РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2019Справа № 923/1004/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., при секретарі судового засідання Вишняк Н.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський ХПП"

до Херсонської обласної державної адміністрації

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікопольська зернова компанія»

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Високопільська районна державна адміністрація Херсонської області

про визнання права користування земельними ділянками та визнання укладеною

додаткової угоди до договору оренди землі від 30.10.2008,

Представники:

від позивача: Матушевський Ю.В.

від відповідача: не з`явились

від третьої особи 1: не з`явились

від третьої особи 2: не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненський ХПП звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом до Херсонської обласної державної адміністрації про:

- визнання за ТОВ «Рівненський ХПП» право користування земельною ділянкою, кадастровий номер :03:002:0001 на умовах Договору оренди землі від 30.10.2008, зареєстрованого у Високопільському відділі реєстрації Херсонської філії ЦДЗК від 26.01.2009 р. за № 4АА71900237.

- визнання за ТОВ «Рівненський ХПП» право користування земельною ділянкою, кадастровий номер :03:002:0002 на умовах Договору оренди землі від 30.10.2008, зареєстрованого у Високопільському відділі реєстрації Херсонської філії ЦДЗК від 26.01.2009 р. за № 4АА71900237.

- визнання укладеною додаткової угоди до Договору оренди землі від 30.10.2008 в редакції, викладеній у позові.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.04.2016 позивач придбав у ТОВ «Нікопольська зернова компанія» нерухоме майно, яке знаходиться не земельних ділянках (кадастровий номер :03:002:0001, :03:002:0002), які перебували в оренді у ТОВ «Нікопольська зернова компанія» відповідно до договору оренди земельної ділянки від 30.10.2008, укладеного між Високопільською районною державною адміністрацією Херсонської області та ТОВ «Нікопольська зернова компанія». З огляду на наведене, позивач вважає, що в силу ст. 120 Земельного кодексу України до нього перейшли всі права та обов`язки попереднього орендаря за договором оренди земельної ділянки від 30.10.2008.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 10.12.2018 позовну заяву залишено без руху та зобов`язано позивача надати до суду докази направлення копії позовної заяви з доданими до неї документами відповідачу за належною адресою.

18.12.2018 на виконання ухвали Господарського суду Херсонської області від 10.12.2018 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 20.12.2018 матеріали справи № 923/1004/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський ХПП" до Херсонської обласної державної адміністрації про визнання права користування земельними ділянками та визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 30.10.2008, направлено за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

08.01.2019 матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський ХПП" надійшли до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2019, позовну заяву у справі №923/1004/18 передано судді Картавцевій Ю.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2019 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 12.02.2019; залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікопольська зернова компанія»; залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Високопільську районну державну адміністрацію Херсонської області.

04.02.2019 до відділу діловодства суду від третьої особи 1 надійшли пояснення, відповідно до яких третя особа 1 підтримує позов.

04.02.2019 до відділу діловодства суду від третьої особи 2 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

08.02.2019 до відділу діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, згідно з яким відповідач заперечує проти позову, оскільки одна з земельних ділянок з кадастровим номером :03:002:0001, що передана за договором оренди, відноситься до земель комунальної власності; дія договору оренди припинилась у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено.

У підготовче засідання 12.02.2019 з`явився представник позивача, представники відповідача, третьої особи 1 та третьої особи 2 не з`явились, про дату, час та місце підготовчого засіданні були повідомлені. Представник позивача подав пояснення.

У підготовчому засіданні 12.02.2019 оголошено перерву до 12.03.2019.

21.02.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про участь у підготовчому засіданні, призначеному на 12.03.2019, в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2019 відмовлено у задоволенні клопотання Херсонської обласної державної адміністрації про участь у підготовчому засіданні, призначеному на 12.03.2019, в режимі відеоконференції.

04.03.2019 до відділу діловодства суду від третьої особи 2 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

05.03.2019 до відділу діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою позивач зазначає, що він скористався правом на поновлення строку дії договору оренди, а тому останній є поновлений на тих же умовах і на той же строк.

