РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2019Справа № 910/16234/18
За позовом Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будспецсервіс" м. Києва

за участю Генеральної прокуратури України

про визнання додаткових угод недійсними,

Суддя Паламар П.І.

Секретар судового засідання Хахуда О.В.

Представники:

від позивача: Март`янова Н.В.,

від відповідача: Янчук Н.О.,

від прокуратури: Гусарова А.В.

СУТЬ СПОРУ :

у грудні 2018 року Міністерство оборони України звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що 7 квітня 2005 р. між ним та відповідачем було укладено договір № 227/УПБ-74Д-05 про врегулювання відносин, що виникли в результаті виконання генерального договору № 7/38-03 від 31 грудня 2003 р. про будівництво, придбання та забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей житлом шляхом пайової участі, відповідно до якого вони по-новому врегулювали та конкретизували права і обов`язки сторін, що виникли в результаті виконання попередніх договорів, зокрема, генерального договору про будівництво, придбання та забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей житлом шляхом пайової участі № 7/38-03 від 31 грудня 2003 р., додаткових договорів № 1 від 5 січня 2004 р., № 2 від 30 січня 2004 р. та 3 від 25 липня 2004 р. до нього.

Відповідно до умов цього договору та з урахуванням додаткової угоди від 8 квітня 2005 р. сторони погодили, що позивач викуповує пай у позивача орієнтовною вартістю 180983821 грн., що становить орієнтовно 85000 м2 загальної площі житла або 25 % від запланованого об`єму загальної жилої площі, зобов`язався сплатити відповідачу 135441874 грн., остаточна ціна паю буде відкоригована сторонами за результатами затвердженої проеткно - кошторисної документації і отриманого відповідного висновку служби "Київдержекспертиза" на весь комплекс забудови земельної ділянки. Також врегулювали порядок розрахунку та вивезення майна.

25 жовтня 2005 р. між сторонами укладено додаткову угоду до договору про врегулювання відносин, згідно з якою сторони внесли зміни до п.п. 1.1.1 та 1.6 договору, за якими зменшили обсяги можливої на земельній ділянці по вул. Підвисоцького, 4 у Печерському районі м. Києва площі та у зв`язку з чим зменшили економічні показники необхідні для досягнення за цим договором. Крім того, внесли зміни до п. 1.7 договору, згідно яких остаточна частка позивача і загальна сума фінансування будівництва житла для військовослужбовців Збройних сил України (з врахування вартісних та кількісних показників) будуть відкориговані сторонами відповідно до наданої Дочірнім підприємством "Інститут "Київгенплан" ВАТ "Київпроект" інформації щодо основних техніко-економічних показників забудови ділянки на вул. Підвисоцького, 4-а (територія військового містечка № 2) та затверджені протоколом про стан виконання сторонами договірних зобов`язань не пізніше 10 листопада 2005 р.

17 березня 2006 р. між сторонами укладено додаткову угоду про припинення договірних зобов`язань виконанням, проведеним належним чином, згідно з якою сторони підтвердили, що у зв`язку з повним виконанням умов генерального договору сторонами припинено договірні зобов`язання.

Посилаючись на те, що додаткові угоди від 25 жовтня 2005 р. про врегулювання відносин та від 17 березня 2006 р. про припинення договірних зобов`язань до договору № 227/УПБ-74Д-05 від 7 квітня 2005 р. укладені ним внаслідок помилки щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки на момент підписання додаткової угоди від 25 жовтня 2005 р. остаточну частку позивача не було визначено, такі висновки Київдержекспертизи відповідач одержав по першій черзі у 2007 році, другій - 2010 році, згідно яких загальна площа жилої частини становить 401921,55 м2, а не 204400 м2, як зазначено у Детальному плані території Печерського району м. Києва, та внаслідок чого він був позбавлений права на одержання 33881,617 м2 житла, позивач на підставі ст. 229 ЦК України просив визнати ці угоди недійсними.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на безпідставність позовних вимог. Вказував, що додатковою угодою від 25 жовтня 2005 р. сторони змінили умови не лише щодо зменшення кількості метрів житла на 12369,60 м2, а також щодо способу визначення частки позивача. Отже, положення договору щодо визначення частки позивача з посиланням на висновок Київдержекспертизи припинили свою дію. Посилався на перебіг строку позовної давності до часу звернення позивача в суд з указаним позовом.

