РІШЕННЯ

Іменем України

13 червня 2019 року м. Чернігів

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т. Г.

за участю секретаря судового засідання Хіловської І. Д.

розглянуто у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу №927/174/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ДУНАЄВЕЦЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД», адреса для кореспонденції, вул. Сім`ї Сосніних, 3, м. Київ, 03134

до відповідача: Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «КОЛОС», адреса місцезнаходження: вул. Незалежності, 103, м. Остер, Козелецький район, Чернігівська область, 17044

про стягнення 517461грн.08коп.

у присутності представників сторін:

від позивача: Жданкіної Л.К. адвоката (довіреність б/н від 23.04.2019)

від відповідача: Паламарчука О.М. адвоката (ордер серії КС №491274 від 15.03.2019).

Рішення ухвалюється після перерви, оголошеної в судовому засіданні на підставі ч.2 ст.216 Господарського процесуального кодексу України, з 27.05.2019 по 13.06.2019.

В судовому засіданні 13.06.2019 на підставі ч.1 ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 317500грн.00коп. боргу, 28435грн.08коп. пені, нарахованої за період з 03.10.2017 по 03.10.2018, 114056грн.44коп. процентів за користування чужими грошовими коштами, нарахованими за період з 03.10.2017 по 13.02.2019, 44447грн.71коп. втрат внаслідок інфляційних процесів, нарахованих за період з жовтня 2017 року по січень 2019 року, та 13021грн.85коп. трьох процентів річних, нарахованих за період з 03.10.2017 по 13.02.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до договору №250717 від 25.07.2017 позивач взяв на себе зобов`язання поставити відповідачу обладнання для встановлення зерносушильного комплексу, здійснити його монтаж та виконати пусконалагоджувальні роботи загальною вартістю 3827500грн.00коп. За твердженням позивача, на виконання договору ним по видатковій накладній №КК-0000116 від 07.12.2017 передано відповідачу обладнання в розібраному вигляді, що також підтверджується товарно-транспортними накладними №44 від 06.09.2017, №60 від 05.10.2017, №66 від 28.10.2017, та виконано в період з жовтня по грудень 2017 року монтажні роботи, що підтверджується актом здачі-прийняття робіт №КК-0000023 від 15.12.2017.

При цьому позивач стверджує, що був готовий приступити до завершальної стадії - виконати пусконалагоджувальні роботи та провести навчання персоналу відповідача роботі на зерносушильному обладнанні, однак, незважаючи на неодноразові намагання позивача, проведення пробного запуску було неможливим через те, що відповідач не надав технології сушіння зерна, не забезпечив зерна в необхідній кількості для перевірки правильної роботи комплексу в тестовому режимі та подачі газу, оскільки зафіксовано пломбування газової мережі, допустив підключення шафи керування до тимчасового електроспоживання, що виключало безпечне та повноцінне керування інфраструктурою комплексу.

На думку позивача, пробний запуск був проведений відповідачем самостійно з метою порушення умов договору, а саме шляхом односторонньої зміни взятого на себе обов`язку зі сплати 5-го платежу.

Позивач зазначає, що умовами договору передбачено графік оплат: І. 1170000грн.0коп.; ІІ. 1170000,0грн. через 30 днів після І оплати; ІІІ. 1170000грн.0коп. через 55 днів після І оплати; ІV. 158750,0грн. через 60 днів після І оплати, однак перед монтажем; V. 158750,0грн. протягом 2-3 днів після наладки обладнання та пробного сушіння.

За повідомленням позивача, загальна сума сплачених відповідачем коштів становить 3510000,00грн. та фактично оплати відповідачем було здійснено таким чином: І. 31.07.2017 500000,00грн.; 04.08.2017р. 670000,00грн. разом = 1170000,0грн.; 04.09.2,00грн.; ІІІ. 28.09.2017 900000,00грн.; 02.10.2017 270000,00грн. разом = 1170000,00грн.

Позивач стверджує, що відповідач порушив обов`язок зі сплати 4-го та 5-го платежів, які повинен був здійснити відповідно протягом 60-ти днів після І-ої оплати перед монтажем, тобто 03.10.2017, оскільки перший платіж проведено 04.08.2017) та протягом 2-3 днів після наладки і пробного сушіння, тобто 25.12.2017 (22.12.2017 + 3 дні = 25.12.2017).

