ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2019 р. Справа№ 910/858/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Пономаренка Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.

за участю представників згідно з протоколом судового засідання від 03.06.2019

за апеляційною скаргою Фонду державного майна України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.04.2019

у справі №910/858/19 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Приазовкурорт»

до Фонду державного майна України

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» та Запорізька обласна рада професійних спілок

про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270, 271 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Рух справи та короткий зміст заяви про забезпечення позову

У січні 2019 Приватне акціонерне товариство «Приазовкурорт» (далі - ПАТ «Приазовкурорт») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фонду державного майна України (далі - ФДМ України) за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (далі - ПАТ «Укрпрофоздоровниця») та Запорізька обласна рада професійних спілок про визнання права власності на реконструйовані об`єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: вул. Волкова, 20, м. Бердянськ, Запорізька область.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання.

Надалі позивач змінив підстави позову та просив визнати право власності на майно за набувальною давністю.

У березні 2019 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просив накласти арешт на нерухоме майно, що є предметом позову; заборонити ФДМ України відчужувати, розпоряджатися і користуватися спірним майном; заборонити ФДМ України вчиняти будь-які дії, на проведення продажу нерухомого майна.

Заява про забезпечення позову обґрунтовано тим, що ФДМ України як власник нерухомого майна визначений рішенням господарського суду, має всі підстави розпоряджатися спірним майном, та вчиняти дії направлені на його передачу в користування, реалізацію, тощо. Державним виконавцем закінчено виконавче провадження по витребуванню спірного майна на користь ФДМ України, за його результатом складені акти та направлені позивачу. Реалізація спірного майна, на думку заявника, потягне за собою прийняття ФДМ України відповідних рішень (у тому числі про затвердження результатів торгів) та вчинення відповідних дій (підписання контракту із переможцем торгів), що в свою чергу стане підставою для ініціювання Товариством судових справ з метою визнання недійсними результатів таких торгів та укладених за їх наслідками контрактів, та, відповідно, ускладнить поновлення порушених прав позивача.

Заявник стверджує, що протягом більше 10 років добросовісно, безперервно, відкрито володіло об`єктами нерухомості, що на сьогодні витребувані за рішенням суду на користь держави в особі ФДМ України. Враховуючи те, що ФДМ України має всі необхідні правомочності щодо розпорядження майном, то є всі підстави вважати, що вчинення хоча б одних із дій щодо майна (відчуження, розпорядження, користування) ускладнить виконання рішення суду та унеможливить ефективний захист порушених прав позивача.

2. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 заяву ПАТ «Приазовкурорт» про забезпечення позову задоволено частково. З метою забезпечення позову ПАТ «Приазовкурорт» до ФДМ України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ПАТ «Укрпрофоздоровниця», Запорізької обласної ради професійних спілок, про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, вжито заходи забезпечення позову, а саме заборонено вчиняти будь-які дії, спрямовані на проведення продажу такого нерухомого майно: по клінічному санаторію «Лазурний», який розташовано за адресою: вул. Волкова, 20, м. Бердянськ, Запорізька область, та складається з основних будівель: приміщення літера «А» (їдальня) загальною площею 4707, 30 кв. м.; приміщення літера «В, В1» (склад/овочесховище) загальною площею 314, 4 кв. м.; приміщення літера «Г, г, г1» (адміністративний корпус та прибудови) загальною площею 1 659, 6 кв. м.; приміщення літера «Е Е1, е, е1» (спальний корпус №9-10 та прибудови) загальною площею 3 275, 4 кв. м.; приміщення літера «Ж Ж1, ж, ж1» (спальний корпус №11-12 та прибудови), загальною площею 3 221, 8 кв. м.; приміщення літера «З З1, з, з1» (спальний корпус №13-14 та прибудови) загальною площею 3192, 1 кв. м.; приміщення літера «С» (склад) загальною площею 329, 5 кв. м.; вул. Волкова, 22, м. Бердянськ, Запорізька область, та складається з основних будівель: приміщення літера «А, а» (корпус №15) загальною площею 1031,2 кв. м.; по клінічному санаторію «Бердянськ», який розташовано за адресою: бул. Тінистий, 12, м. Бердянськ, Запорізька область, та складаються з основних будівель: приміщення літера «А, а, а1» (спальний корпус № 1 та прибудови) загальною площею 558, 5 кв. м. приміщення літера «Б, б» (адміністративний корпус та тамбур) загальною площею 773, 9 кв. м.; приміщення літера «В» (господарча будівля) загальною площею 12,3 кв. м.; бул. Тінистий, 20, м. Бердянськ, Запорізька область, та складаються з основних будівель приміщення «А, А1» (спальний корпус №10), загальною площею 573, 9 кв. м., приміщення «Б» (насосна) загальною площею 18, 0 кв. м.; приміщення «Г, г, г1» (спальний корпус №10-А, прибудова та тамбур) загальною площею 78,4 кв. м.; приміщення «В» (альтанка) загальною площею 68, 0 кв. м.; вул. Макарова, 61, м. Бердянськ, Запорізька область, та складаються з основних будівель приміщення «А» (їдальня) загальною площею 1 274, 0 кв. м. приміщення «А1, а» (кінозал та прибудова) загальною площею 311, 3 кв. м., приміщення «А2» (лікувальний корпус) загальною площею 824, 7 кв. м. приміщення «А3» (спальний корпус) загальною площею 1 358, 6 кв. м. приміщення «Б» (літній будинок), загальною площею 25, 3 кв. м.

