ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
06.06.2019 Справа № 905/905/19
Господарський суд Донецької області у складі судді Сковородіної О.М.,
про забезпечення позову шляхом: 1) накладення арешту на корпоративні права Товариства з обмеженою відповідальністю «Окнемер-агро»; 2) заборони суб`єктам державної реєстрації (в тому числі будь- яким державним реєстраторам, державним і приватним нотаріусам, та іншим уповноваженим особам) здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Окнемер-агро»; 3) накладення арешт на майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Окнемер-агро»
04.06.2019 на адресу суду від представника позивача Єременко Володимира Васильовича надійшла заява б/н від 29.05.2019 про забезпечення позову шляхом: накладення арешту на корпоративні права Товариства з обмеженою відповідальністю «Окнемер-агро» в розмірі 50% статутного капіталу; 2) заборони суб`єктам державної реєстрації (в тому числі будь - яким державним реєстраторам, державним і приватним нотаріусам, та іншим уповноваженим особам) здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Окнемер-агро», в тому числі щодо державної реєстрації змін відомостей про юридичну особу; 3) накладення арешт на майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Окнемер-агро», в тому числі на: об`єкт будівництва «Будинку особистого селянського господарства та господарських будівель і споруд»; посіви (незібраний врожай) сільськогосподарських культур, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Окнемер-агро» та знаходиться на земельних ділянках, які перебувають у користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «Окнемер-агро» та передати його на зберігання Товариству з обмеженою «Окнемер-агро» з правом збирання дозрілого врожаю без права його відчудження; земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_1 , загальною площею 2,00 га, яка належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ОКНЕМЕР-АГРО», рухоме майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ОКНЕМЕР- АГРО», в тому числі транспортні засоби та сільськогосподарську техніку за переліком.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначає наступне.
Із наведених в позовній заяві обставин вбачається, що ним спільно із дружиною, ОСОБА_2 , було створено Товариство з обмеженою відповідальністю «Окнемер-Агро», та визначено, що статутний капітал Товариства належить позивачу та ОСОБА_2 у рівних частках, кожному по 50 (п`ятдесят) відсотків. В началі травня 2019 йому стало відомо про те, що до статуту Товариства без його відома було внесено зміни, збільшено статутний капітал та зменшено частку позивача у процентному вираженні з 50 % до 25 % статутного капіталу Товариства. Вказані відомості про зменшення його частки підтвердились і інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відповідно до отриманого позивачем витягу від 06 травня 2019 року. Позивач як учасник Товариства з обмеженою відповідальністю «Окнемер-Агро» ніколи не давав власної згоди на зменшення його частки, збільшення статутного капіталу, внесення додаткових вкладів чи проведення будь-яких інших змін до відомостей про юридичну особу, з огляду на що він був змушений звернутись до суду із позовною заявою про визнання відповідного рішення загальних зборів недійсним та скасування державної реєстрації змін до установчих документів та відомостей про юридичну особу.
На думку заявника, невжиття заходів забезпечення позову може привести до обмеження прав позивача на участь в управлінні Товариством, а також можливості для Товариства розпоряджатись власним майном, здійснювати реєстраційні дії щодо Товариства протягом всього часу судового розгляду та вирішення питання про поновлення у позивача прав на 50 % частки у статутному капіталі та може призвести до того, що майно Товариства буде розтрачено, а отже, позивач не отримає ефективного захисту власних прав.
Оцінюнючи доводи заявника, подані до заяви документи, та норми чинного законодавства, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
За приписами ст.136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ст. 137 ГПК України позов забезпечується, в тому числі, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» забезпечення позову є гарантією реального виконання рішення суду.
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17).
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ГПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Системний аналіз висновків про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17, та положень ч. 1 ст. 136 і ст. 137 ГПК України, дає підстави дійти до висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч.2, 5, 6, 7 ст. 137 ГПК України).
Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими ГПК України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.
У своїй заяві про забезпечення позову заявник просить, зокрема, накласти арешт на корпоративні права Товариства з обмеженою відповідальністю «Окнемер-агро» в розмірі 50% статутного капіталу, проте не зазначає особу, власністю якої є ця частка у розмірі 50 % статутного капіталу.
Пунктом 2 частини 1 статті 28 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань передбачена така підстава для відмови у державній реєстрації, як у Єдиному державному реєстрі містяться відомості про судове рішення щодо заборони проведення реєстраційної дії.
Тобто, заборона вчинення реєстраційних дій є одним із визначених законом способів забезпечення позову, який передбачений, зокрема, Законом України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
При цьому, за змістом абз. 7 ч. 1 ст. 6 ГК України одним із загальних принципів господарювання в Україні є заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.
Отже, вимоги заявника щодо забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Окнемер-агро», в тому числі щодо державної реєстрації змін відомостей про юридичну особу не можуть бути задоволенні, оскільки вжиття таких заходів забезпечення позову, без належних обґрунтувань їх застосування, є втручанням у діяльність юридичної особи, що не входить до повноважень суду.
Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Зі змісту заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову на теперішній час не вбачається реальної загрози щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та, крім того, невиконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову. Заявником не надано на теперішній час жодних доказів на підтвердження того, що відповідач вчиняє або буде вчиняти дії, які можуть створити загрозу та перешкоджати справедливому та ефективному захисту порушених прав позивача. Тобто, доводи заявника, якими мотивовано забезпечення позову, ґрунтуються лише на його припущеннях, які не обгрунтовані належним чином.
Саме лише посилання на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є підставою для задоволення відповідної заяви.
Також, слід зауважити, що предметом розгляду даної справи є визнання недійсним рішення загальних зборів, визнання недійсними зміни до установчих документів, скасування запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, жодних майнових вимог, які б потребували забезпеченню, в межах даної справи позивачем не заявлено.
Відповідно до ч.1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
При цьому, згідно з ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Отже, сукупність наведених положень закону, визначає з одного боку права особи на річ (майно), їх обмеження, та припинення, та з іншого боку дотримання гарантій при позбавленні права власності, шляхом співрозмірного відшкодування.
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи вищевикладене, виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема з вимог статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.
Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у разі відмови у задоволенні такої заяви, покладається на заявника.
Керуючись статтями 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд,-
У задоволенні заяви Єременко Володимира ОСОБА_4 про забезпечення позову шляхом: 1) накладення арешту на корпоративні права Товариства з обмеженою відповідальністю «Окнемер-агро»; 2) заборони суб`єктам державної реєстрації за (в тому числі будь- яким державним реєстраторам, державним і приватним нотаріусам, та іншим уповноваженим особам) здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Окнемер-агро»; 3) накладення арешт на майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Окнемер-агро» - відмовити.
Ухвала набрала чинності з моменту її підписання 06.06.2019 року.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи протягом десяти днів з дня її підписання ухвали до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя О.М. Сковородіна