РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.06.2019Справа № 910/4018/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 23539,02 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення пені у розмірі 20107,53 грн. та 3% річних у розмірі 3431,49 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням договору поставки №ПВРЗ (ВМТП-18.273)ю від 17.04.2018 в частині своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/4018/19, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

22.04.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що позивачем не підтверджено факту своєчасного надання ним відповідачу повного комплекту документів, які вказані в п. 4.2 договору та на підставі яких відповідач оплачує позивачу кожну партію товару. Крім цього, відповідач стверджує, що позивачем також не підтверджено часу реєстрації податкових накладних, що, в свою чергу, свідчить про необґрунтованість розрахунків пені та 3% річних. Також, відповідачем зазначено, що позивачем допущено помилки при нарахування пені та 3% річних, а суд має право зменшити розмір неустойки. Окрім того, до відзиву на позов відповідачем надано власний розрахунок пені та 3% річних.

06.05.2019 позивачем подано відповідь на відзив, в якій позивач заперечив, викладені у відзиві обставини.

20.05.2019 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

17.04.2018 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (покупцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (постачальником) укладено договір поставки № ПВРЗ(ВМТП-18.273)ю, відповідно до п.п. 1.1, 1.3 якого постачальник зобов`язується поставити і передати в обумовлені строки у власність покупцю певну продукцію, надалі товар, відповідно до специфікації № 1 (Додаток № 1), яка є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов даного договору. Кількість і асортимент товару передбачається у специфікаціях № 1, яка додається до даного договору (Додаток № 1).

27.04.2018 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (покупцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (постачальником) укладено додаткову угоду № 1/58 про зміни і доповнення до договору поставки № ПВРЗ(ВМТП-18.273)ю, згідно із якою сторони дійшли згоди вважати Специфікацію №1 такою, що втратила чинність та вирішили доповнити договір Специфікацією №2 (Додаток №2) на суму 3991680,00 грн.

У відповідності до п.п. 1.1, 1.3 договору (у редакції додаткової угоди № 1/58) постачальник зобов`язується поставити і передати в обумовлені строки у власність покупцю певну продукцію, надалі товар, відповідно до специфікації № 2 (Додаток № 2), яка є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов даного договору. Кількість і асортимент товару передбачається у специфікаціях № 2, яка додається до даного договору (Додаток № 2).

За змістом пункту 1.2. договору сторони погодили найменування товару: профіль зетів для хребтової балки (У) ст. 09Г2С або 09Г2д.

Згідно із п. п. 3.1., 3.4. договору (у редакції додаткової угоди № 1/58) покупець оплачує поставлений постачальником товар за ціною, вказаною у Специфікації №2 (Додаток №1). Ціна цього договору становить 3 991 680,00 грн., з урахуванням ПДВ 20% - 3 991 680,00 грн.

Відповідно до п. 4.2. договору, покупець оплачує постачальнику кожну прийняту партію товару не пізніше 10 банківських днів з дати поставки товару покупцю, але не раніше реєстрації податкової накладної, при умові своєчасного надання постачальником належним чином оформлених рахунку-фактури, видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, податкової накладної, документів якості на поставлений товар. У документах, а саме: рахунку-фактурі, видатковій накладній, товарно-транспортній накладній, податковій накладній повинен бути код товару згідно УКТ ЗЕД.

Згідно із п. 4.5 договору у разі прострочення постачальником термінів поставки товару, термін оплати за даний товар збільшується за кожний календарний день прострочення поставки товару на 1 банківський день відповідно. Термін прострочення є різниця календарних днів між датою планового прибуття товару на умовах згідно п. 5.1.1 та датою фактичної поставки товару.

В пункті 5.1.1 договору передбачено, що постачальник здійснює поставку товару на умовах СРТ Україна, вул. Заводська, 5, смт. Панютине, м. Лозова, Харківська область (відповідно до ІНКОТЕРМС 2010). Товар поставляється транспортом постачальника за рахунок постачальника на склад покупця не пізніше 5 календарних днів з дня направлення повідомлення, передбаченого п. 5.1.2 договору. На постачальника покладається обов`язок щодо завантаження та всі ризики і витрати такого завантаження.

Представник покупця при прийнятті товару зобов`язаний звірити відповідність кількості і асортименту товару, вказаному у накладній та видати представнику постачальника довіреність на отримання даної партії товару (п. 5.1.3.).

Датою поставки товару вважається день підписання покупцем або його уповноваженим представником видаткової накладної, яка готується постачальником та надається разом з товаром покупцю (п. 5.1.4.).

За змістом пункту 5.2.1. договору, прийом товару здійснюється покупцем відповідно до Інструкції № П-6 від 15.06.1965 "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості" та Інструкції № П-7 від 25.04.1966 "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості" при наявності товарно-супровідних документів: товарно-транспортної накладної, податкової накладної, видаткової накладної на кожну партію товару та документів якості на поставлений товар.

