ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2019 р. Справа №921/99/18

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Мирутенка О.Л.

суддів: Матущака О.І.

Хабіб М.І.

за участю представників:

від позивача: Чайка П.М. керівник; Калінніков М.О. адвокат, представник за

довіренністю;

від відповідача: Катрук Є.А. адвокат (ордер серії ТР № 054897);

від третьої особи: не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Скородинський цегельний завод», с. Скородинці Чортківського району Тернопільської області

на рішення Господарського суду Тернопільської області від

21.12.2018 (суддя Шумський І.П., повний текст складено 28.12.2018)

у справі № 921/99/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

«Скородинський цегельний завод», с.Скородинці Чортківського району Тернопільської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Серет-Інвест», с. Скородинці Чортківського району Тернопільської області

третя особа, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет

спору на стороні позивача: Тернопільська обласна державна адміністрація,

м. Тернопіль

про припинення ТОВ «Серет-Інвест» права постійного користування земельною ділянкою і визнання недійсним та скасування державного акту на право постійного користування земельною ділянкою

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Скородинський цегельний завод» звернулось з позовом до ТОВ «Серет-Інвест» про припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 15,1500 га яка знаходиться в Тернопільській області, Чортківському районі, с Скородинці, кадастровий номер :01:001:1044; визнання недійсним та скасування державного акту на право постійного користування зазначеною вище земельною ділянкою, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №04.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до статутного капіталу позивача увійшов майновий комплекс (цегельний завод), який належав відповідачу, разом з тим, для користування надрами відповідачем було передано позивачу державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, на якій розташований майновий комплекс, оскільки право постійного користування земельною ділянкою було видано відповідачу, який на момент отримання такого акту був власником майнового комплексу, то у позивача виникла потреба в оформленні відповідних прав на земельну ділянку для обслуговування будівель та споруд і функціонування цегельного заводу. Відповідно до наведеного, позивач звернувся до розпорядника землі - Тернопільської обласної державної адміністрації з проханням надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку для обслуговування майнового комплексу з метою подальшого оформлення права оренди, проте, у такому проханні було відмовлено, оскільки для отримання такого дозволу необхідно нотаріально посвідчену згоду землекористувача на вилучення такої земельної ділянки. У зв`язку з наведеним позивач звернувся до відповідача з претензією стосовно надання нотаріально засвідченої згоди на вилучення земельної ділянки, однак останній повідомив, що відмовляється від виконання вимог претензії, що слугувало позивача звернутись до місцевого господарського суду з відповідними позовними вимогами.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 21.12.2018 провадження у справі щодо вимоги про припинення права постійного користування земельною ділянкою припинено, в задоволенні позову в частині визнання недійсним та скасування державного акту на право постійного користування земельною ділянкою відмовлено.

Рішення суду в частині вимоги позивача про припинення права постійного користування земельною ділянкою мотивоване тим, що у разі набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, що передбачено п. «е» ст. 141 Земельного кодексу України, рішення суду не потребується, оскільки лише ст. 143 цього Кодексу передбачає перелік підстав примусового припинення прав на землю в судовому порядку, який є вичерпним. Суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні також зробив посилання на правовий висновок постанови Верховного Суду від 06.09.2018 у справі № 911/2391/17 та від 17.04.2018 у справі № 9224/689/17, а тому вважає, що спір у цій частині не підлягає вирішенню в господарських судах, а вирішується органами місцевого самоврядування. Щодо вимоги позивача про визнання недійсним та скасування державного акту на право постійного користування земельною ділянкою місцевим судом відмовлено у зв`язку з тим, що рішення на підставі якого було видано державний акт, не визнано недійсним у встановленому законом порядку. Разом з тим, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ № 296463 від 29.01.2009 видано на підставі постанови Чортківського районного суду від 30.10.2007 у справі № 2-а-69/2007.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням суду першої інстанції ТОВ «Скородинський цегельний завод» подано апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу задоволити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити повністю. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції при прийняття оскаржуваного рішення порушено та не правильно застосовано норми процесуального та матеріального права. Зокрема, оскільки існує відмова відповідача у вилученні земельної ділянки то між сторонами існує спір, що повинно вирішуватися лише судом в силу ч.2 ст. 4 ГПК України, а не будь-яким іншим державним органом чи установою.