Оскільки у встановлені договором строки відповідач з позивачем не розрахувався, тому за відповідачем рахується борг в заявленому до стягнення розмірі, який він і просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також застосувати до останнього передбачені договором та законом заходи відповідальності за прострочення оплати у вигляді стягнення пені, процентів за користування чужими грошовими коштами, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Відповідач у відзиві не визнає позовні вимоги в повному обсязі та зазначає, що самим позивачем порушено умови договору щодо строку поставки обладнання. Так відповідач стверджує, що граничною датою поставки обладнання є 03 жовтня 2017 року, однак позивач передавав обладнання зернової сушарки «Дунаєвчанка 7» починаючи із вересня по грудень 2017 року на підставі товарно-транспортних накладних від 06.09.2017, від 05.10.2017, від 28.10.2017 та експрес-накладних ТОВ «НОВА ПОШТА» від 11.12.2017, 22.11.2017, 07.12.2017, 09.12.2017. За повідомленням відповідача, за даними поставками позивачем було надано відповідачеві видаткову накладну №КК-0000116 від 07.12.2017. Відповідач стверджує, що позивач не передав відповідачу технічну документацію, сертифікати якості, інструкції з експлуатації обладнання у момент передачі обладнання та по даний час.

Відповідач вказує, що позивач порушив строки монтажу обладнання, обумовлені п.3.7. договору, оскільки позивач зобов`язаний був здійснити монтаж протягом 12-15 днів, а фактично монтажні роботи розпочались у жовтні та тривали протягом листопада і по 25 грудня 2017 року, неодноразово припинялись та відновлювались по мірі поставки обладнання. Відповідач стверджує, що позивач неналежним чином виконав зобов`язання з монтажу обладнання, допустивши суттєві недоліки, що унеможливило пуск, наладку та експлуатацію зернової сушарки, а неодноразові звернення відповідача з вимогами передати документи на поставлене обладнання зернової сушарки та усунути недоліки, допущені під час монтажу, позивач проігнорував.

Зокрема відповідач зазначає, що 05.01.2018 комісією у складі трьох осіб було здійснено огляд змонтованої зернової сушарки «Дунаєвчанка 7» про, що складено відповідний акт, у результаті чого виявленні такі недоліки: - двигун потужністю 15кВт був у несправному стані; - стрічка норії подачі сирого зерна в сушарку встановлена невірно, була перекручена, що унеможливлювало її роботу; у завальній ямі було відсутнє регулювання подачі зерна; не встановлено програмного забезпечення; на вигрузній норії сухого зерна встановлений мотор-редуктор потужністю 2,2кВТ замість мотора-редуктора потужністю 4кВт.

Відповідач повідомляє, що оскільки позивач постійно порушував зобов`язання за договором від дня його укладення та у продовж 14 місячного строку не виконував належним чином зобов`язання, до налагоджувальних робіт та навчання персоналу взагалі не приступив, відповідач керуючись ч.2 та ч.3 ст.849 Цивільного кодексу України відмовився від договору, надіславши позивачу листа №170 від 26.12.2018, який отриманий ним 14.01.2019. В зв`язку з цим відповідач стверджує, що на підставі ч.3 ст.849 Цивільного кодексу України він звільняється від оплати за невиконані зобов`язання.

Відповідач також вказує, що твердження позивача про те, що він неодноразово намагався виконати пусконалагоджувальні роботи, однак пусконалагоджувальні роботи не були проведенні з вини відповідача та твердження позивача про те, що пробний пуск був проведений відповідачем самостійно не відповідають дійсності. За повідомленням відповідача, станом на сьогодні зернова сушарка Дунаївчанка 7 залишається не введеною в експлуатацію.

Відповідач також заперечує факт підписання акту здачі-прийняття монтажних робіт №КК-0000023 від 15.12.2017, та стверджує, що жодних актів із позивачем не підписував, оскільки має претензії щодо якості монтажних робіт.

Відповідач стверджує, що розрахунок пені не відповідає умовам договору та чинному законодавству, оскільки нарахування пені здійснено поза межами шестимісячного строку без врахування спеціальної позовної давності до вимог про стягнення пені в один рік, а також нарахування пені в розмірі облікової ставки НБУ суперечить п.6.2. договору. Нарахування трьох процентів річних, інфляційних втрат та пені по четвертій оплаті з 03.10.2017, на думку відповідача, є некоректним, оскільки має здійснюватися з 31.10.2017. Нарахування трьох процентів річних, інфляційних втрат та пені на п`яту оплату, на думку відповідача, є взагалі безпідставним, оскільки на підставі ч.3 ст.849 Цивільного кодексу України відповідач звільняється від оплати за невиконанні роботи.

19 березня 2019 року відповідачем подано заяву про застосування спеціальної позовної давності до вимоги позивача про стягнення пені.

