ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2019 р. м. Київ Справа № 911/1157/19

За позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області»

про стягнення 30 299,92грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники сторін не викликались

СУТЬ СПОРУ: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області» та просить суд стягнути 30 299,92грн, а саме:

- 25268,15грн пені за період з 17.02.2015 по 07.04.2015; з 17.03.2015 по 05.05.2015; з 15.04.2015 по 14.10.2015; з 17.11.2015 по 10.12.2015; з 15.12.2015 по 17.12.2015.

- 1574,22грн 3% річних за період з 17.02.2015 по 07.04.2015; з 17.03.2015 по 05.05.2015; з 15.04.2015 по 10.12.2015; з 17.11.2015 по 10.12.2015; з 15.12.2015 по 17.12.2015.

- 3457,55грн інфляційних втрат за період з 01.03.2015 по 31.03.2015; з 01.04.2015 по 30.04.2015; з 01.05.2015 по 30.11.2015.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу №2166/15-КП-17 від 08.12.2014 в частині оплати за поставлений природний газ у січні - березні та жовтні грудні 2015 року у встановлений договором строк.

Відповідач - Комунальне підприємство «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області» у своєму відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що остаточна оплата поставленого йому природного газу була проведена ним, 31.12.2015, а відтак відповідач вказує на безпідставність нарахування позивачем пені, 3% річних та втрат від інфляції, позаяк, у відповідності до ч. 3 ст. 7 ЗУ Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, а враховуючи що заборгованість відповідача перед позивачем погашена до набрання чинності вказаним Законом, відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у даній справі.

Позивачем надано відповідь на відзив, в якому просить суд позовні вимоги задовольнити, поситлаючись на те, що відповідачем по справ не надано доказів того, що останнє включено до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, то списання заборгованості не підлягає задоволенню.

Ухвалою господарського суду від 06.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами у справі без проведення судового засідання.

Дослідивши матеріали справи та докази, суд

ВСТАНОВИВ

08.12.2014 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») (продавець) та Комунальним підприємством «Боярське ГВУЖКГ» (покупець) було укладено договір №2166/15-КП-17 купівлі-продажу природного газу.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору, продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору (п1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 124,877 тис. куб. м.

Як визначено п. 5.1 договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюється уповноваженим державною владою України органом. Ціна 1000 куб.м природного газу на дату укладання цього договору, відповідно до його п. 5.2, становить 7661,64грн з ПДВ.

Пунктом 5.3 визначено, що у разі зміни уповноваженим органом ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обов`язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію.

Крім того, між сторонами укладались додаткові угоди до вказаного договору (а.с.22-32).

Так, відповідно до додаткової угоди №1 від 10.02.2015 сторонами змінено ціну за 1000 куб.м природного газу, яка з 01.02.2015 становить з ПДВ 7416,84грн.

Додатковою угодою №2 від 10.03.2015, сторонами змінено ціну за 1000 куб.м природного газу, яка з 01.03.2015 становить з ПДВ 11333,64грн.

Додатковою угодою №3 від 15.04.2015, сторонами змінено ціну за 1000 куб.м природного газу, яка з 01.04.2015 становить з ПДВ 9600,24грн.

Додатковою угодою №4 від 15.05.2015, сторонами змінено ціну за 1000 куб.м природного газу, яка з 01.05.2015 становить з ПДВ 9122,88грн.

Додатковою угодою №5 від 10.06.2015, сторонами змінено ціну за 1000 куб.м природного газу, яка з 01.06.2015 становить з ПДВ 8865,84грн.

Додатковою угодою №6 від 20.07.2015, сторонами змінено ціну за 1000 куб.м природного газу, яка з 01.07.2015 становить з ПДВ 8874,60грн.

Додатковою угодою №7 від 30.07.2015, сторонами відповідно до п. 6.3 договору, викладено в наступній редакції: за наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець зараховує кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості; кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.

Додатковою угодою №8 від 15.10.2015, сторонами змінено ціну за 1000 куб.м природного газу, яка з 01.10.2015 становить з ПДВ 8905,32грн. Та викладено з 01.10.2015 п.10.3 статті 10 «Інші умови» Договору в наступній редакції: усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадку, зазначеного у пункті 10.5 цього договору; у разі якщо одна із сторін не підписала додаткову угоду щодо зміни ціни на газ та/або тарифів на його транспортування і розподіл, сторони при визначенні ціни за природний газ, використаний за цим договором у звітному періоді, приймають ціни/тарифи, визначені відповідно до пункту 5.3 цього договору, які зазначаються в акті приймання-передачі природного газу.