Щодо відмови судом першої інстанції в іншій частині позовних вимог апелянт зазначає, що оскільки державний акт на право постійного користування спірної земельної ділянки був виданий на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то вимога про визнання недійсним таких рішень на підставі, яких були видані такі акти, чи самі акти на право власності на земельні ділянки, вважаються законним, належним та окремим способом поновлення порушеного права в судовому порядку, про що зазначено в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі № 6-319цс15. Крім того, такий спосіб захисту не суперечить ст. 5 ГПК України.

ТОВ «Серет-Інвест» подано відзив на апеляційну скаргу апелянта, в якому відповідач заперечує доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі зазначивши, що примусове припинення права на земельну ділянку здійснюється в судовому порядку у разі наявності підстав, вказаних у ст. 143 ЗК України, серед яких відсутня така підстава, як набуття іншою особою права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Крім того, відповідач звертає у вагу суду апеляційної інстанції на те, що наданий апелянтом розрахунок потреб площі земельної ділянки для обслуговування комплексу основних, підсобних і допоміжних нежитлових будівель та споруд цегельного заводу що знаходяться на спірній земельній ділянці не відповідають відомостям з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідач також зазначає, що апелянтом не вчинялось жодних дій для оформлення права постійного користування спірною земельною ділянкою та не сплачувався на відміну від відповідача земельний податок, що є недопустимим для добросовісних користувачів земельних ділянок. Щодо вимоги позивача/апелянта про визнання акту недійсним відповідач посилається на те, що для визнання такого акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, відповідно право посвідчене державними актами, є похідними від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, а тому з огляду на приписи ст. 16 ЦК України та ст.152 Земельного кодексу України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватись лише шляхом визнання відповідного державного акту недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку.

Тернопільська обласна державна адміністрація також подала відзив на апеляційну скаргу, в якій підтверджує факт звернення позивача 12.10.2017 з клопотанням про надання дозволу на розроблення технічної документації щодо відновлення в натурі меж спірної земельної ділянки, проте, станом на момент розгляду вказаної заяви спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні відповідача на підставі державного акта на право постійного користування від 29.01.2009 серії ЯЯ № 296463, відповідно до наведеного Тернопільською ОДА було повідомлено позивача про надання нотаріально посвідченої згоди землекористувача про вилучення спірної земельної ділянки.

Присутні в судових засіданнях представники позивача та відповідача підтримали доводи та заперечення, викладені у апеляційній скарзі та відзиві на таку. Окрім цього, представник відповідача на чисельні запитання суду не зміг пояснити реальну причину відмови у наданні добровільної згоди на припинення його права користування земельною ділянкою з огляду на те, що на такій об`єкти нерухомого майна належні йому на праві власності, не залишилися. Основний і єдиний аргумент відповідача та його представника був процедурним, що таке припинення не може відбуватися у судовому порядку, а лише за згодою користувача, проте, коли вона настане і чи настане взагалі, пояснити також не зміг.

З урахуванням доводів та заперечень представників сторін дослідивши усі матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що станом на час розгляду справи в суді, у відповідача (ТОВ «Серет-Інвест») перебуває у постійному користуванні земельна ділянка, яка розташована у с. Скородинці, Чортківського району Тернопільської області площею 15,1500 га, що підтверджується державним актом серії ЯЯ №296463 від 29.01.2009 на право постійного користування земельною ділянкою на підставі постанови Чортківського районного суду від 30.10.2007 у справі №2-а-69/2007 та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 04. На плані меж земельної ділянки, що є додатком до державного акту, зазначено кадастровий номер ділянки - :01:001:1044.

Відповідно до протоколу №3 загальних зборів учасників ТОВ «Серет-Інвест» від 05.08.2016, у зв`язку із виходом ОСОБА_1 зі складу учасників товариства йому вирішено передати у власність, в рахунок належної йому частки у власному капіталі ТОВ «Серет-Інвест», комплекс цегельного заводу по вул. Гесівська,8 в с. Скородинці Чортківського району Тернопільської області.

Згідно з актом приймання передачі майна, що вилучається із статутного капіталу ТОВ «Серет-Інвест» від 10.08.2016, у власність ОСОБА_1 було серед іншого передано і комплекс цегельного заводу.

Названий комплекс належав відповідачу згідно з свідоцтвом про право власності ЯЯЯ НОМЕР_1 від 23.03.2006.