Позивач у відповіді на відзив стверджує, що відзив є необґрунтованим, не містить положень, доказів, обґрунтувань, які б спростовували вимоги позивача. Позивач вказує, що твердження позивача про порушення строків поставки є хибним, оскільки поставка здійснювалась в рамках договірних строків із врахуванням застережень, пов`язаних з фактичною оплатою. Так умовами договору поставки передбачено, що позивач поставляє обладнання протягом 60 днів після проведення І-ї оплати, а перший платіж проведений відповідачем 04.08.2017. При цьому позивач зазначає, що договір передбачає можливість як дострокової поставки так і поставки частинами, та надає право позивачу затримати відвантаження обладнання при порушенні покупцем графіку платежів. Позивач також спростовує твердження відповідача про неналежне виконання зобов`язання по монтажу, оскільки позиція відповідача ґрунтується на власному внутрішньому документі акті від 05.01.2018, в свою чергу сторонами комісійно не було зафіксовано жодного випадку неналежної якості поставленого товару, його виходу з ладу чи відсутність того рівня продуктивності, що не відповідала заявленим характеристикам. Зауваження відповідача, на думку позивача, слід трактувати як одностороннє бачення та припущення, що не має жодного належним чином документально зафіксованого факту виявлених недоліків, а внутрішній документ відповідача (акт від 05.01.2018) не містить висновків експертів чи інших спеціалістів, які володіють відповідними навиками, технічним спорядженням чи спеціальними знаннями, за допомогою яких були проведені відповідні дослідження чи комплексний аналіз роботи усіх агрегатів зерносушильного комплексу чи окремих його складових.

Відповідач в запереченнях на відповідь на відзив вказує, що позивач не спростовує факту виготовлення та поставки обладнання з порушенням строків, обумовлених договором, не навів жодного порушення відповідачем зобов`язань за договором, яке б надавало право позивачеві відступити від строків виготовлення та поставки обладнання, зазначених у п.2.1. договору. Крім того, відповідач стверджує, що він повністю забезпечив підвід і подачу газу у відповідності із вимогами договору, а твердження позивача, що виконати зобов`язання з пуску зернової сушарки «Дунаєвчанка 7» та навчання персоналу він не зміг у зв`язку з тим, що відповідач не забезпечив подачі газу спростовується доказами наданими самим же позивачем, а саме доповідною службовою запискою Бордоноса ОСОБА_1 . від 25.11.2017, у якій останній зазначає, що зернова сушарка «Дунаєвчанка 7» повністю готова для проведення пробного запуску. Також відповідач вказує, що електромонтажні роботи виконував позивач і він же сам стверджує, що у зв`язку із встановленням ним же тимчасового електричного кабелю до шафи керування він не зміг здійснити запуск обладнання.

24 квітня 2019 року, до початку підготовчого засідання, позивачем подано клопотання про проведення процедури врегулювання спору за участю судді.

Відповідач проти задоволення заяви позивача про проведення процедури врегулювання спору за участю судді заперечував.

24 квітня 2019 року судом постановлено протокольну ухвалу про відхилення заяви позивача щодо проведення процедури врегулювання спору за участю судді в зв`язку з відсутністю згоди відповідача на застосування такої процедури.

В судовому засіданні позивачем заявлено усне клопотання про поновлення строку для подачі заяви свідка ОСОБА_2 від 08.04.2019.

Ухвалою від 24.04.2019 заяву позивача про поновлення строку подання доказу заяви свідка ОСОБА_2 , задоволено та поновлено позивачу строк подання доказу заяви свідка ОСОБА_2 від 08.04.2019, яка подана позивачем разом з відповіддю на відзив на позов від 09.04.2019.

24 квітня 2019 року судом постановлено протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів.

20 травня 2019 року позивачем подано клопотання №23 віл 17.05.2019 про відновлення строку на подання письмових доказів, що мають значення для розгляду справи, а саме: фото фіксації процесу монтажу обладнання, копії дипломів про технічну освіту спеціалістів, копії посвідчень членів бригади з монтажу, копію ліцензії ДАБІ від 29.06.2017, копії посадової інструкції. До клопотання додано докази, строк подання яких позивач просив відновити.

Клопотання з доданими документами залучено судом до матеріалів справи, разом з тим ухвалою суду від 20.05.2019 судом відмовлено позивачу у поновленні пропущеного процесуального строку для подання доказів строк подання доказів.

В зв`язку з цим додані до клопотання №23 від 17.05.2019 докази не приймаються судом до розгляду.

20 травня 2019 року судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 27.05.2019 на 15год.30хв.