Додатковою угодою №9 від 22.10.2015, сторонами викладено пункт 3.4 статті 3 «Порядок та умови передачі газу» Договору в наступній редакції: не пізніше 5-го числа місяця, наступним за місяцем поставки газу, покупець зобов`язується надати продавцю підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного/газовидобувного/ газотранспортного підприємства три примірники акту приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа повертає покупцю та газорозподільному/ газовидобувному/газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печатко, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. У разі якщо покупець не надає або несвоєчасно надає продавцю акти приймання-передачі природного газу, обсяги фактичного використання газу встановлюються відповідно до даних газорозподільного/газовидобувного/газотранспортного підприємства, а вартість газу розраховується продавцем відповідно до умов, зазначених у пункті 5.2. Змінено ціну за 1000 куб.м природного газу, яка з 01.11.2015 становить з ПДВ 8745,74грн. Додано статтю 5 «Ціна газу» Договору пунктом 5.6 в наступній редакції: у разі погашення покупцем заборгованості перед продавцем за природний газ, використаний в попередніх періодах, покупець звертається до продавця з приводу перегляду умов пункту 5.2 на наступний місяць відповідно до інформації щодо цін, розміщеної на сайті продавця.

Додатковою угодою №10 від 02.11.2015, сторонами змінено банківські реквізити продавця.

Додатковою угодою №11 від 25.11.2015, сторонами змінено ціну за 1000 куб.м природного газу, яка з 01.12.2015 становить з ПДВ 8751,10грн.

На виконання п. 2.1 договору, позивач поставив протягом січня - березня та жовтня - грудня 2015 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 404336,19грн, що підтверджується актоми приймання-передачі природного газу, копії яких долучено до матеріалів справи (а.с. 33-38).

Станом на 31.12.2015 відповідач повністю розрахувався за переданий природний газ переданий у 2015 році, що не заперечується сторонами у справі.

Проте, як зазначає позивач, відповідач свої обов`язки за договором в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу належним чином не виконав, провівши остаточні розрахунки за поставлений газ з порушенням погоджених сторонами строків, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань визначає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

За розрахунком суду, позивачем вірно здійснено розрахунок пені в сумі 25268,15грн, а також 3% річних в розмірі 1574,22грн.

Інфляційні втрати за розрахунком суду складають 3467,43грн, проте суд не може виходити за межі заявлених вимог і розглядає розрахунок позивача у розмірі 3457,55грн.

03.11.2016 прийнятий ЗУ Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (далі - Закон), відповідно до ч.3 ст. 7 якого, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

У відповідності до термінів цього Закону, постачальник природного газу - Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та її дочірня компанія "Газ України", а учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Проте, як визначено ст. 2 цього Закону, дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Крім цього, прийнятий Закон розділяє поняття заборгованості за спожитий природний газ та нарахованих на таку заборгованість сум неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних.

При цьому, відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Опублікування вказаного Закону здійснено 29.11.2016 в газеті Голос України № 227, таким чином днем набрання чинності ЗУ Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії є 30.11.2016.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за поставлений природний газ, що використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживалась підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ) (п. 1.2 договору), погашена останнім в повному обсязі станом на 31 грудня 2015 року, тобто до набрання чинності ЗУ Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що відповідачем не надано доказів про включення до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, то списання заборгованості не підлягає застосуванню.

Так, у ст. 2 Закону визначено, що дія Закону поширюється саме на відносини із врегулювання заборгованості.

Тобто, його норми (Закону) можуть застосовуватись лише до підприємств, що є учасниками таких правовідносин.

Визначення терміну "процедура врегулювання заборгованості", наведеного у п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону, передбачає як заходи із зменшення та/або реструктуризації заборгованості, так і заходи щодо її списання.

Із ч. 1 ст. 3, п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону убачається, що Закон передбачає проведення взаєморозрахунків за спожитий природний газ без урахування розміру зобов`язань зі сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ.

З наведеного вбачається, що сплата неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних відбувається поза порядком проведення взаєморозрахунків, для яких Законом визначено особливу процедуру.

Водночас, порядок сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних не можна розглядати окремо від інших положень Закону.

У ч. 1 ст. 5 Закону визначено, що реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість. Однак до такої заборгованості не враховуються суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ.

Оскільки всі попередні статті (1, 3, 4, 5) Закону визначали умови проведення взаєморозрахунків та реструктуризацію заборгованості без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ, у статті 7 Закону передбачено порядок списання суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ.

Ч. 1 ст. 7 Закону визначено реструктуризовану заборгованість, для проведення якої необхідно, щоб підприємство було включено до Реєстру (реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості).

Натомість, у ч. 3 ст. 7 Закону мова не йде про реструктуризовану заборгованість, а про заборгованість за природний газ, яка існувала та була погашена теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями до набрання чинності (цим) Законом.

Отже, до заборгованості, що виникла та погашена до набрання чинності Законом не можуть бути застосовані передбачені Законом правила та вимоги щодо необхідності включення підприємства до Реєстру (реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості), оскільки за загальним правилом (ч. 1 ст. 58 Конституції України) закон не має зворотної дії в часі.

Таким чином, виконання ч. 3 ст. 7 Закону не потребує включення відповідача до Реєстру (реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від №904/10745/16 від 29.01.2018.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням приписів ч. 3 ст. 7 ЗУ Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії та за підставами, викладеними у позовній заяві позов задоволенню не підлягає.

В силу ст. 129 ГПК України, судові витрати, підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236-238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити

Повний текст рішення складено 10.06.2019

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.І. Чонгова