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу;

послуга балансування - послуга, що надається оператору газотранспортної системи на підставі відповідного договору купівлі-продажу природного газу, необхідного для врегулювання короткострокових коливань попиту та пропозицій на природний газ, що не є короткостроковим стандартизованим продуктом;

За доводами третьої особи, на березень 2018 року позивач заявив номінацію на природний газ в кількості лише 365 500 тис. куб (а.с. 200 том 1).

Фактично ж відповідачем КП "Смілакомунтеплоенерго" відібрано газу в кількості 1 821,870 тис. куб. у березні 2018 (а.с. 201 том 1) і спору по цій кількості у сторін немає.

За результатом виникнення у позивача негативного небалансу, третьою особою АТ "Укртрансгаз" у березні 2018 позивачу надано послугу балансування обсягів природного газу по договору транспортування природного газу від 04.08.2017 № на загальну суму 21 055 391,18 грн. за 1 468,347 тис. куб.м. як різниці між відібраним газом та заявленою позивачем номінацією (а.с. 197-199 том 1).

Отже цим доводиться, що 1 468,347 тис. куб.м. газу не належали позивачу, не були в його фактичному володінні та у власності в березні 2018 року, коли цей газ відбирався відповідачем із газотранспортної системи.

Щодо спожитої відповідачем решти газу, належного позивачу, то всі учасники процесу визнають, що за матеріалами справи неможливо встановити, коли саме у березні 2018 (в які дні) цей газ було відібрано відповідачем. Якщо предбачити, що в першу чергу відповідач відібрав належний позивачу газ, то по днях це можна встановити лише за індивідуальними показниками котелень. Такі докази у справу не подані. Тому неможливо встановити, чи було прострочено відповідачем оплату саме за цю решту газу, тим більше, що перші 5 рахунків позивача відповідачем були оплачені повністю та вчасно у відповідності до умов п. 3.13. Договору між сторонами.

Випадок, за яких АТ «Укртрансгаз» надає ТОВ «Укргазімпекс» послуги балансування і може стягнути плату за ці послуги, встановлений в пп. 2 п. 7 глави 3 Розділу XIV Кодексу ГТС, відповідно до якого передбачено, що негативний місячний небаланс, що виник у замовника послуг транспортування та не був врегульований в строк до 12-го числа наступного місяця, врегульовується оператором ГТС за рахунок надання природного газу замовнику послуг транспортування в рамках послуги балансування для покриття ним неврегульованого обсягу природного газу.

Аналогічне положення передбачено в п. 9.1 Договору транспортування, згідно з яким встановлено, що у разі виникнення у Відповідача негативного місячного небалансу та не врегулювання ним негативного місячного небалансу відповідно до Кодексу ГТС в строк до дванадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, Відповідач зобов`язаний сплатити Позивачу за послуги балансування. Негативний місячний небаланс Відповідача визначається відповідно до Кодексу ГТС.

Пунктами 1,2 розділу 14 Кодексу ГТС передбачено, що замовники послуг транспортування відповідають за збалансованість своїх портфоліо балансування протягом періоду балансування для мінімізації потреб оператора газотранспортної системи у вчиненні дій із врегулювання небалансів, передбачених цим Кодексом. Періодом балансування є газова доба (D). При розрахунку небалансу замовників послуг транспортування оператор газотранспортної системи враховує всі обсяги природного газу у розрізі кожного замовника послуг транспортування, переданого до газотранспортної системи та відібраного з газотранспортної системи.

За доводами третьої особи, наданими у поясненнях суду (а.с. 6 том 2) позивач станом на квітень 2019 не сплатив на користь АТ "Укртрансгаз" заборгованість за надані у березні 2018 послуги балансування у розмірі 19 884 391,18 основного боргу; 1723677,09 грн. пені; 150 358,68 як 3% річних та 326 376,40 грн. судового збору, і ці кошти вже стягнуті з позивача у примусовому порядку. Частково цей борг було стягнуто з позивача за банківською гарантією від 19.02.2018, що передбачено пп.5 п.3 гл. 2 розділу 8 Кодексу ГТС України.

Позивач зі свого боку вказав, що із третьою особою він планував розрахуватися за рахунок коштів, які будуть стягнуті із відповідача у справі за газ березня 2018.

Відповідно до пп. 1,2 Глави 1 Розділу XIV Кодексу ГТС України замовник послуг транспортування є відповідальним за виникнення небалансу, у тому числі щодо споживачів, з якими укладені договори постачання, та зобов`язується застосувати всі доступні заходи для його уникнення.

Оператор газотранспортної системи визначає місячний небаланс для кожного місяця як різницю між обсягом природного газу, який замовник послуг транспортування передав у точках входу і отримав з газотранспортної системи у точках виходу за цей газовий місяць (п. 1 глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС).

Місячний небаланс розраховується оператором газотранспортної системи до 10-го числа наступного місяця на підставі фактичних даних, одержаних у процесі алокації, яку здійснює оператор газотранспортної системи (п. 1 глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС).

Згідно з приписами п. 7 глави 3 Розділу XIV Кодексу та абз. 6 п. 4.1 Договору Відповідач був зобов`язаний врегулювати самостійно наявні у нього негативні місячні небаланси за березень 2018 року - до 12 квітня 2018 року, однак, ТОВ «Укргазімпекс» цього не здійснив, у зв`язку з чим у АТ «Укртрансгаз» як оператора газотранспортної системи виник обов`язок врегулювання такого небалансу за рахунок надання Відповідачу послуг балансування.

За доводами представників всіх учасників рішенням Господарського суду міста Києва від 17.01.2019 у справі № 910/12698/18 позов АТ «Укртрансгаз» до ТОВ «Укргазімпекс» про стягнення заборгованості за надані послуги балансування у березні 2018 року у розмірі 21 758 426,95 грн. задоволено повністю.

Враховуючи ту обставину, що у позивача в березні 2018 не було в наявності та у власності газу в повній кількості 1 821,870 тис. куб., які відібрані відповідачем із ГТС і цей газ відповідач фактично отримав за рахунок послуги балансування, надання якої повинна забезпечити третя особа у справі власним газом, то представник АТ "Укртрансгаз" притримується позиції відповідача у спорі. Вважає, що немає підстав для стягнення з відповідача пені, інфляційних та 3% річних за прострочення оплати газу, який не належав повністю позивачу на час його отримання відповідачем у березні 2018. Щодо решти газу, яка фактично належала позивачу станом на березень 2018 достовірних доказів про прострочення оплати цієї частини позивачем суду не надано.

Враховуючи те, що відповідач у березні 2018 не здійснював на користь позивача 100% передоплату за газ, не виконував графік платежів із Додатку № 2 у новій редакції (як доказує позивач), а оплачував лише рахунки на визначені позивачем суми, і необхідного відповідачу газу у повному розмірі в березні 2018 у позивача не було, то стягнення позивачем з відповідача за таких обставин санкцій за прострочення розрахунків є зловживанням цивільними правами. За газ, відібраний відповідачем і послугу врегулювання небалансу позивач не провів повний розрахунок із третьою особою навіть і на час вирішення спору у даній справі.

Згідно положень ст. 527,528 ЦК УКраїни боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

Однак за умовами Договору між сторонами від 16.12.2018 та правилами Кодексу ГТС позивач повинен надати відповідачу послугу з постачання природного газу виключно особисто та за рахунок власного газу.

Позивач не попередив відповідача, що газ у березні 2018 відповідачу буде фактично надано третьою особою, бо власного газу у позивача немає в достатній кількості. Тим самим позивач порушив ст. 12 ЗУ "Про ринок природного газу" за якою (саме) постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Також вимагаючи у відповідача згідно п. 1.8 та 1.9. Договору між

сторонами гарантій того, що позивач є єдиним постачальником газу відповідачу, позивач сам же порушує це правило, оскільки газ відповідач отримав фактично від третьої особи у справі за наслідками послуги врегулювання небалансу у позивача.

Представник позивача вказував, що за послугу балансування ТОВ "Укргазімпекс" мало намір розрахуватися за рахунок коштів відповідача та стягнутих з нього санкцій.

Тому на думку суду дії позивача по нарахуванню пені, інфляційних та 3% річних по Договору між сторонами від 16.02.2018 за порушення розрахунків за газ, якого не було у володінні чи власності позивача в достатній кількості, є зловживанням правами, що є порушенням положень ч. 3 ст. 13 ЦК України --- не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Зловживанням з боку позивача суд також вважає і його поведінку по несприянню відповідачу у проведенні розрахунків за газ коштами бюджетної субвенції, що дало б можливість відповідачу швидше і у більших сумах сплачувати заборгованість за газ та уникати нарахування санкцій за прострочення розрахунків.

За загальними нормами ЦК та ГК України та з урахуванням ст. 13 ЦК майнова відповідальність у боржника за порушення зобов`язання не настає при зловживанні кредитором своїми правами.

За таких обставин підстави для стягнення з відповідача санкцій за порушення строків розрахунків за газ відсутні.

У позові слід відмовити повністю.

Відповідно ст. 129 ГПК України, при відмові в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 238,240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 05 червня 2019

Суддя Н.М. Спаських