В судовому засіданні по розгляду по суті справи, яке відбулось 27.05.2019 о 15год.30хв., оголошено перерву до 13.06.2019 до 11год.00хв. Рішення ухвалюється судом після оголошеної перерви.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши в ході розгляду справи по суті пояснення та доводи сторін, з`ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх доказами, суд ВСТАНОВИВ:

25 липня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ДУНАЄВЕЦЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» (позивач у справі, продавець за договором) та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством «КОЛОС» (відповідач у справі, покупець за договором) укладено договір №250717 (далі по тексту договір), за умовами якого позивач зобов`язався поставити, а відповідач прийняти обладнання для встановлення зерносушильного комплексу в комплектації згідно специфікації №1, а також його монтаж та пусконаладку.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії примірника специфікації №1 від 25.07.2017, підписаної сторонами та скріпленої печатками сторін, предметом поставки є зернова сушарка Дунаєвчанка 7 з теплогенератором під природний газ на 2200кВт 1компл.

Відповідно до п.1 специфікації №1 від 25.07.2017 вартість обладнання: 3454500грн., в тому числі ПДВ 20%: 575750,00грн.; вартість монтажу та наладки обладнання: 373000,00грн. в тому числі ПДВ 20%: 62166,67грн.; загальна вартість: 3827500,00грн. в тому числі ПДВ 20%: 637916,67грн.

В розділі 2 договору сторони узгодили умови поставки та встановили, що термін поставки комплекту обладнання, що вказане в специфікації №1: 60 днів з моменту 1-ї оплати, дострокова поставка та поставка частинами допускається (п.2.1.) Базис поставки обладнання: EXM Дунаївці, територія «Дунаєвецького ливарно-механічного заводу», з послугою навантаження (п.2.2.). Навантажувальні роботи виконує продавець, розвантаження обладнання виконує покупець біля площадки монтажу та бере його на зберігання до початку монтажу (п.2.3.). Обладнання поставляється в розібраному вигляді в монтажних елементах (п.2.4.). Документи, що супроводжують обладнання: - товарно-транспортна накладна (п.2.5.). Право власності на обладнання переходить до покупця після підписання сторонами акту прийому-передачі (п.2.6.). У разі порушення покупцем графіка платежів, продавець затримує відвантаження обладнання (п.2.7.).

В розділі 3 договору сторони узгодили умови проектування, монтажу та пусконаладки обладнання та домовились, що після отримання авансової оплати продавець в термін до 7 днів надає покупцю: - технічну документацію на газове обладнання, що буде поставлятися; - необхідну технічну інформацію на обладнання для виготовлення проектної документації (п.3.1.). Покупець замовляє та виготовляє проектну документацію на встановлення зерносушильного комплексу (п.3.2.). До початку монтажних робіт покупець зобов`язаний отримати всі дозволи, необхідні для установки предмета договору, підготувати необхідне, узгоджене сторонами електрообладнання та обладнання, пов`язане в технологічній схемі з зерносушильним комплексом (п.3.3.). Перед початком монтажних робіт покупець зобов`язаний власними силами і за свій рахунок, відповідно до проектно-технічної документації, підготувати майданчик для монтажу зерносушильного комплексу, провести всі необхідні земляні, фундаментальні, будівельні роботи, здійснити підведення електроенергії і забезпечити необхідну кількість палива (п.3.4.). Монтаж предмета договору не може бути початий до моменту надання покупцем акту приймання-здачі робіт з облаштування фундаментів у відповідності з проектом та чинними будівельними нормами (ДБН) (п.3.5.).

За 10 днів до початку монтажних робіт покупець інформує продавця про готовність об`єкта до здійснення цих робіт і відповідність виконання фундаментів майданчика монтажу з проектною документацією. Продавець зобов`язаний приступити до виконання монтажних робіт в узгоджений термін при виконанні умов пункту 3.2.1. (п.3.6.). Сторони погодили, що роботи з монтажу та налагодженні обладнання, навчання персоналу покупця триватимуть 15-20 календарних днів. Безпосередньо монтаж 12-15 днів, наладка та навчання персоналу покупця 3-4 дні. Роботи виконуються у світлий час доби. При несприятливих погодних умовах (сильний вітер, дощ та ін.) монтажні роботи припиняються і термін виконання збільшується (п.3.7.).

Покупець власними силами і за свій рахунок у призначений продавцем термін зобов`язується: надати підйомний автокран і монтажну вишку; здійснити підведення вхідного кабелю електропостачання до шаф управління; забезпечити вільний під`їзд до фундаментів і майданчику; на час усіх робіт забезпечити безперебійне електропостачання об`єкту; провести прибирання і всі будівельні роботи, необхідні для правильної роботи обладнання; забезпечити наявність електрозварювального устаткування; підготувати та забезпечити наявність майстрів-сушильників у кількості 1-2 людини, які братимуть участь у налагодженні, будуть проходити навчання і надалі експлуатувати зерносушильний комплекс (п.3.9.).

Покупець сповіщає продавцю про виконання умов, передбачених у п.2.1.-2.3. цього договору, необхідних для початка монтажних робіт (п.3.10.). Будівельні, фундаментні та монтажні роботи виконуються згідно норм, прийнятих в Україні (п.3.11.). На час наладки обладнання і навчання персоналу, покупець надає за свій рахунок зерно в кількості, необхідній для перевірки правильної роботи зерносушильного комплексу, а також необхідну кількість потрібного палива. Під час виконання наладки продавець навчає відповідальний персонал покупця роботі на зерносушильному комплексі (п.3.12.). В цілях безпеки, до навчання персоналу покупцю забороняється запуск, випробування та експлуатація об`єкту (п.3.13.). По закінченню монтажу, налагодження та навчання персоналу, сторони підписують приймально-здавальний акт про виконання робіт (п.3.14.).

В розділі 5 договору сторони узгодили вартість договору та порядок здійснення платежів та встановили, що вартість обладнання згідно специфікації №1 становить 3827500,00грн., в тому числі ПДВ 20%: 637916,50грн. (що прирівнюється до 146508.30 доларів США по курсу 26,1248 гривень за 1 долар) (п.5.1.). Графік оплат за обладнання: 1-ша оплата 1170000,00грн.; 2-га оплата 1170000,00грн. через 30 днів після 1-ї; 3-тя оплата 1170000,00грн. через 55 днів після 1-ї; 4-та оплата 158750,00грн. через 60 днів після 1-ї перед монтажем; 5-та оплата 158750,00грн. протягом 2-3 днів після наладки обладнання та пробної сушки (п.5.2.). Моментом оплати вважається момент зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця (п.5.5.).

Відповідно до п.8.3. договору термін дії договору встановлюється з дня підписання договору і діє до « 31» грудня 2017р., а в частині фінансових розрахунків і гарантійних зобов`язань до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Як вбачається з наданої до матеріалів справи копії примірника договору №250717 від 25.07.2017, договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками, що свідчить про набрання ним чинності.

Доказів розірвання або визнання недійсним вказаного договору в судовому порядку на час розгляду даної справи сторонами не надано, а тому в силу ст.629 Цивільного кодексу України договір №250717 від 25.07.2017 є обов`язковим для виконання сторонами.

25 липня 2017 року сторонами складено Специфікацію №1 до Договору №250717 від 25.07.2017, в якій наведений перелік елементів обладнання комплекту зернової сушарки Дунаєвчанка7 з теплогенератом під природний газ на 2200кВт.

Крім того в специфікації визначено вартість обладнання: 3454500,00грн., в тому числі ПДВ 20%: 575750,00, та вартість монтажу і наладки обладнання: 373000,00грн., в тому числі ПДВ 20%: 62166,67грн. Загальна вартість становить 3827500,00грн., в тому числі ПДВ 20%: 637916,67грн.

Специфікацію підписано сторонами та скріплено їх печатками.

Здійснюючи правову кваліфікацію спірних відносин та визначаючи норму права, яка підлягає застосуванню при вирішенні спору, суд виходить з такого:

Аналіз змісту та суб`єктного складу договору свідчить, що у зв`язку з його укладенням між сторонами виникли правовідносини поставки, які регулюються нормами §1 глави 30 Господарського кодексу України та §3 глави 54 Цивільного кодексу України.

За змістом ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Крім того, відповідно до ст.875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічно-го переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

За змістом ч.2 ст.628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Отже, аналіз змісту укладеного між сторонами договору №250717 від 25.07.2017 свідчить, що за своєю правовою природою цей договір є змішаним та містить елементи договору поставки та будівельного підряду, оскільки його предметом є як оплатна передача обладнання для зерносушильного комплексу, так і виконання відповідно до проектно-технічної документації монтажу зерносушильного комплексу та пусконалагоджувальних робіт.