12.08.2016 проведено державну реєстрацію ТОВ «Скородинський цегельний завод», до статутного фонду якого ОСОБА_1 було внесено комплекс цегельного заводу.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Виконавчого комітету Скородинської сільської ради №22 від 01.09.2016, об`єкту нерухомого майна: комплекс ТОВ «Скородинський цегельний завод» присвоєно поштову адресу вул. Гесівська, 12, с. Скородинці Чортківського району Тернопільської області.

З інформаційної довідки та інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 18.08.2016 внесено запис про реєстрацію за позивачем права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 Гесівській АДРЕСА_2 , до якого входять: побутове приміщення під літерою А, загальною площею 295,5 кв.м.; трансформаторна підстанція під літерою Б; склад ПММ; піч кальцева під літерою Є; станція люльочного конвейєра під літерою Ж; піднавіс на вугілля під літерою О; піднавіс на сирець під літерою Г; піднавіс на сирець під літерою Д; піднавіс на сирець під літерою Е; піднавіс на сирець під літерою З; піднавіс на сирець під літерою К; піднавіс на сирець під літерою Л; піднавіс на сирець під літерою М; піднавіс на сирець під літерою Н; піднавіс на сирець під літерою П; піднавіс на сирець під літерою Р; піднавіс на сирець під літерою С; ворота 1; криниця К.

Місцевим судом також встановлено та не заперечується сторонами у справі, що у рішенні Виконкому Скородинської сільської ради №22 від 01.09.2016 та з даних інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна зазначається інше не рухоме майно, однак з`ясувавши наявні обставини судом було встановлено, що на земельній ділянці кадастровий номер - :01:001: НОМЕР_2 , знаходиться лише вищеперераховане нерухоме майно, що належить позивачу в результаті вилучення із статутного капіталу відповідача.

У зв`язку із набуттям позивачем на нерухоме майно (комплекс будівель) права власності, останній 12.10.2017 звернувся до Тернопільської обласної державної адміністрації з листом про надання дозволу на розроблення технічної документації щодо відновлення в натурі меж земельної ділянки площею 15,1500 га кадастровий номер - НОМЕР_3 , за межами населеного пункту с. Скородинці Чортківського району.

У відповіді від 23.10.2017 за №05-5107/15-25 Тернопільською ОДА зазначено, що станом на момент розгляду звернення, земельна ділянка площею 15,1500 га з кадастровим номером :01:001:1044 перебуває на праві постійного користування у ТОВ «Серет-Інвест» (на підставі державного акту на право постійного користування від 29.01.2009 серії ЯЯ №296463). Відтак, з метою отримання дозволу на розроблення технічної документації щодо відновлення в натурі меж земельної ділянки третя особа у справі рекомендувала надати нотаріально засвідчену згоду землекористувача на вилучення такої земельної ділянки.

Постановою Чортківського районного суду від 30.09.2016 у справі № 608/1550/16-а задоволено позов ТОВ «Скородинський цегельний завод» до Скородинської сільської ради, яким визнано протиправною відмову відповідача у надані земельної ділянки кадастровий номер - :01:001:1044 позивачу на праві постійного користування, а також зобов`язано раду надати названу ділянку позивачу на праві постійного користування. Зазначена постанова суду набрала законної сили, проте станом на 21.12.2018 року не виконана.

У зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до відповідача з претензією б/н від 20.11.2017, в якій просив останнього надати нотаріальну згоду на вилучення земельної ділянки площею 15,1500 га з кадастровим номером : НОМЕР_4 : НОМЕР_5 : НОМЕР_2 , з метою переоформлення права користування на неї за ТОВ «Скородинський цегельний завод».

Відповіддю на претензію від 18.12.2017, відповідач відмовив у дачі згоди на вилучення ділянки через проектування на її частині гідровідвалу намули для очистки і поглиблення Скородинського водосховища та через відсутність чітких меж ділянки, на яку претендує позивач. Також повідомлено позивача, що відповідач й надалі сплачує земельний податок за наведену у претензії земельну ділянку.

У зв`язку із відмовою відповідача надати нотаріальну згоду на вилучення земельної ділянки, позивач звернувся до місцевого господарського суду з вимогами про припинення ТОВ «Серет-Інвест» права постійного користування земельною ділянкою, визнання недійсним та скасування державного акту на право постійного користування земельною ділянкою.