Підтвердженням одержання товару покупцем є видаткова накладна, підписана уповноваженими представниками сторін (п. 5.2.5. договору).

Відповідно до п. 6.3.1 договору на постачальника покладено обов`язок забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим договором.

Згідно із п. 6.1.1 договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари.

В додатку №2 до договору (Специфікація №2) сторони погодили найменування товару, код товару за класифікатором, ГОСТ, кількість, ціну товару.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2018 року, а в частині розрахунків - до повного виконання (п. 10.1. договору).

На виконання умов договору позивач у період з 04.05.2018 по 13.05.2018 на підставі видаткових накладних №480 від 04.05.2018, №484 від 04.05.2018, №517 від 11.05.2018, №529 від 13.05.2018 поставив філії "Панютинський вагоноремонтний завод" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" товар на загальну суму 3 991 680,00 грн.

Як підтверджено наявною у матеріалах справи довідкою АТ "ОТП Банк" відповідачем здійснило оплату вартості поставленого позивачем товару в повному обсязі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобов`язання за договором поставки №ПВРЗ (ВМТП-18.273)ю від 17.04.2018 в частині порушення обумовлених сторонами в договорі строків оплати вартості поставленого позивачем товару, у зв`язку з чим, позивачем було здійснено нарахування відповідачу пені у розмірі 20107,53 грн. та 3% річних у розмірі 3431,49 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як підтверджено матеріалами справи та не заперечується відповідачем, на виконання умов договору позивач у період з 04.05.2018 по 13.05.2018 на підставі видаткових накладних №480 від 04.05.2018, №484 від 04.05.2018, №517 від 11.05.2018, №529 від 13.05.2018 поставив філії "Панютинський вагоноремонтний завод" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" товар на загальну суму 3 991 680,00 грн.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В пункті 4.2. договору сторони погодили, що покупець оплачує постачальнику кожну прийняту партію товару не пізніше 10 банківських днів з дати поставки товару покупцю, але не раніше реєстрації податкової накладної, при умові своєчасного надання постачальником належним чином оформлених рахунку-фактури, видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, податкової накладної, документів якості на поставлений товар. У документах, а саме: рахунку-фактурі, видатковій накладній, товарно-транспортній накладній, податковій накладній повинен бути код товару згідно УКТ ЗЕД.

При цьому, слід зазначити, що пунктом 5.2.1. договору встановлено, що прийом товару здійснюється покупцем у відповідності з Інструкцією №П-6 від 15.06.65 "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості" та Інструкцію №П-7 від 25.04.66 "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості" при наявності товарно-супровідних документів: товарно-транспортної накладної, податкової накладної, видаткової накладної на кожну партію товару та документів якості на поставлений товар.

Таким чином, під час приймання товару відповідач (уповноважена особа відповідача) засвідчили факт отримання товарно-супровідних документів, передбачених пунктами 4.2. та 5.2.1. договору, що в свою чергу спростовує заперечення відповідача, про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження отримання відповідачем повного комплекту документів, вказаних в п. 4.2. договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Як підтверджено наявною у матеріалах справи довідкою АТ "ОТП Банк" відповідачем здійснило оплату вартості поставленого позивачем товару в повному обсязі. Проте, за обґрунтуваннями позивача оплата поставленого відповідачем товару здійснена з порушенням встановлених у договорі строків.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оцінюючи наявні в матеріалах докази, з огляду на умови договору, враховуючи обґрунтування позивача та заперечення відповідача, судом встановлено наступне.

Так, у відповідності до умов пункту 4.2. договору сторони погодили, що відповідач оплачує позивачу кожну прийняту партію товару не пізніше 10 банківських днів з дати поставки товару покупцю, але не раніше реєстрації податкової накладної.

Відповідно до Єдиного реєстру податкових накладних податкові накладні №62 від 04.05.2018, №61 від 04.05.2018, №64 від 13.05.2018, №63 від 11.05.2018, що відповідають видатковим накладним №484 від 04.05.2018, №480 від 04.05.2018, №529 від 13.05.2018, №517 від 11.05.2018, були зареєстровані позивачем у вказаному реєстрі 30.05.2018, тому датою оплати товару за вище вказаними видатковими накладними є 30.05.2018. Таким чином, початком прострочення грошового зобов`язання з оплати вартості товару за вище вказаними видатковими накладними є 31.05.2018.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За приписом частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно із п. 7.3. договору, за несвоєчасну оплату покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми неоплаченої вартості товару.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

З розрахунку позивача вбачається, що позивач здійснює нарахування пені та 3% річних за видатковими накладними №484 від 04.05.2018 та №480 від 04.05.2018 за період з 19.05.2018 по 31.05.2018, а за видатковими накладними №529 від 13.05.2018 та №517 від 11.05.2018 - з 26.05.2018 по 04.06.2018.

Однак, як підтверджено матеріалами справи, видаткові накладні №484 від 04.05.2018, №480 від 04.05.2018 оплачені відповідачем 31.05.2018, у зв`язку із чим нарахування пені та 3% річних за вказаними накладними не здійснюється.

Видаткові накладні №529 від 13.05.2018, №517 від 11.05.2018 були оплачені відповідачем лише 04.06.2018, а тому відповідач допустив прострочення грошового зобов`язання за зазначеними накладними з 31.05.2018 по 04.06.2018.

При цьому, судом встановлено, що при нарахуванні пені та 3% річних позивачем у період прострочення зобов`язання врахований день оплати товару, що суперечить положенням постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", відповідно до яких день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування.

У відповідності до здійсненого судом перерахунку (за допомогою системи "Ліга Закон") пені та 3% річних за видатковими накладними №529 від 13.05.2018, №517 від 11.05.2018 за період з 31.05.2018 по 03.06.2018, обґрунтованою за прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару за названими вище видатковими накладними є сума пені у розмірі 10830,07 грн. (за видатковою накладною №529 від 13.05.2018 - 3777,56 грн., за видатковою накладною №517 від 11.05.2018 - 7052,51 грн.) та 3% річних у розмірі 955,59 грн. (за видатковою накладною №529 від 13.05.2018 - 333,31 грн., за видатковою накладною №517 від 11.05.2018 - 622,28 грн.).

Отже, з відповідача підлягають стягненню пеня у сумі 10830,07 грн. та 3% річних 955,59 грн., у зв`язку із чим позовні вимог підлягають частковому задоволенню.

Щодо посилань відповідача на порушення позивачем п. 9.1 договору, яким передбачено, що усі спори та розбіжності, які виникають між сторонами за цим договором або у зв`язку з ним, вирішуються шляхом переговорів, а також про те, що досудовий порядок врегулювання спорів є обов`язковий, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України, норми якої мають пряму дію та найвищу юридичну силу, гарантується.

Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору.

Крім того, згідно позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні № 15-рп/2002 від 09.07.2002 у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України, випливає, що кожен із суб`єктів правовідносин у разі виникнення спору може звернутися до суду за його вирішенням. Суб`єктами таких правовідносин можуть бути громадяни, іноземці, особи без громадянства, юридичні особи та інші суб`єкти цих правовідносин. Зазначена норма, як й інші положення Конституції України, не містять застереження щодо допустимості судового захисту тільки після досудового врегулювання спору та неприпустимості здійснення правосуддя без його застосування.

Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Право на судовий захист не позбавляє суб`єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Це може бути передбачено цивільно-правовим договором, коли суб`єкти правовідносин добровільно обирають засіб захисту їхніх прав. Досудове врегулювання спору може мати місце також за волевиявленням кожного з учасників правовідносин і за відсутності у договорі застереження щодо такого врегулювання спору.

З урахуванням наведеного, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі, і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Отже, звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав, у зв`язку з невчасним виконанням відповідачем обов`язку щодо оплати товару за договором, є правом позивача, яке не може бути обмежене з огляду на встановлене у п. 9.1 договору обов`язкове досудового врегулювання спору.

Щодо вимог відповідача про зменшення штрафних санкцій на підставі статті 233 Господарського кодексу України, то суд зазначає, що частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

Разом з тим, відповідачем не наведено належних обґрунтувань та не зазначено доводів щодо необхідності зменшення розміру штрафних санкцій, у зв`язку зі чим, підстави для вирішення питання щодо зменшення пені у суду відсутні.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд задовольняє частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" в частині стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" пені у розмірі 10830,07 грн. та 3% річних у розмірі 955,59 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Щодо витрат позивача по оплаті правової допомоги в розмірі 10 000, 00 грн., зазначених у попередньому розрахунку судових витрат, то суд зазначає наступне.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат та пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

У відповідності до ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, згідно із приписами ч. 5 ст. 126 ГПК України, суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Однак, позивачем не надано жодного документа, який би підтверджував факт користування професійною правничою допомогою. Окрім того, як позовна заява, так і відповідь на відзив відповідача підписано директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна".

Оскільки, до матеріалів справи позивачем не подано жодного доказу понесення ним витрат на правничу допомогу адвоката, то витрати у розмірі 10 000,00 грн. на правничу допомогу адвоката Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (04111, м. Київ, вулиця ЧЕРНЯХОВСЬКОГО, будинок 29, ідентифікаційний код 41323412) пеню у розмірі 10830,07 грн., 3% річних у розмірі 955,59 грн. та судовий збір у сумі 961,81 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 10.06.2019.

Суддя О.В. Гулевець