12.03.2019 до відділу діловодства суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, згідно з яким позивач просить суд: витребувати від відділу Держгеокадастру у Високопільському районі Херсонської області належним чином завірені копії технічної документації на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:0001 та :03:002:0002, виготовлену ПП «Кронау», С.В. Гречка та пояснень з приводу інформації, викладеної в клопотанні; витребувати від Головного управління в Херсонській області належним чином завірені копії технічної документації на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:0001 та :03:002:0002, виготовлену ПП «Кронау», С.В. Гречка та пояснень з приводу інформації, викладеної в клопотанні.

У підготовче засідання 12.03.2019 з`явився представник позивача, представники відповідача, третьої особи 1 та третьої особи 2 не з`явились, про дату, час та місце підготовчого засіданні були повідомлені.

Розглянувши у підготовчому засіданні клопотання про витребування доказів, суд зазначає наступне.

За змістом ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Разом з тим, позивачем не надано належного обґрунтування щодо необхідності витребування вказаних доказів з урахуванням предмету позову - визнання права користування земельними ділянками та визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 30.10.2008, у зв`язку з чим в задоволенні даного клопотання судом відмовлено.

У підготовчому засіданні 12.03.2019 оголошено перерву до 19.03.2019.

19.03.2019 до відділу діловодства суду від позивача надійшли додаткові документи.

У підготовче засідання 19.03.2019 з`явився представник позивача, представники відповідача, третьої особи 1 та третьої особи 2 не з`явились, про дату, час та місце підготовчого засіданні були повідомлені.

У підготовчому засіданні 19.03.2019 судом з`ясовано, що в процесі підготовчого провадження у даній справі вчинені всі необхідні дії передбачені ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2019 закрито підготовче провадження у справі № 923/1004/18 та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.04.2019.

Судове засідання 16.04.2019 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Картавцевої Ю.В. на лікарняному.

З огляду на повернення судді Картавцевої Ю.В. з лікарняного, ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2019 судове засідання призначено на 28.05.2019.

22.04.2019 до відділу діловодства суду від позивача надійшли додаткові документи.

22.05.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшла заява про участь у судовому засіданні, призначеному на 28.05.2019 в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2019 відмовлено у задоволенні заяви Херсонської обласної державної адміністрації про участь у судовому засіданні, призначеному на 28.05.2019 в режимі відеоконференції.

У судове засідання 28.05.2019 з`явився представник позивача, представники відповідача, третьої особи 1 та третьої особи 2 не з`явились, про дату, час та місце підготовчого засіданні були повідомлені.

У судовому засіданні 28.05.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

30.10.2008 між Високопільською районною державною адміністрацією (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікопольська зернова компанія» (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки (далі - Договір) відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення - землі промисловості та іншого призначення, які знаходяться вул. Залізнична, 5, ст. Блакитне Архангельської селищної ради Високопільського району Херсонської області.

Згідно з п. 2 Договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 4,1711 га, в тому числі 0,0520 га - лабораторія, 0,0088 - вагова, 0,0031 - підстанція, 0,0006 - навіс, 0,0357 - гараж, 1,2907- склад, 0,0170 - адмінбудівля, 0,0190 - сушарка, 0,0052 - башта, 0,0055 - сарай, 0,0031 - прохідна, 0,1826 - залізнична колія, 2,5478 - проїзди, проходи та площадки.

На земельній ділянці розміщені: склади для зберігання зерна, вагова, гаражі, лабораторія, залізнична колія, господарські приміщення та адмінбудівля. Ділянка 1,40 га має тверде покриття (асфальт), решта території представлено грунтовим покриттям, територія озеленена (п. 3 Договору).

Відповідно до п. 5 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 357610,10 грн.

Договір укладено на 10 років, тобто до 24.10.2018 (п. 8 Договору).

Згідно з п. 9 Договору оренди орендна плата вноситься орендарем у формі та в розмірі 0,27 грн. за 1 кв.м. за рік орендна плата становить 11261,97 грн.