Ухвала Господарського суду міста Києва обґрунтована тим, що позивачем документально підтверджено те, що спірне нерухоме майно перебуває у розпорядженні відповідача і у останнього може виникнути намір реалізувати вказане майно на публічних торгах.

Обраний заявником захід забезпечення позову щодо накладення арешту на нерухоме майно є співрозмірним і адекватним, оскільки позивач просить накласти арешт на нерухоме майно, що є предметом позову, і у випадку його відчуження виконання рішення з даного господарського спору буде неможливим.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

У квітні 2019 ФДМ України звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.04.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2019 прийнято апеляційну скаргу ФДМ України до провадження. Надано учасникам час для подачі відзивів та клопотань. Розгляд апеляційної скарги призначено на 03.06.2019.

У судове засідання 03.06.2019 з`явився представники сторін - позивача та відповідача. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином в порядку, передбаченому ст. 120, 242 ГПК України, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень на адресу третіх осіб 17.05.2019.

Представник скаржника у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечив та просив відмовити в її задоволенні.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

До Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ФДМ України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.04.2019, в якій позивач просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Скаржник зазначає, що з оскаржуваної ухвали не зрозуміло, які саме права позивача порушено та яким чином забезпечення зазначеного позову захистить ці права позивача.

ФДМ України також вважає, що захист прав, свобод та інтересів позивача можливий і без вжиття вищезазначених заходів, адже зі змісту позову вбачається, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Зокрема, позивачем не доведено, а судом першої інстанції не зазначено, яким чином невжиття вказаних заходів ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду.

Скаржник наголошує, що забезпечення позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав, передбачених ч. 2 ст. 136 ГПК України.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

03.06.2019 на адресу суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу. В судовому засіданні представник сторони просив прийняти відзив до розгляду та пояснив, що ухвалу про відкриття апеляційного провадження отримали лише 21.05.2019, в той час як відомості на сайті Укрпошти про отримання поштового відправлення 18.05.2019 не відповідають дійсності, оскільки 18.05.2019 припало на вихідний день (суботу), коли товариство не здійснювало діяльність. Відзив прийнятий судом до розгляду на підставі ст. 263 ГПК України.

Позивач зазначає, що у випадку продажу спірного майна, що є одним з головних повноважень ФДМ України, до розгляду даної справи по суті, виконати рішення суду (в разі задоволення позовних вимог) буде неможливо, оскільки проведення реалізації фактично знівелює позовні вимоги. Окрім іншого, продаж майна потягне за собою прийняття ФДМ України відповідних рішень (про затвердження результатів торгів) та відповідних дій (підписання контракту із переможцем торгів), що в свою чергу стане підставою для ініціювання позивачем судових сира справ з метою визнання недійсними результатів таких торгів та укладеного за його контракту, та, відповідно, ускладнить або і взагалі зробить неможливим поновлення порушених прав позивача.

Також позивач вважає, що, задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, місцевий господарський суд правомірно виходив з того, що спірне майно, яке є у власності відповідача на момент пред`явлення позову, може бути відчужене на користь третіх осіб на публічних торгах, що унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

6. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Вирішуючи питання обґрунтованості постановлення судом першої інстанції судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, Північний апеляційний господарський суд виходить з такого.

Нормою ст. 136 ГПК України визначено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, скаржник фактично мотивував її тим, що вчинення хоча б одних із дій щодо майна (відчуження, розпорядження, користування) ускладнить виконання рішення суду та унеможливить ефективний захист порушених прав позивача. Реалізація спірного майна, на думку заявника, потягне за собою прийняття ФДМ України відповідних рішень (у тому числі про затвердження результатів торгів) та вчинення відповідних дій (підписання контракту із переможцем торгів). Інші доводи стосуються обґрунтування позовних вимог та рішення суду в іншій справі, яким визнано право власності на спірне майно за відповідачем.

Водночас, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.02.2019 у справі № 922/2673/18.

Дійсно ФДМ України у сфері приватизації державного майна, зокрема, здійснює продаж державного майна в процесі його приватизації (п. 2ч. 1 ст. 5 Закону України «Про Фонд державного майна України»).

Правові, економічні та організаційні основи приватизації державного і комунального майна та майна, що належить Автономній Республіці Крим урегульовано Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна».

Положення ст. 10 указаного Закону передбачають порядок приватизації, відповідно до ч. 1 якої порядок приватизації державного і комунального майна передбачає: формування та затвердження переліків об`єктів, що підлягають приватизації; опублікування переліку об`єктів, що підлягають приватизації, в офіційних друкованих виданнях державних органів приватизації, на офіційному веб-сайті Фонду державного майна України, на офіційних сайтах місцевих рад та в електронній торговій системі; прийняття рішення про приватизацію; прийняття місцевою радою рішення про приватизацію об`єкта комунальної власності; опублікування інформації про прийняття рішення про приватизацію об`єкта та у випадках, передбачених цим Законом, інформації про вивчення попиту для визначення стартової ціни; проведення інвентаризації та оцінки відповідно до законодавства; проведення у випадках, передбачених законом, аудиту, екологічного аудиту об`єкта приватизації; перетворення державного або комунального підприємства в господарське товариство у процесі приватизації у випадках, передбачених цим Законом; затвердження плану розміщення акцій акціонерних товариств, створених у процесі приватизації, у випадках, передбачених цим Законом, та його виконання; затвердження у випадках, передбачених цим Законом, умов продажу об`єктів приватизації, розроблених аукціонною комісією; опублікування інформації про умови продажу, в тому числі стартову ціну об`єкта приватизації; проведення аукціону, укладення договору купівлі-продажу; укладення договору купівлі-продажу в разі приватизації об`єкта шляхом викупу; опублікування інформації про результати приватизації; прийняття рішення про завершення приватизації.

Проте, доказів здійснення будь-яких передбачених ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» дій щодо спірного майна, в розумінні ст. 73, 76 - 79 ГПК України, матеріали оскарження не містять, а судом першої інстанції не наведено, у зв`язку з чим саме лише припущення (без належних доказів) про можливість реалізації майна, не може бути належним обґрунтування вжиття заходів забезпечення позову. До того ж, представник відповідач у судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтвердив, що ФДМ України не вчинялося жодних дій щодо передачі спірного майна на приватизацію (реалізацію майна).

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.06.2018 у справі № 910/23468/17 та від 12.09.2018 у справі № 910/7912/18.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст. 73, 74, 76 - 79 ГПК України, які передбачають обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті. А тому посилання суду першої інстанції та позивача на підстави, якими він обґрунтовує позов, як на підстави забезпечення позову також не може визнаватися обґрунтованим та відхиляються судом апеляційної інстанції як безпідставні.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд, з урахуванням положень ст. 73, 74, 76 - 79 ГПК України, приймає доводи скаржника про необґрунтованість вжиття заходів забезпечення позову, а тому посилання суду першої інстанції та позивача в заяві на потенційну неможливість виконання рішення у даній справі, що не підтверджується матеріалами оскарження визнаються передчасними, оскільки фактично зводяться включно до припущень без наведення відповідного обґрунтування. А тому посилання на потенційну неможливість реалізувати судове рішення відхиляються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду у справі № 910/11650/18 не може прийматися судом апеляційної інстанції до уваги з огляду на відсутність доказів (документів, тощо), що були предметом розгляду під час вирішення питання про забезпечення позову у іншій справі та конкретних обставин іншої справи за відсутності будь-яких доказів на обґрунтування заяви про забезпечення позову у даній справі.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з п. 1, 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Зважаючи на викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга обґрунтована, а ухвала суду першої інстанції така, що прийнята передчасно з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, що призвело до порушенням норм матеріального та, відповідно, процесуального права, зокрема неврахування ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» та, як наслідок, невірного застосування ст. 136, 137 ГПК України.

Отже, на підставі ст. 2, 20, 269, 270, 271, п. 6 ч. 1 ст. 275, ст. 277 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги у даній справі та скасування ухвали суду першої інстанції, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

8. Судові витрати

Враховуючи задоволення апеляційної скарги та відмовою в задоволенні заяви про забезпечення позову, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладається на позивача в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, 271 п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фонду державного майна України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 у справі № 910/858/19 - задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 у справі № 910/858/19 скасувати.

У задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Приазовкурорт» про забезпечення позову відмовити.

3. Судові витрати за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції за розгляд заяви про забезпечення позову покласти на Приватне акціонерне товариство «Приазовкурорт».

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Приазовкурорт» (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Котляревського/Перлинна, 12/24; код 02647763) на користь Фонду державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/9; ідентифікаційний код 00032945) 1 921 (тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Видачу відповідного наказу доручити суду першої інстанції.

4. Матеріали справи № 910/858/19 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 13.06.2019

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

Є.Ю. Пономаренко