Прокурор у поясненнях на позовну заяву, судовому засіданні, підтримав заявлений позивачем позов, з підстав аналогічних, викладених позивачем.

Заслухавши пояснення представників сторін, прокурора, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 7 квітня 2005 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір № 227/УПБ-74Д-05 про врегулювання відносин, що виникли в результаті виконання генерального договору № 7/38-03 від 31 грудня 2003 р. про будівництво, придбання та забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей житлом шляхом пайової участі, відповідно до умов якого виклали в новій редакції попередні договори (генеральний договір про будівництво, придбання та забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей житлом шляхом пайової участі № 7/38-03 від 31 грудня 2003 р., разом з додатками до нього - додатковими договорами №№ 1 від 5 січня 2004 р., 2 від 30 січня 2004 р. та 3 від 25 липня 2004 р.) та поширили застосування його умов до відносин, що виникли між сторонами до його укладення.

За умовами цього договору сторони визначили порядок будівництва комплексу об`єктів, які буде розташовано на земельній ділянці загальною площею 19,55 га території військового містечка № 2 по вул. Підвисоцького, 2 у м. Києві (п. 1.1.5 договору).

При цьому, виходили з того, що згідно попередніх договорів частка належного позивачеві за наслідками будівництва житла складала 25 % від запланованого об`єму загальної житлової площі (п. 1.1.1) та дійшли згоди про можливість подальшої зміни обсягів фінансування і коригування частки Міністерства оборони України залежно від розрахункового загального метражу площ виходячи з показників затвердженої проектно-кошторисної документації і отримання позитивного висновку служби "Київдержекспертиза" на весь комплекс забудови земельної ділянки, але не пізніше 31 грудня 2005 р. (п.п. 1.6, 1.7 договору).

Додатковою угодою до вищевказаного договору від 8 квітня 2005 р. сторони дійшли згоди про викуп відповідачем частки (паю) позивача, визначеної п. 1.1.1 договору про врегулювання відносин. Пунктом 3 указаної додаткової угоди погодили, що остаточна ціна паю Міністерства буде відкоригована сторонами за результатами затвердженої проектно-кошторисної документації і отриманого відповідного висновку служби "Київдержекспертиза" на весь комплекс забудови земельної ділянки, але не пізніше десяти днів з дати отримання відповідачем зазначеного висновку.

Таким чином, відповідно до умов чинного станом на 25 жовтня 2005 р. між сторонами у справі договору визначення ціни належної позивачеві частки (паю) ставилося у залежність від результатів затвердженої проектно-кошторисної документації і отриманого відповідного висновку служби "Київдержекспертиза" на весь комплекс забудови земельної ділянки.

Також встановлено, що 25 жовтня 2005 р. між тими ж сторонами укладено додаткову угоду до договору № 227/УПБ-74Д-05 про врегулювання відносин, що виникли в результаті виконання генерального договору № 7/38-03 від 31 грудня 2003 р. про будівництво, придбання та забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей житлом шляхом пайової участі, згідно з якою змінили п.п. 1.1.1, 1.6, 1.1.3, 1.1.4, 1.7, 3.5, 3.6, 3.8 договору про врегулювання відносин.

За змістом указаних змін визначення ціни належної позивачеві частки (паю) було поставлене у залежність від даних повідомлення Дочірнього підприємства "Інститут "Київгенплан" ВАТ "Київпроект" про загальну площу житлових будинків, що можуть бути збудовані на земельній ділянці. На підставі цих даних зменшені раніше заплановані економічні показники предмета договору та розмір розрахунків за нього.

