РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2019 м. Київ Справа № 910/2060/19

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ВЄНТУС РЕСУРС";

до: публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО";

про: стягнення 1.702.973,66 грн.

Суддя Балац С.В.

Секретар судового засідання Нарожна М.С.

Представники:

позивача: Малікова А.В.;

відповідача: не з`явилися.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЄНТУС РЕСУРС" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО" (далі - відповідач) про стягнення 1.702.973,66 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором про закупівлю товарів від 27.06.2016 № 895-16, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 1.702.973,66 грн., з яких: 1.574.651,49 грн. - основна заборгованість, 30.155,65 грн. - 3 % річних та 98.166,52 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/2060/19 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 25.03.2019.

В підготовчому засіданні 25.03.2019 оголошено перерву до 01.04.2019.

В підготовчому засіданні 01.04.2019 суд на місці ухвалив: закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 13.05.2019.

Ухвалами-повідомленнями від 16.05.2019 сторони процесу повідомлені про призначення судового засідання на 03.06.2019.

Відповідач відзиву на позов, в порядку передбаченого ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, суду не надав, а тому відповідно до положень частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В судовому засіданні 03.06.2019 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши уповноваженого представника позивача по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір про закупівлю товарів від 27.06.2016 № 895-16 (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач на умовах, передбачених цим договором, зобов`язується з дати підписання договору по 30.06.2018 включно поставити у власність відповідача "19.20.2 Паливо рідинне та газ; оливи мастильні (автомобільне пальне - дизельне паливо)" (далі - товар) у кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами згідно умов цього договору, та/або на умовах, погоджених сторонами у специфікаціях до цього договору (п. 1.1 Договору).

Пунктом 4.3 Договору визначено, що розрахунки за поставлений позивачем товар за цим Договором здійснюється відповідачем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача. Оплата місячної партії товару здійснюється відповідачем з відтермінуванням платежу 14 календарних днів з моменту отримання від позивача документів, зазначених у пп. 3.5.2, 4.1, 4.2 цього договору та підписання сторонами акту приймання-передачі та додаткової угоди щодо кількості отриманого товару та ціни товару за звітний період (місяць).

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Так, позивач, на виконання своїх зобов`язань за Договором та на його умовах, поставив, а відповідач отримав товар загальною вартістю 29.225.475,85 грн. Наведена фактична обставина підтверджується видатковими накладними та актами приймання-передачі, які підписані сторонами, скріплені відбитками їх печаток та наявні в матеріалах справи у вигляді засвідчених копій.

Проте, вказана заборгованість сплачена відповідачем частково в розмірі 27.650.824,36 грн., що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 1.574.651,49 грн.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов`язання за Договором, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 30.155,65 грн. та інфляційних втрат в сумі 98.166,52 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з урахуванням такого.

Приписом ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положенням ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару.

Суд відзначає, жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості в розмірі 1.574.651,49 грн. сторонами судового процесу до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 1.574.651,49 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов`язання у строк, встановлений Договором, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 30.155,65 грн. та інфляційних втрат в сумі 98.166,52 грн. є обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню в повному обсязі, за розрахунками позивача, які, у свою чергу, перевірені і визнані судом вірними.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО" (85612, Донецька обл., Мар`їнський район, місто Курахове, ВУЛИЦЯ ЕНЕРГЕТИКІВ, будинок 34, ідентифікаційний код: 00131305) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ВЄНТУС РЕСУРС" (08162, Київська обл., Києво-Святошинський район, селище міського типу Чабани, ВУЛИЦЯ ПОКРОВСЬКА, будинок 162, ідентифікаційний код: 38927250) основну заборгованість в сумі 1.574.651 (один мільйон п`ятсот сімдесят чотири тисячі шістсот п`ятдесят одна) грн. 49 коп., 3 % річних в сумі 30.155 (тридцять тисяч сто п`ятдесят п`ять) грн. 65 коп., інфляційні втрати в сумі 98.166 (дев`яносто вісім тисяч сто шістдесят шість) грн. 52 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 25.544 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот сорок чотири) грн. 61 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 241, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 10 червня 2019 року

Суддя С.В. Балац