З огляду на такі вимоги, вимога позивача про припинення права постійного користування відповідачем, обгрунтовується ч.ч. 1, 2 ст. 120 та п-п «е» ст. 141 Земельного Кодексу України у зв`язку з відчуженням майна, яке знаходиться на спірній земельній ділянці, попередній користувач припинив своє право користування цією земельною ділянкою, а до позивача перейшло право користування такою земельною ділянкою на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Як уже було зазначено вище, комплекс будівель (надалі майно) було вилучено із статутного капіталу ТОВ «Серет-Інвест» у зв`язку із виходом ОСОБА_1 зі складу учасників товариства та перейшло до статутного капіталу позивача та 12.08.2016 проведено державну реєстрацію майна за ТОВ «Скородинський цегельний завод».

До відносин, пов`язаних з переходом права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться житловий будинок, будівля, споруда, до особи, що набула права власності на відповідне нерухоме майно, у тому числі стосовно розміру такої земельної ділянки, застосовується законодавство, що діяло на час переходу права власності на житловий будинок, будівлю, споруду.

Відповідно до ч.1 ст. 120 Земельного Кодексу України у редакції, чинній на час реєстрації права власності (10.08.2016), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Крім того, відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 141 Земельного Кодексу України передбачено вичерпний перелік підстав припинення прав користування земельною ділянкою, якими є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Також ст. 143 такого ж Кодексу передбачено примусове припинення прав на земельну ділянку, яке здійснюється у судовому порядку у разі:

а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі;

в) конфіскації земельної ділянки;

г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності;

ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки;

д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Статтею 142 Земельного кодексу України передбачено порядок вилучення земельної ділянки у разі добровільної відмова користувача, яка згідно ч.1 здійснюється виключно на підставі його заяви.

Таким чином, оскільки між сторонами виник спір про припинення права цивільного, тобто права користування земельною ділянкою, такий спір повинен в силу ст. 20 ГПК України за предметною та суб`єктною юрисдикцією повинен розглядатися саме господарським судом.

Разом з тим, існуючі у судовій практиці теоретичні припущення, що в силу названої вище ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі переходу права власності на об`єкт нерухомого майна, до нового власника автоматично переходить таке існуюче у попереднього власника право землекористування, не може бути застосоване на практиці, оскільки в силу названих вище норм Земельного кодексу України, новий власник нерухомого майна повинен вчинити ряд спільних (взаємопогоджених) дій із власником землі для подальшої державної реєстрації такого права (виникнення права в силу ст.ст. 125, 126 зазначеного Кодексу) на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 5 ч.1 ст. 23 якого передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, тобто, попереднє речове право на ту ж земельну ділянку не припинене.

Окрім цього, оскільки щодо можливого припинення чи неприпинення права користування землею, як уже зазначалося, існує спір не тільки між позивачем і відповідачем, а і розпорядником землі (третьою особою), реалізація декларативного (не реального) припиненого права постійного землекористування не надає змоги реалізувати наступне оформлення права на таку землю новому власнику об`єктів нерухомого майна, врегулювання спору у даних правовідносинах без його судового вирішення, зважаючи також на відсутність повноважень з цього приводу органів влади чи місцевого самоврядування як розпорядників землі, на переконання суду апеляційної інстанції, неможливе.

Посилання суду першої інстанції є помилковим на постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 924/689/17 у якій зазначено, що за наявності підстав, передбачених п. «д» ст. 141 Земельного кодексу України, припинення права користування земельною ділянкою проводиться у загальному порядку за рішенням компетентного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування.

У вказаній постанові досліджувалися обставини із іншим предметом спору визнання рішення органу місцевого самоврядування, яким припинено право постійного користування без згоди землекористувача, недійсним, і у такій справі не надавалася оцінка правовідносинам в ракурсі ч.1 ст. 142 Земельного кодексу України, а також з огляду на те, що підставою такого припинення була систематична несплата користувачем земельної ділянки земельного податку або орендної плати, а не припинення внаслідок переходу права власності на об`єкт нерухомого майна.

Окрім цього, посилання суду першої інстанції також і на іншу постанову Верховного Суду від 06.09.2018 у справі № 911/2391/17 як на підставу закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо припинення права постійного користування землею, оскільки такою постановою суду касаційної інстанції не остаточно вирішено спір щодо припинення права на землю, а скасовано судові рішення попередніх судових інстанцій і справу повернуто на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що розгляд справи в частині припинення права постійного користування земельною ділянкою не підлягає вирішенню за правилами господарського судочинства, тому таке судове рішення у цій частині підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про задоволенні позовних вимог як таких, що обгрунтовані чинним законодавством, а порушене право підлягає захисту саме у вищезазначений законом спосіб - припинення права відповідача.

Окрім цього, ухвалюючи судове рішення, судом першої інстанції також допущено порушення ч.2 ст. 231 ГПК України, оскільки закриваючи провадження у справі на підставі п.1 ч.1 цієї ж статті, суд не роз`яснив позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Що стосується вимог позивач про скасування державного акту на право постійного користування, то така вимога також підлягає задоволенню з урахуванням того, що в силу ч. 2 ст. 5 ГПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Також, судом апеляційної інстанції враховується, що така позовна вимога нерозривно пов`язана наслідками із первинною вимогою про припинення права, яке таким документом посвідчене та може надавати право відповідачу безперешкодно скористатися (реалізувати) таке право не в інтересах позивача, лише якому таке право згідно закону повинно належати.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача про скасування державного акту права постійного землекористування ТОВ «Серет-Інвест» серії ЯЯ №296463 від 29.01.2009 на майбутнє.

Разом з тим, суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним державного акту про право постійного землекористування землею, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, з огляду на те, що в силу ст. 21 ЦК України та ч.1 ст. 155 Земельного кодексу України, підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного на момент його прийняття законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Як зазначалося, оскаржуваний позивачем державний акт на право постійного користування земельною ділянкою виданий на виконання постанови Чортківського районного суду від 30.10.2007 у справі №2-а-69/2007, яка є чинною і не скасована у встановленому законодавством порядку.

Окрім цього враховується, що право посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, а тому з огляду на приписи ст. ст.16 ЦК України та статті 152 Земельного кодексу України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акта недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку.

Вірно також судом першої інстанції зроблено висновок, що позивачем не доведено належними і достовірними доказами та зазначено в чому полягає невідповідність оскаржуваного Державного акту вимогам чинного на момент його прийняття вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який його видав.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оспорюване рішення місцевого господарського суду необхідно скасувати в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про припинення права постійного користування земельною ділянкою та в частині скасування на майбутнє державного акту на постійне землекористування та відповідно прийняти нове рішення, яким позовні вимоги у цій частині задовольнити.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням зазначеного вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність стягнення судового збору за подання апеляційної скарги з відповідача на користь позивача, оскільки судом першої інстанції під час постановлення ухвали у цій справі від 28.03.2018 про залишення позову без руху фактично об`єднано у одну позовну вимоги скасування та визнання недійним акту постійного землекористування та визначено її оплату судовим збором у розмірі одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 271, 275, 277, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу позивача задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області у справі № 921/99/18 від 21.12.2018 в частині закриття провадження у справі щодо визнання припиненим права постійного користування землею та в частині відмови у позові щодо скасування державного акту на право постійного землекористування, скасувати і у цій частині прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Визнати припиненим право ТОВ «Серет-Інвест» постійного користування земельною ділянкою площею 15,1500 га яка знаходиться в Тернопільській області Чортківського району у с. Скородинці, кадастровий номер :01:001:1044 та яке посвідчувалося Державним актом права постійно користування землею від 29.01.2009 серії ЯЯ № 296463.

Скасувати Державний акт права постійно користування землею ТОВ «Серет-Інвест» від 29.01.2009 серії ЯЯ № 296463.

У решта частині відмови у визнанні недійсним Державного акту права постійно користування землею від 29.01.2009 серії ЯЯ № 296463, оскаржуване рішення залишити без змін.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальність «Серет-Інвест» (48513, с.Скородинці вул. Гесівська,8 Чортківського району Тернопільської області, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Скородинський цегельний завод» (48513, с.Скородинці вул. Гесівська,12 Чортківського району Тернопільської області, ) суму 3 524,00 грн. сплаченого судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції та суму 5 286,00 грн. витрат по сплаті судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Господарському суду Тернопільської області на виконання постанови суду апеляційної інстанції видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо або через Західний апеляційний господарський суд до Верховного Суду (п.17.5 Перехідних положень ГПК України).

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з окремою думкою головуючого судді Мирутенка О.Л.

Головуючий суддя О.Л. Мирутенко

Судді О.І. Матущак

М.І. Хабіб