ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

14.06.2019 р. Справа №914/3140/16

За заявою:Державної судової адміністрації України, м. Київ
про:поновлення пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання, виправлення помилки в наказі Господарського суду Львівської області від 10.02.2017р.
у справі:№ 914/3140/16
за позовом:Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м. Львів
до відповідача:Фізичної особи-підприємця Турчина Володимира Теодоровича, м. Львів
про:стягнення боргу, пені, штрафу та неустойки
Суддя - Крупник Р.В. Секретар - Айзенбарт А.І.
Представники сторін:
від заявника:не з`явився
від позивача:не з`явився
від відповідача:не з`явився

ВСТАНОВИВ:

На адресу суду від Державної судової адміністрації України надійшла заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання, виправлення помилки в наказі Господарського суду Львівської області від 10.02.2017р. у справі №914/3140/16.

Ухвалою від 05.06.2019р. суд прийняв заяву до розгляду, який призначив на 14.06.2019р.

Представник заявника в судове засідання 14.06.2019р. не з`явився, у заяві просить суд розглядати справу без його участі.

Подана заява обґрунтована тим, що всупереч ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» у наказі Господарського суду Львівської області від 10.02.2017р. у справі №914/3140/16 не зазначено інформації про стягувача - Державну судову адміністрацію України. Також, у наказі зазначено, що строк його пред`явлення до виконання три роки, замість три місяці. Крім цього, заявник просить поновити пропущений строк для пред`явлення наказу до виконання, оскільки одержано стягувачем після закінчення строку для пред`явлення його до виконання.

Представники позивача та відповідача в судове засідання 14.06.2019р. не з`явилися.

Відповідно до ч. 3 ст. 328 ГПК України, суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

З урахуванням наведених законодавчих положень, суд прийшов до висновку, що заява підлягає розгляду в даному судовому засіданні.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду Львівської області від 30.01.2017р. у справі №914/3140/16 позов задоволено частково, стягнуто з ФОП Турчина В.Т. на користь Регіонального відділення ФДМ України по Львівській області 280,62 грн. боргу, 6,16 грн. пені, 28,07 грн. штрафу та 327,85 грн. неустойки, в решті позовних вимог відмовлено, стягнуто з ФОП Турчина В.Т. в дохід державного бюджету України 1252,88 грн. судового збору та стягнуто з Регіонального відділення ФДМ України по Львівській області в дохід державного бюджету України 125,12 грн. судового збору.

10.02.2017р. судом були видані відповідні накази, в т.ч. наказ про стягнення з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області в дохід державного бюджету України 125,12 грн. судового збору (бланк №042293), який 13.02.2017р. було скеровано до органу ДВС для примусового виконання.

10.01.2018р. на адресу суду від Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області повернувся оригінал наказу та постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 13.12.2017р. ВП №53423183, мотивована тим, що в силу ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», виконання рішень про стягнення коштів з державних органів виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Листом від 11.01.2018р. №914/3140/16/1/18 суд надіслав на адресу Державної судової адміністрації України оригінал наказу та копію постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, які були одержані останнім 19.01.2018р., що підтверджується відповідною відміткою на листі.

Детально ознайомившись з заявою та долученими до неї документами, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Статтею 326 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч. 1 ст. 327 ГПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ГПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно п. 3-4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються, зокрема: повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності).

Однак, як вбачається зі змісту наказу Господарського суду Львівської області від 10.02.2017р. у справі №914/3140/16 про стягнення з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області в дохід державного бюджету України 125,12 грн. судового збору, відомості про стягувача відсутні.

Згідно положень ч. 4 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями про стягнення судового збору, про накладення штрафу (як засобу процесуального примусу) стягувачем є Державна судова адміністрація України.

Відтак, суд вважає за необхідне виправити помилку у наказі Господарського суду Львівської області від 10.02.2017р. у справі №914/3140/16 (бланк 042293), а саме: після слів «Стягнути з Регіонального відділення фонду державного майна України по Львівській області (79000, м. Львів, вул. Січових Стрільців, 3, ) в дохід державного бюджету України 125,12 грн. судового збору», слід читати: «Стягувач: Державна судова адміністрація України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, )».

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Враховуючи наведене, помилка в наказі в частині строку пред`явлення такого до виконання підлягає виправленню.

Так, приписами ч. 1 ст. 329 ГПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Пропуск процесуального строку це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причини, що не можуть бути визнані такими, і такий, що породжує відповідні правові наслідки.

При цьому, відновлення процесуального строку являє собою визнання судом дійсним права вчинити певну процесуальну дію, втраченого внаслідок пропуску заінтересованою особою процесуального строку, який встановлено для його здійснення, з причин, які визнано судом поважними. Поважними визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами. Якщо відновлення процесуального строку здійснюються за заявою сторони чи прокурора, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього за загальними правилами Господарського процесуального кодексу України. Клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі Горнсбі проти Греції наголосив на гарантоване статтею 6 Конвенції право на суд, яке повинно розцінюватися не лише в аспекті права особи звернутися до суду за захистом своїх прав, а і як обовязковість боржника до виконання судового рішення. Викладене означає, що виконання судового рішення є невід`ємною частиною судового процесу з метою забезпечення положень названої статті Конвенції (права на суд).

Крім цього, у пунктах 18, 23 рішення Європейського суду у справі Ліпісвіцька проти України зазначено про те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, у зв`язку з чим виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом, а його тривалість має досягати цілей, зазначених в пункті 1 статті 6 Конвенції щодо права кожної особи на розгляд його справи упродовж розумного строку.

У рішеннях Європейського суду у справах Алпатов та інші проти України, Робота та інші проти України, Варава та інші проти України, ПМП Фея та інші проти України зазначається про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 124 Конституції України.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 також зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Оскільки виданий Господарським судом Львівської області наказ від 10.02.2017р. у справі №914/3140/16 про стягнення з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області в дохід державного бюджету України 125,12 грн. було одержано стягувачем не з його вини лише 19.01.2018р., тобто після закінчення строку пред`явлення наказу до виконання, причина пропуску заявником строку для пред`явлення наказу до виконання є поважною та підлягає поновленню, а заява в цій частині підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 234, 326-329 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Державної судової адміністрації України про виправлення помилки в наказі та поновлення пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання задовольнити.

2. Виправити помилку в наказі Господарського суду Львівської області від 10.02.2017р. у справі №914/3140/16 (бланк 042293), а саме: після слів «Стягнути з Регіонального відділення фонду державного майна України по Львівській області (79000, м. Львів, вул. Січових Стрільців, 3, ) в дохід державного бюджету України 125,12 грн. судового збору», слід читати: «Стягувач: Державна судова адміністрація України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, )».

3. Виправити помилку в наказі Господарського суду Львівської області від 10.02.2017р. у справі №914/3140/16 (бланк 042293), а саме: замість слів «Наказ дійсний для пред`явлення з 11.02.2107р. протягом трьох років», слід читати: «Наказ дійсний для пред`явлення з 11.02.2107р. протягом трьох місяців».

4. Поновити Державній судовій адміністрації України пропущений строк для пред`явлення до виконання наказу Господарського суду Львівської області від 10.02.2017р. у справі №914/3140/16 (бланк 042293) про стягнення з Регіонального відділення фонду державного майна України по Львівській області в дохід державного бюджету України 125,12 грн. судового збору, з наступного дня після набрання ухвалою суду законної сили.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254-257 ГПК України.

Веб-адреса сторінки суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

Повний текст ухвали складено та підписано 14.06.2019р.

Суддя Крупник Р.В.