ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року Справа № 903/956/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р. , суддя Бучинська Г.Б.

секретар судового засідання Гладка Л.А.

за участю представників сторін:

позивача: не з`явився

відповідача: Мудрак Ю.І.,Жельчик О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівського національного аграрного університету в особі Горохівського коледжу Львівського національного аграрного університету на рішення господарського суду Волинської області від 27.02.19р. у справі №903/956/18, повний текст складено 07.03.2019 р.

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача Львівського національного аграрного університету в особі Горохівського коледжу Львівського національного аграрного університету

про стягнення 40 973,63 грн.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду з позовною заявою до відповідача - Львівського національного аграрного університету в особі Горохівського коледжу Львівського національного аграрного університету про стягнення 40 973,63 грн., з них 17 016,87 грн. пені, 1 876,15 грн. відсотки річних, 22 080,61 грн. інфляційних.

Рішенням господарського суду Волинської області 27.02.2019 р. задоволено позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Львівського національного аграрного університету в особі Горохівського коледжу Львівського національного аграрного університету про стягнення 40 973,63 грн.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Волинської області від 27.02.2019 року, Львівський національний аграрний університет в особі Горохівського коледжу Львівського національного аграрного університету звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Волинської області від 27.08.2019 р. по справі №903/956/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник просить апеляційний суд не враховувати посилання позивача на його редакцію пункту 9.3 Договору, де зазначено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості , штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

Оскільки, відповідач не підписував Договір у такій редакції його пункту 9.3, адже положення про збільшення строку позовної давності суперечить правам та інтересам Горохівського коледжу ЛНАУ.

Крім того, відповідно до статті 233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Враховуючи ту обставину, що сума пені у справі є значною для відповідача, суттєвих збитків позивачу не нанесено, стягнення пені у такому розмірі призведе до незапланованих витрат освітньої установи, які можуть бути витрачені на забезпечення освітнього процесу Горохівського коледжу ЛНАУ, проведення ремонтних робіт корпусів, закупівлю необхідного обладнання, здійснення заходів, пов`язаних із енергозбереженням тощо. За таких обставин, на думку скаржника є підстави для зменшення розміру пені.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від "09" квітня 2019 р. апеляційну скаргу Львівського національного аграрного університету в особі Горохівського коледжу Львівського національного аграрного університету на рішення господарського суду Волинської області від 27.02.19р. у справі №903/956/18 - залишено без руху. Зобов`язано апелянта - Львівський національний аграрний університет в особі Горохівського коледжу Львівського національного аграрного університету протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлений при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: подати оригінал платіжного документа (квитанції, платіжного доручення, тощо) про сплату судового збору в розмірі 2 643грн.

24.04.2019 р. на адресу апеляційного суду на виконання вимог ухвали суду надійшли докази сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.04.2019 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Львівського національного аграрного університету в особі Горохівського коледжу Львівського національного аграрного університету на рішення господарського суду Волинської області від 27.02.19р. у справі №903/956/18. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження в строк передбачений ч.1ст.273 ГПК України.

15.05.2019 р. від представника відповідача до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про розгляд даної справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.05.2019 р. клопотання Львівського національного аграрного університету в особі Горохівського коледжу Львівського національного аграрного університету про розгляд апеляційної скарги на рішення господарського суду Волинської області від 27.02.19р. у справі №903/956/18 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи - задоволено. Розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання з повідомленням учасників справи.

В судовому засіданні представник Львівського національного аграрного університету в особі Горохівського коледжу Львівського національного аграрного університету підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Волинської області від 03.06.2019 р. у справі №903/956/18 є незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також, в судове засідання прибув директор Горохівського коледжу ЛНАУ Жельчик О.М., який підтримав доводи представника відповідача та надав додаткові пояснення на обґрунтування власної правової позиції.

Представник Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не реалізував процесуальне право на участь в судовому засіданні апеляційної інстанції, хоча про дату час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 07.02.2014р. між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі Продавець) та Горохівським коледжем Львівського національного аграрного університету (далі Покупець) укладено договір №2447/14-БО(Т)-2 купівлі - продажу природного газу (далі - Договір) (а.с.15-20).

Згідно п.1.1 Договору продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

05.12.2014р. між вищезазначеними сторонами укладено Додаткову угоду №1 та 31.12.2014р. Додаткову угоду №2 до договору купівлі-продажу природного газу від 07.02.2014р. №2447/14-БО(Т)-2 (а.с.21-24).

Згідно п.2.1 Договору з внесеними змінами Додатковою угодою №1 та №2 Продавець передає Покупцеві з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. газ обсягом до 54,786 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів: січень 2014р. 20,787 тис.куб.м., лютий 2014р. 15,454 тис.куб.м., березень 2014р. 6,807 тис.куб.м., листопад 2014р. 4,738 тис.куб.м., грудень 2014р. 7 тис.куб.м..

Продавець передає Покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від Продавця до Покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ Покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ (п. 3.1 Договору).