Дослідивши зміст укладеного Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди землі.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на дату укладання Договору, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на дату укладання Договору, об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у спільній власності територіальних громад, є районні, обласні ради та Верховна Рада Автономної Республіки Крим у межах повноважень, визначених законом. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є районні, обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та Кабінет Міністрів України в межах повноважень, визначених законом. (ст. 4 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на дату укладання Договору.

Судом встановлено, що 27.04.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікопольська зернова компанія» (продавець, третя особа 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рівненський ХПП» (покупець, позивач) укладено договір купівлі-продажу будівель та споруд, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за №1637 (далі - Договір купівлі-продажу), відповідно до якого продавець зобов`язується передати у власність покупця об`єкт нерухомого майна, а покупець зобов`язується прийняти цей об`єкт нерухомого майна - комплекс будівель і споруд загальною площею 14518 кв.м., який розташований за адресою: Херсонська обл., Високопільський район, с. Блакитне, вул. Залізнична, буд.5.

Згідно з п. 1.2. Договору купівлі-продажу в редакції Договору про внесення змін та доповнень №1 від 11.09.2018, будівлі та споруди знаходяться на земельних ділянках державної власності загальною площею 4,1711 га (кадастровий номер ділянок: :03:002:0001 та :03:002:0002), які перебувають в користуванні (оренді) продавця.

Судом встановлено, що право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненський ХПП» було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.04.2016 (номер запису про право власності 14348631).

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з листом №36/09-2016 від 09.09.2016 з пропозицією щодо укладання договору оренди земельної ділянки у зв`язку з придбанням за Договором купівлі-продажу нерухомого майна.

Судом встановлено, що листом від 16.01.2017 №4755/0-16/39/313-1 відповідач зазначив про необхідність розроблення детального плану території земельної ділянки.

Судом встановлено, що листом №90/09-2018 від 20.09.2018 позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо заміни сторони в Договорі оренди земельної ділянки.

Листом від 23.10.2018 №8862/1-18/39/313 відповідач повідомив позивача, що питання, порушене у клопотанні, буде розглянуте на засіданні комісії з питань регулювання земельних відносин, утвореної розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 12.03.2016 №179.

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з листом від 12.09.2018 №171/09-2018 з пропозицією про поновлення Договору оренди земельної ділянки з тих підстав, що у позивача є переважне право перед іншими особами на укладання договору оренди на новий строк.

Листом від 29.11.2018 №8862/0-18/39/313-1 відповідач зазначив про необхідність реєстрації припинення третьою особою 1 права оренди земельної ділянки та звернення до розпорядників земельних ділянок для укладення договору оренди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що 27.04.2016 позивач придбав у ТОВ «Нікопольська зернова компанія» нерухоме майно, яке знаходиться не земельних ділянках (кадастровий номер :03:002:0001, :03:002:0002), які перебували в оренді у ТОВ «Нікопольська зернова компанія» відповідно до договору оренди земельної ділянки від 30.10.2008, укладеного між Високопільською районною державною адміністрацією Херсонської області та ТОВ «Нікопольська зернова компанія». З огляду на наведене, позивач вважає, що в силу ст. 120 Земельного кодексу України до нього перейшли всі права та обов`язки попереднього орендаря за договором оренди земельної ділянки від 30.10.2008.

За наведених обставин, позивач просить суд:

- визнати за ТОВ «Рівненський ХПП» право користування земельною ділянкою, кадастровий номер :03:002:0001 на умовах Договору оренди землі від 30.10.2008, зареєстрованого у Високопільському відділі реєстрації Херсонської філії ЦДЗК від 26.01.2009 р. за № 4АА71900237 .

- визнати за ТОВ «Рівненський ХПП» право користування земельною ділянкою, кадастровий номер :03:002:0002 на умовах Договору оренди землі від 30.10.2008, зареєстрованого у Високопільському відділі реєстрації Херсонської філії ЦДЗК від 26.01.2009 р. за № 4АА71900237.

- визнати укладеною додаткову угоду до Договору оренди землі від 30.10.2008 в редакції, викладеній у позові.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 27.04.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікопольська зернова компанія» (продавець, третя особа 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рівненський ХПП» (покупець, позивач) укладено договір купівлі-продажу будівель та споруд, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за №1637 (далі - Договір купівлі-продажу), відповідно до якого продавець зобов`язується передати у власність покупця об`єкт нерухомого майна, а покупець зобов`язується прийняти цей об`єкт нерухомого майна - комплекс будівель і споруд загальною площею 14518 кв.м., який розташований за адресою: Херсонська обл., Високопільський район, с. Блакитне, вул. Залізнична, буд.5.

Згідно з п. 1.2. Договору купівлі-продажу в редакції Договору про внесення змін та доповнень №1 від 11.09.2018, будівлі та споруди знаходяться на земельних ділянках державної власності загальною площею 4,1711 га (кадастровий номер ділянок: :03:002:0001 та :03:002:0002), які перебувають в користуванні (оренді) продавця.

Так, за Договором купівлі-продажу третя особа 1 продала позивачеві нерухоме майно, розташоване на орендованій у третьої особи 2 земельній ділянці.

Відповідно до частини 3 статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Частиною 1 статті 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з частиною 1 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

За положенням частини 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Аналіз положень наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі переходу права власності на майно, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходить право оренди земельної ділянки, на якій вказане майно розміщене у тому самому обсязі та умовах, які були у попереднього власника. Отже з моменту набуття права власності на нерухоме майно особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набуває права оренди земельної ділянки, на якій розміщене це майно у зв`язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права користування попереднього власника земельною ділянкою, на якій це майно розміщене, згідно з частиною 2 статті 120 ЗК України. Тобто особа, яка набула права власності на це майно фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому Договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно, отже Договір не підлягає розірванню.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10.04.2018 у справі №915/672/17.

За наведених обставин, твердження відповідача у листі від 29.11.2018 №8862/0-18/39/313-1 про необхідність реєстрації припинення третьою особою 1 права оренди земельної ділянки є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Зміст зазначених у ст. 15 Цивільного кодексу України підстав для захисту не розкривається, але він відображений у відповідних нормах ст.ст., що регулюють ту чи іншу категорію правовідносин.

Невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб`єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права. Водночас тут відсутнє звернення інших осіб до юрисдикційних органів про відсутність у особи цивільного права. Таким випадком може бути невизнання нотаріусом дійсності правовстановлюючого документа при укладенні договору.

Оспорювання суб`єктивного цивільного права відображає такий стан правовідносин, коли суб`єктивне цивільне право заперечується в юрисдикційному органі. Якщо таким органом є суд, то особа, чиє право оспорюється, може вимагати його визнання шляхом звернення із зустрічним позовом.

Визначеними ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства, яким мають відповідати як цивільні права, так і цивільні інтереси, є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Процесуально-правовий аспект захисту права полягає в тому, що завданням судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать, в тому числі, визнання права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 1, 3, 15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, зокрема й про усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобов`язання вчинити певні дії, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Крім того, наслідком визнання права може бути визнання наявності або відсутності обов`язків у особи або їх припинення, визнання особи такою, що втратила право, визнання наявності правовідносин тощо, про що також можуть заявлятися позовні вимоги (постанова Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі №6-1044цс16 та Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України, здійснений Верховним Судом України).

Так, оскільки правова природа вимог про визнання права користування земельними ділянками є вимогами про визнання права, до предмету доказування у справі входять обставини щодо невизнання чи оспорення відповідачем такого факту.

Разом з тим, з наданих у справі доказів не вбачається саме факт невизнання відповідачем права користування земельними ділянками, оскільки викладені відповідачем у його листах заперечення зводяться до процедури укладення договору/додаткової угоди.

З огляду на наведене, позовні вимоги в частині визнання права користування земельними ділянками не підлягають задоволенню.

