ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2781/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариств "НАК "Нафтогаз України", м. Київ
до Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5", с. Подвірки
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача Коваленко С.В.

відповідача Дерев`янко Д.В.

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2018 року позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5", в якому просить суд стягнути з відповідача борг у загальній сумі 4047128,83 грн., у тому числі: три проценти річних в сумі 439.550,24 грн., пеню в сумі 2.461.529,30 грн., інфляційні втрати в сумі 1.146.049,29 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем умов договору №2578/1617-БО-32 купівлі-продажу природного газу від 31.10.2016 року в частині несвоєчасної оплати спожитого природного газу за період з жовтня 2016 року по червень 2017 року.

Ухвалою суду від 11.10.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено сторонам строк на подання заяв по суті справи.

Ухвалою від 11.12.2018 р. було передано справу за підсудністю до господарського суду Харківської області для розгляду в межах провадження у справі № Б-23/75-02 (н.р. Б-7346/2-19) про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5". Постановою Східного апеляційного господарського суду від 18.02.2019 р. було скасовано ухвалу господарського суду Харківської області від 11.12.2018 р., справу №922/2781/18 передано до господарського суду Харківської області на розгляд.

Ухвалою від 28.02.2019 р. було призначено справу №922/2781/18 до розгляду в судовому засіданні на 20.03.19 о 09:30. Ухвалою від 15.03.2019 р. розгляд справи зупинявся до повернення матеріалів справи з суду вищої інстанції.

Ухвалою від 24.04.2019 р. розгляд справи було поновлено та призначено підготовче засідання на 08.05.2019 р. о 10:30. Протокольною ухвалою від 08.05.2019 р. підготовче засідання було відкладено на 12:00, 04.06.2019 р.

В призначеному на 04.06.2019 р. підготовчому засіданні сторони надали письмові заяви про відсутність заперечень проти переходу до розгляду справи по суті у цей самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 6 ст. 183 ГПК України, якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Враховуючи, що під час підготовчого засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 ГПК, судом було закрито підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті.

В призначеному судовому засіданні представник позивача повністю підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Присутній у засіданні представник відповідача проти позову заперечував, вказував на безпідставність нарахування позивачем пені.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

31.10.2016 р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та Публічним акціонерним товариством «ХАРКІВСЬКА ТЕЦ-5» (споживач) було укладено договір № 2578/1617-БО-32 купівлі-продажу природного газу (далі Договір). Відповідно до пункту 1.1. договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

На виконання умов Договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 128982023,28 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с. 40-47).

Відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач зазначав, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений Договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 Договору.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі невиконання Відповідачем п. 6.1 Договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу за Договором, позивачем було нараховано відповідачу пеню за неналежне виконання умов Договору в сумі 2461529,30 грн. Також, на підставі ст. 625 ЦК України позивачем було нараховано 1146049,29 грн. інфляційних втрат і 439550,24 грн. 3% річних.

Реалізуючи право на судовий захист, позивач звернувся до господарського суду з метою стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання, відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Заперечуючи проти позовних вимог в частині стягнення нарахованої пені відповідач посилався на ухвалу господарського суду Харківської області від 16.12.2002 р., якою було порушено провадження у справі №Б-23/75-02 про банкрутство ДП «Харківська ТЕЦ-5» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених дим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк І термін).

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його яевиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання І неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Матеріали справи свідчать про те, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк визначений договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги пункту 6.1 договору. Зазначені обставини не заперечувалися відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно приписів ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 укладеного сторонами Договору визначено, що у разі невиконання відповідачем п. 6.1 Договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

Враховуючи викладене, позивачем було нараховано відповідачу пеню в розмірі 2461529,30 грн.

В той же час, судом встановлено, що ухвалою господарського суду Харківської області від 16.12.2002 р. було порушено провадження у справі №Б-23/75-02 про банкрутство ДП «Харківська ТЕЦ-5» () та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02,06.2004 р. у справі №Б-23/75-02 було замінено боржника ДП «Харківська ТЕЦ-5» на Відкрите акціонерне товариство «Харківська ТЕЦ-5». Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.01.2011р. у справі №Б-123/75-02 було змінено найменування боржника з ВАТ «Харківська ТЕЦ-5» на Публічне акціонерне товариство «Харківська ТЕЦ-5».

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.03.2016 р. у справі №Б-23/75-02 провадження у справі Б-23/75-02(н.р.Б-7346/2-19) зупинено. Направлено Дергачівському відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області матеріали справи на досудове розслідування в порядку ст.214 КПК України. Зобов`язано Дергачівський від діл поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області повідомити суд про прийняте рішення та про результат досудового розслідування у встановлені законом строки.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов`язань» від 02.10.2012 р. №5405-VI до розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» внесений п. 1-1 яким передбачено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. У зв`язку з цим, процедура банкрутства ПАТ «Харківська ТЕЦ-5» в цілому регулюється Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції, чинній до 19.01.2013 р.

Згідно з абз. 24 ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, та зупинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію. Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Цією нормою також встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.04.2011 р. у справі №Б-123/75-02 роз`яснено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, який був введений ухвалою господарського суду Харківської області від 16.12.2002 р. у справі №Б-23/75-02, заборонено нараховувати неустойку (штраф, пеню), заборонено застосовувати інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати Єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів) та заборонено стягнення на підставі виконавчих документів, як за тими вимогами (виконавчими документами), які виникли (були видані) до моменту введення мораторію так і за тими вимогами (виконавчими документами) які виникли (були видані) після введення мораторію, за винятком вимог передбачених в ч. 6 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

З огляду на викладене, позивачем безпідставно заявлено до стягнення з відповідача 2461529,30 грн. пені, нарахованої в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою господарського суду Харківської області від 16.12.2002 р. у справі № Б-23/75-02.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 4.1. Постанови ПВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок позивача по нарахуванню 439550,24 грн. 3% річних та 1146049,29 грн. інфляційних втрат, суд вважає їх обґрунтованими, а вимоги по їх стягненню такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та про розподіл судових витрат між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 73, 74, 80, 86, 129, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ХАРКІВСЬКА ТЕЦ-5" (62371, Харківська обл., Дергачівський район, село Подвірки, ідентифікаційний код особи 05471230) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01601, м.Київ, Шевченківський район, ВУЛИЦЯ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 6, ідентифікаційний код особи 20077720) три проценти річних в сумі 439550,24 грн., інфляційні втрати 1146049,29 грн. та 23783,99 грн. судового збору.

В частині стягнення 2461529,30 грн. пені відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення його повного тексту. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено "10" червня 2019 р.

Суддя Л.С. Лаврова