Згідно з пунктом 3.3 Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

Пунктом 3.4 Договору встановлено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов`язується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Оплата за природний газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 Договору).

Згідно п.11 Договору даний Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між Сторонами з 01 січня 2014р. і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Згідно пунктом 9.3. Договору сторони погодили, що строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

Відповідачу протягом січня, лютого, березня, листопада, грудня 2014 року було передано природного газу на загальну суму 225 466,29 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу.

Проте, відповідач взяті на себе зобов`язання в частині проведення з позивачем належних розрахунків по оплаті переданого природного газу (у порядку та строки, визначені вище) виконував неналежним чином, чим порушило п.6.1 Договору.

Зазначене підтверджено розрахунком позивача та довідкою по операціях за Договором, що відповідачем фактично не оспорюється.

Несвоєчасне проведення відповідачем належних розрахунків з позивачем, існування у певні періоди заборгованості по оплаті газу стало підставою для нарахування пені за прострочку виконання грошових зобов`язань, а також інфляційних та процентів річних, та звернення до суду із позовом про стягнення нарахованих сум.

Рішенням господарського суду Волинської області 27.02.2019 р. задоволено позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Львівського національного аграрного університету в особі Горохівського коледжу Львівського національного аграрного університету про стягнення 40 973,63 грн.

Апеляційний суд, перевіривши наведені доводи апеляційної скарги, встановивши обставини, які підлягали встановленню на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, не вбачає підстав для задоволення поданої скарги.

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, майнові права та майнові обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що в даному випадку, відносини між сторонами носять договірний характер, укладений між ними договір купівлі-продажу природного газу №2447/14-БО(Т)-2 від 07.02.2014р. предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був.

Відповідно до ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з положеннями статті 193 ГК України, статей 526, 527, ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п.1 ст.549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно ч.2 ст.193 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій.

Відповідно до ст.216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 ГК України.

Відповідно до п.6 ст.231 ГК України, передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі невиконання Покупцем п. 6.1 умов цього Договору, він сплачує крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з розрахунком позивача сума пені складає 17 016,87 грн.

Колегія суддів, перевіривши доданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості погоджується із судом першої інстанції, що вимога позивача про стягнення з відповідача 17 016,87 грн. пені є правомірною та підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача сума інфляційних складає 22 080,61 грн., а 3% річних 1876,15 грн..

Колегія суддів, перевіривши доданий позивачем розрахунок заборгованості погоджується із судом першої інстанції, що стягнення з відповідача 22 080,61 грн. інфляційних втрат та 1876,15 грн. 3% річних підставна та підлягає до задоволення.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги відносного того, що відповідач не підписував Договір у редакції з пунктом 9.3 Договору, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Стаття 205 ЦК України передбачає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

У відповідності до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 639 ЦК України визначено, що Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Однак, статтею 208 ЦК України визначено, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

При цьому, стаття 209 ЦК України визначає, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Стаття 657 ЦК України не передбачає обов`язкового нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу природного газу.

Колегією суддів встановлено, що Договір купівлі - продажу природного газу від 07.02.2014 №2447/14-БО(Т)-2 підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб, при підписанні даного Договору жодною із Сторін не висловлювалося будь-яких зауважень до його тексту або змісту, Договір укладено без розбіжностей; при підписанні спірного Договору відповідачем не висловлювалося та не заявлялося бажання, пропозицій, або волевиявлення щодо підписання окремо кожної сторінки тексту Договору (скаржником не надано жодних доказів цього).

Таким чином, не приймається до уваги посилання скаржника на положення Закону України «Про нотаріат», оскільки таке застосування не відповідало б обставинам справи.

Також, колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги стосовно зменшення пені до 1500 грн., враховуючи наступне.

Згідно ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Таким чином, керуючись наведеними вище положеннями чинного законодавства України та ст. 233 Господарського кодексу України і ст. 551 Цивільного кодексу України право на зменшення неустойки (штрафу, пені) виникає у господарського суду виключно за наявності значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків тільки у разі наявності такого перевищення суд може скористатися наданим йому процесуальним правом.

Враховуючи, що розмір пені, яка підлягає до стягнення 17 016,87 грн. є меншим заподіяних позивачу неналежним виконанням умов Договору збитків (лише сума інфляційних нарахувань становить 22 080,61 грн.), а також відсутність будь-яких доказів того, що у відповідача існують виключні обставини, які давали б підстави для зменшення розміру штрафних санкцій, до матеріалів справи не надано. Відтак, судом першої інстанції правомірно відмовлено в клопотанні відповідача про зменшення пені до 1 500 грн.

З огляду на вищезазначене, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, враховуючи вищезазначені положення законодавства та обставини справи у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівського національного аграрного університету в особі Горохівського коледжу Львівського національного аграрного університету на рішення господарського суду Волинської області від 27.02.19р. у справі №903/956/18- залишити без задоволення, рішення господарського суду Волинської області - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції в порядку ст.284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №903/956/18 повернути господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "14" червня 2019 р.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.