Крім того, суд приймає до уваги, що відповідно до ч.6 ст.265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналіз договору свідчить, що в ньому відсутні будь-які застереження щодо застосування до правовідносин, які виникли між сторонами у зв`язку з його укладенням, положень про купівлю-продаж, а тому судом при вирішенні даного спору застосовуються також норми чинного законодавства, які регулюють відносини купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом вище в п.5.2. договору сторони узгодили наступний графік оплати: 1-ша оплата 1 170 000,00грн.; 2-га оплата 1 170 000,00грн. через 30 днів після 1-ї; 3-тя оплата 1 170 000,00грн. через 55 днів після 1-ї; 4-та оплата 158 750,00грн. через 60 днів після 1-ї перед монтажем; 5-та оплата 158 750,00грн. протягом 2-3 днів після наладки обладнання та пробної сушки.

Відповідно до ст.251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

В силу ч.1 ст.252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Як свідчать умови договору, здійснення відповідачем першого платежу не прив`язувалось до будь-яких термінів, строків або подій.

Факт здійснення відповідачем оплати першої черги підтверджується банківськими виписками з рахунку відповідача за 31.07.2017 сплачено 500 000грн. (а.с.143,144), та банківською випискою з рахунку відповідача за 04.08.2017 сплачено 670 000грн. (а.с.145).

Відтак суд доходить висновку, що перший платіж здійснений відповідачем в повній сумі 04.08.2017, а тому, враховуючи умови п.5.2. та порядок обчислення строків, встановлений у ч.1 ст.253, ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України, відповідач мав здійснити другий платіж у строк до 04.09.2017 включно (оскільки останній день строк 03.09. припадає на вихідний день неділю), третій платіж - до 28.09.2017 включно, четвертий платіж до 03.10.2017 включно, але перед монтажем, а здійснення п`ятого платежу залежало від наладки обладнання та проведення пробної сушки позивачем.

За повідомленням позивача відповідач фактично здійснив оплату таким чином: І. 31.07.2017 500 000,00грн.; 04.08.2017р. 670 000,00грн. разом = 1 170 000,00грн.; 04.09.2017 1 170 000,00грн.; ІІІ. 28.09.2017 900 000,00грн.; 02.10.2017 270 000,00грн. разом = 1 170 000,00грн.

Про факт сплати відповідачем грошових коштів в сумі 1170000грн. по другій черзі оплати, та 1170000грн. по третій черзі оплати позивач зазначає в позовній заяві, а також вказану обставину підтверджено представником позивача в ході розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.1 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відтак, оскільки обставина сплати відповідачем платежів, які належало сплатити в межах другої та третьої черг платежів, позивачем добровільно визнається, а тому вказана обставина звільняється від доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідачем належним чином виконано зобов`язання по сплаті грошових коштів першої та другої черги, сплата третього платежу проведена з порушенням строку на 3 дні.

Відповідно до п.2.1. договору обладнання, вказане в специфікації №1, має бути поставлено протягом 60 днів з моменту першої оплати.

Враховуючи порядок обчислення перебігу та закінчення строків, встановлених статтями 253, 254 Цивільного кодексу України, оскільки сума першого платежу повністю сплачена відповідачем 04.08.2017, тому позивач зобов`язаний був поставити весь комплект обладнання зерносушарки до 03.10.2017 включно.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач здійснював поставку обладнання частинами, починаючи з 06.09.2017, що підтверджується наданими позивачем копіями товарно-транспортних накладних №44 від 06.09.2017, №60 від 05.10.2017, №66 від 28.10.2017, а також копіями наданих відповідачем експрес-накладних № 5930 від 11.11.2017, № 5453 від 07.12.2017, № 9253 від 21.11.2017, № 0282 від 09.12.2017, що не заперечується жодною із сторін.

Проте, видаткова накладна № КК-0000116, яка свідчить про передачу зернової сушарки Дунаєвчанка-7 загальною вартістю 3454500грн., підписана сторонами та засвідчена відбитками печаток сторін лише 07.12.2017.

Отже, суд доходить висновку, що фактично обладнання було поставлено позивачем лише 07.12.2017, а не 03.10.2017, як встановлено п.2.1. договору. Відтак позивач виконав свої зобов`язання з порушенням встановленого договором строку.

Суд приймає до уваги, що в п.2.1. договору передбачено можливість поставки обладнання достроково або частинами. Але при цьому суд враховує, що поставка частинами мала відбутися саме у встановлений договором строк до 03.10.2017 включно, оскільки договором не передбачається можливість поставки обладнання частинами поза межами цього строку.

В зв`язку з цим судом не приймаються до уваги посилання позивача, викладені у відповіді на відзив, на п.2.1. як на підставу можливості поставки обладнання частинами після 03.10.2017.

В п.5.1. договору сторонами передбачено, що вартість обладнання згідно зі специфікацією №1 становить 3827500грн., в тому числі ПДВ 20%: 637916,50грн.

Як вбачається із специфікації №1 від 25.07.2017 до договору №250717 від 25.07.2017, сторонами визначено окремо вартість обладнання 3 454 500грн., та вартість монтажу і наладки обладнання 373 000грн., що складає загальну вартість 3 827 500грн.

Загальна сума, сплачена відповідачем у період з 31.07.2017 по 02.10.2017, становить 3510000грн. Відтак, суд доходить висновку, що відповідачем 02.10.2017 повністю сплачено вартість обладнання. Залишок сплаченої відповідачем суми після оплати обладнання становить 55500грн.

За таких обставин, відповідачем виконано зобов`язання по сплаті вартості обладнання.

Відповідачем не надано суду доказів здійснення платежу четвертої черги в сумі 158750,00грн., який відповідач мав здійснити до 03.10.2017 включно. Також не надано суду доказів проведення відповідачем платежу в сумі 158750,00грн.

Всього відповідачем не сплачено 317500грн., яку позивач й просить стягнути з відповідача.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт оплати відповідачем вартості обладнання, суд доходить висновку, що заявлена до стягнення сума є сумою, яку відповідач мав сплатити за монтаж та наладку обладнання.

З огляду на вищевикладене, до спірних правовідносин судом застосовуються умови договору щодо підряду та положення чинного законодавства, які регулюють відносини будівельного підряду.

Відповідно до ст. 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

Згідно з ч.4 ст. 879 Цивільного кодексу України оплата робіт проводиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Як встановлено судом вище, четвертий платіж відповідач мав сплатити перед монтажем через 60 днів після першого платежу, тобто не пізніше 03.10.2017, а строк сплати п`ятого платежу пов`язаний із закінченням позивачем наладки обладнання та пробної сушки.

Відтак, суд доходить висновку, що сторонами встановлений інший порядок проведення розрахунків, при цьому сплата відповідачем останньої суми залежить від виконання позивачем робіт з наладки обладнання та проведення пробної сушки.

Відповідно до ч.3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Отже, заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача 317500грн., що фактично є сумою, яку відповідач мав сплатити за монтаж та наладку обладнання, позивач має довести факт виконання ним таких робіт та прийняття цих робіт відповідачем.

За змістом ст.882 Цивільного кодексу України замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття. Замовник організовує та здійснює прийняття робіт за свій рахунок, якщо інше не встановлено договором. У прийнятті робіт мають брати участь представники органів державної влади та органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених законом або іншими нормативно-правовими актами. Замовник, який попередньо прийняв окремі етапи робіт, несе ризик їх знищення або пошкодження не з вини підрядника, у тому числі й у випадках, коли договором будівельного підряду передбачено виконання робіт на ризик підрядника. Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Отже, допустимим доказом виконання підрядних робіт є акт приймання-передачі робіт, який підписується обома сторонами.

Позивач, стверджуючи про виконання ним передбачених договором робіт, посилається у позовній заяві на акт здачі-прийняття робіт №КК-0000023 від 15.12.2017.

Проте, ані разом з позовною заявою, ані під час підготовчого провадження позивачем не подано суду оригіналу чи належним чином засвідченої копії цього акту, а також не надано суду доказів надсилання такого акту відповідачу.

Відповідно до ч. 4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Посилання позивача на те, що акт складений, ним підписаний і надісланий відповідачу, а відповідач відмовився під підписання акту та не повернув його судом до уваги не приймається, оскільки за змістом ст.882 Цивільного кодексу України прийняття роботи та складання відповідного акту має здійснюватися за одночасною участю як замовника, так й підрядника, а у разі відмови однієї із сторін від підписання акта, в акті зазначається відповідна інформація й акт має бути підписаний іншою стороною.

За відсутності акту здачі-приймання робіт, підписаного хоча б однією із сторін договору, в цьому випадку позивачем, факт належного відповідно до умов договору виконання позивачем монтажних та пусконалагоджувальних робіт не підтверджується.

Наявні у матеріалах справи доповідні записки керівників бригади спеціалістів по запуску зерносушильного комплексу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судом до уваги не приймаються, оскільки не є належними, допустимими та достовірними доказами, що можуть підтверджувати факт виконання позивачем підрядних робіт.

У заяві свідка ОСОБА_2 , який працює комерційним керівником ТОВ «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ДУНАЄВЕЦЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД», справжність підпису якого засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Габрієль Л.Є, та яка зареєстрована в реєстрі за №439, зазначається про надання відповідачу на підписання відповідних актів виконаних робіт, від підписання яких відповідач відмовився, проте вказана заява не містить конкретної інформації про дату та номер таких актів. Відтак судом не приймається до уваги заява цього свідка.

При цьому суд звертає увагу, що в претензії від 14.08.2018 №46, яка надсилалась позивачем на адресу відповідача, зазначається про наявність заборгованості лише в розмірі 158750грн. за поставлене обладнання, щодо сплати якої, а також сплати нарахованої пені в сумі 168410грн., й заявлена вказана претензія. До того ж із змісту цієї претензії вбачається, що на момент її складання пусконалагоджувальні роботи та пробне сушіння не виконані.

Відтак, є суперечливим твердження позивача про складання акту здачі-приймання робіт від 15.12.2017.

Твердження відповідача про розірвання договору на підставі ч.3 ст.849 Цивільного кодексу України судом не приймається до уваги з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст.849 Цивільного кодексу України якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Отже, із змісту вказаної норми вбачається, що у замовника право відмовитися від договору підряду виникає після невиконання підрядником вимоги замовника про усунення у встановлений строк недоліків роботи.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів надсилання та отримання позивачем вимоги про усунення у встановлений строк недоліків виконаних робіт. Лист відповідача від 30.08.2018, оформлений як відповідь на претензію позивача, не розцінюється судом як вимога про усунення недоліків у встановлений строк, оскільки в даному листі міститься вимога лише про направлення у триденний строк представника для складання та підписання акту про недоліки, допущені позивачем під час монтажу зернової сушарки.

Відтак, відсутні правові підстави для встановлення факту відмови відповідача від договору.

В силу ст.854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк, або, за згодою замовника, - достроково.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи відсутність акту здачі-приймання робіт по монтажу та наладки обладнання, підписаного хоча б однією із сторін, суд доходить висновку, що позивачем не доведено суду факт виконання ним робіт з монтажу та наладки обладнання в повному обсязі, в зв`язку з чим у відповідача не виникло обов`язку сплатити підрядникові ціну за монтаж та наладку обладнання в заявленій до стягнення сумі.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 317500грн. заборгованості по оплаті робіт з монтажу та наладки обладнання є безпідставними та необгрунтованими, в зв`язку з чим в їх задоволенні має бути відмовлено.

Оскільки у відповідача не виникло обов`язку на момент пред`явлення позивачем позову, який розглядається в межах цієї справи, сплатити позивачу 317500грн. вартості підрядних робіт, тому відсутні підстави для застосування до відповідача штрафних санкцій та мір відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджується факт порушення відповідачем прав позивача, тому заява відповідача про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені, залишається судом без розгляду.

За таких обставин, в задоволенні позову належить відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.1, 4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з розглядом даної справи позивачем понесені витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви до господарського суду у сумі 7761грн.93коп.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, сплачений за подання позову судовий збір не підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Відповідачем у відзиві на позов наведений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи, а саме: витрат на правову допомогу у розмірі 27000грн.

В судовому засіданні до початку судових дебатів представником відповідача підтверджено понесення відповідачем судових витрат лише у вигляді витрат на правову допомогу адвоката в сумі 27000грн.

На підтвердження факту понесення ним вказаних витрат відповідачем надано суду договір про надання правової допомоги від 02.01.2019, додаток №2 від 05.03.2018 до договору про надання правової допомоги від 02.01.2019 із зазначенням виду вартості послуг, а також платіжне доручення №176 від 13.03.2019 про сплату 27000грн. в якості оплати за надання правової допомоги по справі №927/174/19. На підтвердження наявності у ОСОБА_4 статусу адвоката надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії №4668/10 від 27.10.2011.

У зв`язку з відмовою в позові, відсутністю заперечень позивача проти суми витрат на правову допомогу, понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню йому за рахунок позивача в повному обсязі.

Керуючись ст.13, 73, 75, 129, 233, 237, 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ДУНАЄВЕЦЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» (вул. Сім`ї Сосніних, 3, м. Київ, 03134, ідентифікаційний код 38760006) до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «КОЛОС» (вул. Незалежності, 103, м. Остер, Козелецький район, Чернігівська область, 17044, ідентифікаційний код 03799280) про стягнення 517461грн.08коп. відмовити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ДУНАЄВЕЦЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД», вул. Сім`ї Сосніних, 3, м. Київ, 03134 (ідентифікаційний код 38760006) на користь Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «КОЛОС», вул. Незалежності, 103, м. Остер, Козелецький район, Чернігівська область, 17044 (ідентифікаційний код 03799280) 27000грн. витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 14 червня 2019 року.

Суддя Т. Г. Оленич