Щодо вимог про визнання укладеною додаткової угоди до Договору, суд зазначає наступне.

У прохальній частині позову позивач викладає наступну редакцію додаткової угоди, яку просить визнати укладеною:

«ОРЕНДОДАВЕЦЬ (уповноважена ним особа) Херсонська обласна державна адміністрація

ОРЕНДАР: Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівненський ХПП», в особі директора Шевченка Ігоря Георгійовича, який діє на підставі Статуту (надалі - «Новий Орендар») з другого боку, керуючись нормами Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 № 586- XIV ст. 7, ст. 30 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV, п. 36 Договору оренди земельної ділянки від 30.10.2008, уклали цю Додаткову угоду про заміну сторони договору (надалі- «Додаткова угода») до Договору оренди земельної ділянки від 30.10.2008 року про нижченаведене:

Сторони погодилися у Договорі оренди земельної ділянки від 30 жовтня 2008 року, який укладений між Високопільською районною державною адміністрацією (із врахуванням подальшого правонаступництва) та філією «Блакитнянський хлібоприймальний пункт» ТОВ «Нікопольська зернова компанія», відповідно до якого передано у строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення - землі промисловості та іншого призначення, загальною площею 4,1711 га, кадастрові номери :03:002:0001 та :03:002: 0002 , замінити Орендаря з Філія "Блакитнянський хлібоприймальний пункт» ТОВ «Нікопольська зернова компанія» на ТОВ «Рівненський ХПП» та передати ТОВ «Рівненський ХПП» усі права та обов`язки Орендаря за Договором оренди земельної ділянки від 30.10.2008.

Після підписання Сторонами цієї Додаткової угоди ТОВ «Рівненський ХПП» стає стороною (Орендарем) Договору оренди земельної ділянки від 30.10.2008 і є правонаступником Філії «Блакитнянський хлібоприймальний пункт» ТОВ «Нікопольська зернова компанія» відносно його прав та обов`язків за Договором оренди земельної ділянки від 30.10.2008.

Дана Додаткова угода вступає в дію з моменту її підписання Сторонами і скріплення їх підписів печатками та діє до закінчення терміну дії Договору оренди земельної ділянки від 30.10.2008 відповідно до його умов.

Дана Додаткова угода є невід`ємною частиною Договору оренди земельної ділянки від 30.10.2018.».

Суд зазначає, що Договір укладено між Високопільською районною державною адміністрацією як орендодавцем та ТОВ «Нікопольська зернова компанія» як орендарем.

Відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України у чинній редакції обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Так, з урахуванням норм Земельного кодексу України зі змінами позивач звернувся з даним позовом до Херсонської обласної державної адміністрації як до розпорядника земель державної власності за межами населеного пункту про визнання укладеною додаткової угоди до Договору, який, в свою чергу укладено як орендодавцем Високопільською районною державною адміністрацією Херсонської області.

Таким чином, оскільки позивачем не надано доказів заміни сторони орендодавця по Договору, позов про визнання укладеною додаткової угоди до Договору повинен бути пред`явлений в тому числі до Високопільської районної державної адміністрації Херсонської області як сторони Договору.

При цьому, доводи відповідача про те, що земельна ділянка кадастровий номер :03:002:0001 відноситься до земель комунальної власності спростовуються поданими позивачем 22.04.2019 доказами, зокрема, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №164075802 від 18.04.2019.

Крім того, суд зазначає, що згідно з п. 8 Договору, Договір укладено на 10 років, тобто до 24.10.2018.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з даним позовом 29.11.2018, тобто після спливу встановленого п. 8 Договору строку.

Так, відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Разом з тим, позивач зазначав, що враховуючи норми ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», він скористався законним переважним правом на поновлення строку дії Договору оренди: у позивача відсутня заборгованість по сплаті орендних платежів, позивач продовжує користуватися земельними ділянками та використовує їх відповідно до їх цільового призначення; позивач, використовуючи переважне право на укладення Договору, подав лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проектом додаткової угоди. Таким чином, враховуючи норми ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» позивач вважає строк дії Договору оренди земельної ділянки поновленим на тих же умовах і на той же самий строк.

Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

При цьому, частиною 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку (ч.8 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»).

Так, позивач зазначає як про реалізацію його переважного права на поновлення Договору (ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»), так і про його пролонгацію (поновлення) в порядку ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Як встановлено судом, позивач звертався до відповідача з листом від 12.09.2018 №171/09-2018 з пропозицією про поновлення Договору оренди земельної ділянки з тих підстав, що у позивача є переважне право перед іншими особами на укладання договору оренди на новий строк.

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (ч. ч. 1- 5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (ч. 6 цієї норми).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що для застосування положень ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належним чином виконує свої обов`язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення із проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (ч. 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі").

Частиною 6 ст. 33 зазначеного Закону врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору).

При цьому необхідно звернути увагу, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема, у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі.

У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах. Щодо прав та обов`язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною ст. 33 Закону України "Про оренду землі", і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті.

У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк.

Договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у ч. 8 ст. 33 Закону України "Про оренду землі". При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді.

Отже, підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки, передбачені у ч. ч. 1- 5 і ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", не пов`язані одна з іншою.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21.11.2018 у справі №924/97/18.

При цьому, норма ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачає поновлення договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, за принципом мовчазної згоди.

Водночас, на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" пролонгація (поновлення) відбувається автоматично лише при наявності мовчазної згоди.

Мовчазна згода, у даному випадку, обумовлюється конклюдентними діями орендаря щодо подальшого користування земельною ділянкою та відсутністю заперечень з боку орендодавця.

Звернення орендаря в межах строку дії договору оренди землі свідчить про те, що ним ініційовано процедуру поновлення договору оренди на інших умовах із застосуванням порядку, передбаченого частиною 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі", що виключає можливість застосування у спірних правовідносинах частини 6 цієї статті Закону, оскільки зазначеною частиною встановлено інший порядок поновлення договору оренди за принципом мовчазної згоди обох сторін договору. Тобто, поновлення договору оренди земельної ділянки на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" можливе за відсутності звернення орендаря та відсутності заперечень орендодавця щодо продовження землекористування відповідною земельною ділянкою.

Право на укладення додаткової угоди за частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" виникає автоматично зі спливом місячного строку оренди за умови, що орендар не ініціював зміни, а орендодавець не направив заперечень в місячний строк після закінчення строку дії договору.

Таким чином, застосування частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" можливе в разі, якщо Орендарем не ініційовано процедуру поновлення договору та, відповідно укладення додаткової угоди, у відповідності до частини 5 зазначеної статті Закону.

Вчинення орендарем дій, спрямованих на поновлення договору в рамках процедури, передбаченої частиною 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі", виключає у подальшому можливість поновлення договору оренди земельної ділянки на підставі частини 6 зазначеної статті Закону, оскільки в разі не досягнення згоди за вже розпочатою процедурою відповідно до частини 5 зазначеної статті, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Поновлення договору оренди земельної ділянки на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" з укладенням додаткової угоди до нього, можливе в разі, якщо між сторонами не існувало процедури його поновлення на підставі частини 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22.02.2018 у справі №912/686/17.

За наведених обставин, оскільки позивачем ініційовано процедуру поновлення Договору в порядку реалізації переважного права, а поновлення договору оренди земельної ділянки на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" можливе виключно в разі, якщо між сторонами не існувало процедури його поновлення на підставі частини 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі", враховуючи, що позивачем не надано доказів досягнення згоди за вже розпочатою процедурою, доводи позивача про те, що Договір є поновленим на тих же умовах і на той же самий строк не підтверджуються наявними у справі доказами.

З огляду на наведене, за відсутності доказів поновлення договору оренди земельної ділянки, визнання укладеною додаткової угоди до такого договору, строк якого закінчився, є неможливим.

З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський ХПП" в частині визнання укладеною додаткової угоди до Договору в редакції позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 06.06.2019

Суддя Ю.В. Картавцева