Згодом 17 березня 2006 р. між сторонами у справі укладено додаткову угоду про припинення договірних зобов`язань виконанням, проведеним належним чином, відповідно до умов якої сторони дійшли домовленості про припинення договірних зобов`язань між ними у зв`язку з повним виконанням умов генерального договору № 7/38-03 від 31 грудня 2003 р. про будівництво, придбання та забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей житлом на умовах пайової участі, договору № 227/УПБ-74Д-05 від 7 квітня 2005 р. про врегулювання відносин, а також додаткових угод до них, проведеним належним чином у відповідності до ст. 203 ГК України та ст. 599 ЦК України.

Зазначені обставини підтверджуються поясненнями сторін, наявними у матеріалах справи копіями вищезгаданого договору, додаткових угод та судових рішень у справі № 910/2014/14 між тими ж сторонами.

Заявлені позивачем вимоги стосуються визнання додаткових угод від 25 жовтня 2005 р. та 17 березня 2006 р. до договору № 227/УПБ-74Д-05 від 7 квітня 2005 року недійсними на підставі ст. 229 ЦК України як таких, що укладені ним під впливом помилки.

Заперечуючи проти позову відповідач просив закрити провадження у справі у зв`язку з тим, що між тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є судове рішення у справі № 910/2014/14, яке набрало законної сили.

При цьому, як вбачається зі змісту судових рішень у справі 910/2014/14, копій позовної заяви та заяви про уточнення підстав позову хоча ст. 229 ЦК України й була зазначена Міністерством оборони України серед правових підстав для визнання недійсними додаткових угод від 25 жовтня 2005 та 17 березня 2006 р. судами вирішувалося питання відповідності цих правочинів вимогам чинного містобудівного законодавства та обсягу цивільної дієздатності особи, яка вчинила указані правочини від імені позивача.

За таких обставин питання недійсності спірних правочинів на підставі ст. 229 ЦК України підлягає вирішенню судом, у зв`язку з чим підстави для закриття провадження у дані справі відсутні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків встановлених законом.

Згідно з роз`ясненнями пленуму Верховного Суду України, даних у п. 19 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Зі змісту заявленого позову та пояснень позивача і прокурора у судовому засіданні слідує, що укладаючи додаткову угоду від 25 жовтня 2005 р. позивач помилявся щодо правомірності пропозиції відповідача визначати ціну частки Міністерства оборони України в залежності від даних повідомлення Дочірнього підприємства "Інститут "Київгенплан" ВАТ "Київпроект" про загальну площу житлових будинків, що можуть бути збудовані на земельній ділянці.

При цьому, згодом відповідач розробив проекти будівництва на одержаній від нього земельній ділянці, на підставі яких площа житлової забудови значно перевищила раніше заплановані економічні показники предмета договору.

Отже, доводи позовної заяви фактично зводяться до помилки щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину, яка в силу вимог чинного законодавства не має правового значення.

Тому підстави для визнання недійсною додаткової угоди від 25 жовтня 2005 р. з підстав її вчинення під впливом помилки відповідно до ст. 229 ЦК України відсутні.

Враховуючи похідний характер додаткової угоди від 17 березня 2006 р. від положень додаткової угоди від 25 жовтня 2005 р. та відсутності доказів її вчинення під впливом іншої помилки щодо обставин, які мають істотне значення, то підстави для визнання її недійсною також відсутні.

Посилання позивача на надання йому недостовірної інформації та введення в оману щодо обсягу можливого житлового будівництва на території військового містечка № 2 по вул. Підвисоцького, 2 у м. Києві під час укладення спірних додаткових угод не дають підстав для визнання останніх недійсними відповідно до положень ст. 229 ЦК України

За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, понесені по справі судові витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У позові Міністерства оборони України відмовити.

Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Повне судове рішення складене 13 червня 2019 р.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар