ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2019 р. Справа№ 910/22198/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіонбудсервіс" на рішення Господарського суду міста Києва 15.06.2018

у справі №910/22198/17 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Каштан-Оптіма"

до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТК Каштан"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіонбудсервіс"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Забавська Наталія Володимирівна

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "СІБ-М"

2. Акціонерне товариство "АЙБОКС БАНК"

про визнання недійсним договору іпотеки

за участю представників учасників справи:

від позивача - Лотиш А.М. довіреність № Л/02 від 18.12.18

від відповідача 1 - Колесник К.А., ордер серія ХВ № від 12.11.18

від відповідача 2 - Свиридовський О.А., ордер серія КВ №423509 від 29.05.19

від третьої особи на стороні відповідачів - не з`явились

від третьої особи 1 - не з`явились

від третьої особи 2 - Макарчук Л.Л., ордер серія КВ №426656 від 29.03.19

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Каштан-оптіма" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торговельна компанія "Каштан", Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіонбудсервіс", Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Забавської Наталії Володимирівни про визнання недійсним договору іпотеки № 1456 від 08.08.2017, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забавською Н.В., укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2; визнання протиправним та скасувати рішення нотаріуса про державну реєстрацію договору іпотеки, серія та номер 1456 від 08.08.2017.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що директор "ВТК Каштан" не мав права укладати оспорюваний договір іпотеки з огляду на відсутність рішення загальних зборів про надання дозволу на відчуження майна товариства.

13.04.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю "Каштан-Оптіма" подано заяву про зміну предмету позову, в якій позивач просить визнати недійсним Іпотечний договір № 1456 від 08.08.2017 та виданий на підставі нього дублікат Іпотечного договору №1759 від 29.09.2017, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забавською Н.В., укладений між ТОВ «ВТК Каштан» та ТОВ «Регіонбудсервіс». Також позивач просить скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37166866 від 20.09.2017, прийняте на підставі дублікату іпотечного договору, серія та номер: 1759, виданого 29.09.2017, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забавською Н.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2018 було прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі № 910/22198/17 позов задоволено частково. Визнано недійсним іпотечний договір від 08.08.2017, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "ВТК "Каштан" та товариством з обмеженою відповідальністю "Регіонбудсервіс", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забавською Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №1456. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37166866 від 20.09.2017, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забавською Наталією Володимирівною. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "ВТК Каштан" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Каштан-оптіма" судовий збір у розмірі 1 681, 00 грн; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Регіонбудсервіс" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Каштан-оптіма" судовий збір у розмірі 1 681, 00 грн.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, посилаючись на приписи ст. ст. 92, 145, 202, 203, 215 ЦК України та встановлення обставин відсутності прийняття загальними зборами рішення про надання дозволу директору на відчуження цілісного майнового комплексу, вартість якого перевищує 50% майна товариства, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання недійсним оспорюваного правочину. Позовні вимоги про скасування рішення приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості задоволені судом з огляду на відсутність відповідних правових підстав вчинення цих дій згідно з ст. 216 ЦК України. Щодо задоволення позову в частині визнання недійсним дублікату іпотечного договору судом відмовлено з мотивів того, що дублікат правочину не змінює і не припиняє цивільні права та обов`язки.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач-2 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Регіонбудсервіс", 20.07.2018 звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі № 910/22198/17 та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Каштан-Оптіма" відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права. Так, апелянт стверджує, що позивач звертаючись з позовом у даній справі не зазначив, яке саме корпоративне право із належних йому, як учаснику ТОВ "ВТК "Каштан", було порушено внаслідок вчинення оспорюваного іпотечного договору. За доводами відповідача-2, судом першої інстанції невірно застосовано положення ст. 92 ЦК України, оскільки позивачем не наведено недобросовісність ТОВ "Регіонбудсервіс" при вчиненні оспорюваного правочину. Щодо порушення норм процесуального закону, відповідач-2 стверджує про безпідставне прийняття судом на стадії розгляду справи по суті висновку експерта. Також апелянт вказує на те, що місцевим господарським судом не було надано юридичної оцінки добросовісності поведінки відповідача-2 при укладенні іпотечного договору, що зумовило невірне застосування ст. 92 ЦК України.

24.07.2018, не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач-1 - Товариство з обмеженою відповідальністю "ВТК Каштан", звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 р. у справі №910/22198/17 та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Каштан-Оптіма" відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2018 колегію суддів у складі: головуючий суддя Разіна Т.І., судді Чорна Л.В., Куксов В.В. відкрито апеляційне провадження у справі та об`єднано апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіонбудсервіс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТК Каштан" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі №910/22198/17 в одне апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 11.09.2018.

10.09.2018 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Каштан-Оптіма" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ "ВТК Каштан"- без задоволення.

10.09.2018 від третьої особи-2 - Акціонерного товариства "АЙБОКС БАНК" надійшли письмові пояснення, в яких останній просить апеляційні скарги ТОВ "ВТК Каштан" та ТОВ "Регіонбудсервіс" задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів письмових пояснень третя особа-2 зазначає, що передане в іпотеку майно не перевищує 50% вартості майна товариства, про що було повідомлено ТОВ "ВТК Каштан" на час укладення оспорюваного правочину. На думку третьої особи-2 укладення договору іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, не є відчуженням цього майна в розумінні ст. 346 ЦК України, а тому не належить до виключної компетенції загальних зборів товариства.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

У зв`язку з розпочатою процедурою ліквідації та припиненням здійснення правосуддя Київським апеляційним господарським судом матеріали справи №910/22198/17 згідно акту прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 було передано до новоутвореного Північного апеляційного господарського суду.

08.10.2018 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Каштан-Оптіма" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ "Регіонбудсервіс" - без задоволення.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги ТОВ "Регіонбудсервіс" позивач вказує на те, що під час надання пояснень у суді першої інстанції позивач неодноразово обґрунтовував підставу звернення з даним позовом порушенням корпоративних прав на управління справами та розподілу прибутку від господарської діяльності. Даним обставинам, на думку позивача, місцевим господарським судом надана вірна правова оцінка. Також позивач зазначає, що доводи апелянта в частині невірного застосування норм матеріального права (ст. 92 ЦК України) є безпідставними, оскільки відповідач-2 знав і не міг не знати про обмеження повноважень директора на вчинення правочинів. Крім того, посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 15.05.2018 у справі № 904/12079/16 не може бути застосована у даній справі, оскільки обставини вказаної справи не є тотожними обставин у даній справі - рішення загальних зборів про надання дозволу на відчуження цілісного майнового комплексу у даній справі взагалі не приймалось. Позивач вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про вчинення директором відповідача-1 правочину з перевищенням наданих йому повноважень статутом ТОВ "ВТК Каштан".

09.10.2018 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Каштан-Оптіма" надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів

Клопотання позивача про залучення нових доказів в суді апеляційної інстанції відхиляється судовою колегією, оскільки позивачем належним чином, у відповідності до ст. ст. 80, 269 ГПК України, не було обґрунтовано неможливості представлення відповідних документів в суді першої інстанції. Тоді як, за змістом ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2018 колегією суддів у складі: Мартюк А.І. - головуюча суддя; судді - Калатай Н.Ф., Зубець Л.П. прийнято до провадження апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіонбудсервіс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТК Каштан" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі № 910/22198/17. Справу призначено до розгляду на 13.11.2018.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2018 прийнято відмову Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТК Каштан" від апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі №910/22198/17. Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТК Каштан" від апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі №910/22198/17 закрито.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2019 задоволено заяву суддів Мартюк А.І. та Зубець Л.П. про самовідвід у справі №910/22198/18. Справу передано на повторний автоматизований розподіл для визначення складу суду.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду 15.02.2019 справу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2019 заяву судді Скрипки І.М. про самовідвід у справі №910/22198/17 задоволено. Справу передано на повторний автоматизований розподіл для визначення складу суду.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2019 справу №910/22198/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіонбудсервіс" на рішення Господарського суду міста Києва 15.06.2018 у справі №910/22198/17 прийнято до провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я. Встановлено учасникам справи строк для подання заяв, клопотань, пояснень, з доказами направлення їх іншим учасникам провадження, протягом п`яти днів з дня отримання даної ухвали, але не пізніше 03.04.2019.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження В.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/875/19 від 08.04.2019, у зв`язку з перебуванням судді Дикунської С.Я. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/22198/17.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 08.04.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіонбудсервіс" на рішення Господарського суду міста Києва 15.06.2018 у справі №910/22198/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дідиченко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіонбудсервіс" на рішення Господарського суду міста Києва 15.06.2018 у справі №910/22198/17 прийнято до провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дідиченко М.А. Справу призначено на 10.04.2019.

В судовому засіданні 10.04.2019, на підставі ст. 216 ГПК України, оголошено перерву до 25.04.2019.

24.04.2019 відповідач-2 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Регіонбудсервіс" подав заяву про відвід колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дідиченко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.04.2019 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіонбудсервіс" про відвід колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дідиченко М.А. у справі №910/22198/17 визнано необгрунтованою, провадження у справі №910/22198/17 зупинено, матеріали справи передано для визначення автоматизованою системою, відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, складу судової колегії для розгляду заяви про відвід суддів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2019 у складі колегії суддів: головуючого судді Верховця А.А., суддів Кравчука Г.А., Пашкіної С.А. відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Регіонбудсервіс" у задоволенні заяви про відвід колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дідиченко М.А. Справу повернуто на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дідиченко М.А.

У зв`язку з перебуванням судді Дідиченко М.А. у відпустці, справу №910/22198/17 передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіонбудсервіс" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.05.2019 поновлено апеляційне провадження у справі №910/22198/17. Розгляд справи №910/22198/17 призначено на 29.05.2019.

В судовому засіданні 29.05.2019, задля забезпечення принципу змагальності та надання можливості новому представнику апелянта ознайомитися з матеріалами справи, а також з огляду на необхідність дотримання розумного строку розгляду спору у суді, Північним апеляційним господарським судом оголошено перерву до 03.06.2019.

03.06.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіонбудсервіс" надійшла заява про відвід головуючого судді Жук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2019 дії Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіонбудсервіс" з подання повторної заяви про відвід визнано зловживанням процесуальними правами, а заяву про відвід головуючого судді Жук Г.А. залишено без розгляду.

Представники третіх осіб - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Забавської Н.В. та Товариства з обмеженою відповідальністю "СІБ-М" в судове засідання 03.06.2019 не з`явились, про судовий розгляд справи судом апеляційної інстанції повідомлені належним чином.

Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Ухвали Північного апеляційного господарського суду були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень (http://www.reyestr.court.gov.ua), а тому учасники справи мали змогу ознайомитися з текстом цих процесуальних документів.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

В даному контексті також слід враховувати правову позицію Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України», згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Враховуючи те, що явка представників учасників апеляційного провадження судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 46 ГПК України) є правом, а не обов`язком сторони, Північний апеляційний господарський суд, з огляду на необхідність дотримання принципів розумності строків вирішення спору у суді, дійшов висновку про можливість здійснення перегляду справи в апеляційному порядку за відсутності представників третіх осіб.

Представник відповідача-2 та третьої особи-2 в судовому засіданні 03.06.2019 вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва 15.06.2018 скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в зволенні позовних вимог.

Представники позивача та відповідача-1 заперечили проти доводів апелянта та просили рішення Господарського суду міста Києва 15.06.2018 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

08.08.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВТК Каштан» (відповідач-1 у справі, сторона-1 за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Регіонбудсервіс» (відповідач-2 у справі, сторона-2 за договором) укладено договір новації про надання поворотної фінансової допомоги, згідно якого сторона-1 визнає наявність грошового зобов`язання перед стороною-2, яке виникло на підставі договорів будівельного підряду та станом на 08.08.2017 становить 4 730 208,91 грн, розмір якого підтверджується рішеннями Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Українська правнича фундація» по справам № 2306/17-1, № 2306/17-2, № 2306/17-3, № 2306/17-4, № 2306/17-5, № 2306/17-6, № 2306/17-7, № 2306/17-8, № 2306/17-9, № 2306/17-10, № 2306/17-11, № 2306/17-12, № 2306/17-13, № 2306/17-14 (далі - первісне зобов`язання).

В п. 1.3 договору новації сторони домовились визнати суму 4730208,91 грн поворотною фінансовою допомогою на безпроцентній основі, які надані стороною-2 стороні-1, а сторона-1 зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених цим Договором. Зобов`язання сторони-1, які виникли на підставі договорів будівельного підряду та визначені рішеннями Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Українська правнича фундація» по справам № 2306/17-1, № 2306/17-2, № 2306/17-3, № 2306/17-4, № 2306/17-5, № 2306/17-6, № 2306/17-7, № 2306/17-8, № 2306/17-9, № 2306/17-10, № 2306/17-11, № 2306/17-12, № 2306/17-13, № 2306/17-14, вважаються припиненими з дати нотаріального посвідчення цього договору.

Згідно п. 3.1 договору новації остаточною датою повернення всієї суми наданої поворотної фінансової допомоги є 18 серпня 2017 року.

Вказаний договір новації про надання поворотної фінансової допомоги посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забавською Наталією Володимирівною та зареєстровано в реєстрі за №1455.

В забезпечення виконання зобов`язання за договором про надання поворотної фінансової допомоги, 08.08.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВТК Каштан» (іпотекодавець), який є правонаступником організації орендарів Київської орендної виробничо-торгової фірми «Каштан», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Регіонбудсервіс» (іпотекодержатель) було укладено іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забавською Наталією Володимирівною та зареєстровано в реєстрі за №1456 (надалі - Іпотечний договір).

Відповідно до п. 1.1 Іпотечного договору цим договором забезпечується виконання зобов`язання, що виникло у іпотекодавця на підставі Договору про надання поворотної фінансової допомоги, посвідченого 08.08.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забавською Н.В. за реєстровим номером 1455, та додаткових угод до нього, які в подальшому можуть бути укладені, надалі - основний договір, укладеного ним із іпотекодержателем на суму 4730208,91 грн з обумовленим в основному договорі строком повернення боргу до 18 серпня 2017 року без нарахування відсотків за користування грошовими коштами.

Згідно з п. 1.2 Іпотечного договору в забезпечення виконання зобов`язань за основним договором іпотекодавець передав в іпотеку цілісний майновий комплекс Київської орендної виробничо-торгової фірми «Каштан», що знаходиться за адресою: м.Київ, проспект Перемоги, 123. Опис предмета іпотеки: згідно з правовстановлюючими документами та технічною документацією цілісний майновий комплекс Київської орендної виробничо-торгової фірми «Каштан», що знаходиться за адресою: м.Київ, проспект Перемоги, 123 складається з: виробничий корпус літ. «А», кількість поверхів 5, площею 8609 кв.м, склад літ. «Б», площею 501 кв.м, гараж літ. «В» площею 133,9 кв.м, склад літ. «Г», площею 420,3 кв.м, виробничий корпус літ. «Д» площею 229,5 кв.м, магазин літ. «Ж», площею 220,3 кв.м, бойлерна літ. «З», площею 95,6 кв.м (надалі - предмет іпотеки). Предмет іпотеки знаходиться на земельній ділянці площею 0,9166 га, за адресою: м.Київ, пр-т Перемоги, 123, кадастровий номер: :75:004:002, цільове призначення: 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, що знаходиться в користуванні іпотекодавця на підставі договору оренди земельної ділянки, посвідченого 12.04.2006 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. за р.№232, та зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 13.04.2006 року за №75-6-00292.

У відповідності до п. 1.3 Іпотечного договору вказаний предмет іпотеки є власністю іпотекодавця і належить йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Вісімнадцятою Київською державною нотаріальною конторою 14.07.1993 року за р.№1у-577, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 15.03.2004 року в реєстрову книгу №18з-270 за реєстровим номером 978-з, та Свідоцтва про власність, реєстраційний номер П-102, виданого Фондом державного майна 16.11.1993.

Відповідно до п. 5.3 Іпотечного договору в разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем в строк до 18 серпня 2017 року зобов`язання за Основним договором, сторони домовилися про те, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно може бути здійснено шляхом, передбаченим Законом України «Про іпотеку», у тому числі й шляхом вчинення виконавчого напису з покладенням обов`язку оплати нотаріальних дій на іпотекодавця. За домовленістю сторін, у разі невиконання іпотекодавцем зобов`язання за основним договором до 18 серпня 2017 року, цей договір передбачає, що після спливу тридцяти денного терміну, зазначеного в п. 5.2 цього договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіонбудсервіс» набуває право звернення стягнення на цілісний майновий комплекс Київської орендної виробничої фірми «Каштан», що знаходиться за адресою: м.Київ, проспект Перемоги, 123 в рахунок виконання зобов`язання за основним договором у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», та реєстрації права власності на предмет іпотеки (в такому випадку цей договір виступає правовстановлюючим документом та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки), або сторони даного договору укладуть договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким права власності на предмет іпотеки буде передане іпотекодержавтелю не пізніше 19 вересня 2017 року.

Від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «ВТК Каштан» (іпотекодавець) Іпотечний договір підписано директором - Казарцевим І.В.

Вважаючи, що вказаний договір іпотеки укладено директором ТОВ «ВТК Каштан» з перевищенням повноважень у зв`язку із відчуженням майна товариства, вартість якого перевищує п`ятдесят відсотків вартості усього майна, ТОВ "Каштан-Оптіма" звернувся з позовом у даній справі про визнання недійсним іпотечного договору на підставі ч. 2 ст. 203, ст. 215 ЦК України.

Згідно вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

При вирішенні спорів про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, підлягає встановленню наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, за результатами вирішення спору в судовому рішенні вказується в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до положень ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Тобто, в силу припису зазначеної статті, правомірність правочину презюмується і обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина 1 статті 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Разом з цим, управління товариством також здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (стаття 97 ЦК України).

За системним аналізом норм Цивільного кодексу України (статті 99, 145, 147 - в редакції чинній на час укладення оспорюваного правочину), Господарського кодексу України (стаття 89), Закону України "Про господарські товариства" (статті 58, 59, 62, 63 - в редакції чинній на час укладення оспорюваного правочину) виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов`язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав.

Так, у відповідності до п. 1.1, п. 1.2 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ВТК «Каштан» в редакції, затвердженій Загальними зборами учасників (протокол №7 від 09.08.2016 - далі Статут ТОВ «ВТК «Каштан») Товариство з обмеженою відповідальністю «ВТК «Каштан» створено шляхом перетворення Товариства з додатковою відповідальністю Виробничо-торгівельна компанія «Каштан» в процесі його реорганізації за рішенням загальних зборів учасників (протокол загальних зборів учасників від 12.04.2012), Товариство є правонаступником щодо майна, прав та обов`язків Товариства з додатковою відповідальністю Виробничо-торгівельна компанія «Каштан».

Учасниками товариства, у відповідності до п. 4 Статуту ТОВ «ВТК «Каштан», є 25 фізичних осіб та ТОВ "Каштан-Оптіма", з частками у статутному капіталі товариства 6,9815 % та 93,0185 %, відповідно.

Зі змісту п. 9.3 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ВТК «Каштан» в редакції, затвердженій Загальними зборами учасників (протокол №7 від 09.08.2016 - далі Статут ТОВ «ВТК «Каштан») вбачається, що до виключної компетенції Загальних зборів учасників належить, зокрема, відчуження майна товариства на суму, що становить п`ятдесят і більше відсотків майна товариства.

Водночас, у пп. в) п. 10.3 Статут ТОВ «ВТК «Каштан» визначено, що директор має, зокрема, вчинювати правочини з правом одноособового їх підпису, у тому числі кредитні на суму, що не перевищує п`ятдесят відсотків загального обсягу майна товариства. Для вчинення правочинів, сума яких перевищує вищевказану суму директор повинен отримати згоду Загальних зборів учасників товариства.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, під час укладення спірного правочину відповідачем-2 було представлено довідку, згідно якої станом на 08.08.2017 вартість майна, що передається в іпотеку, не перевищує 50% від вартості майна ТОВ «ВТК Каштан».

Проте, з представлених до матеріалів справи фінансових звітів суб`єкта господарської діяльності - Товариства з обмеженою відповідальністю «ВТК Каштан» за 2017 рік, слідує, що станом на 30.06.2017 (до укладення спірного договору) на балансі товариства обліковувалися необоротні активи загальною вартістю 13240,5 тис. грн та оборотні активи загальною вартістю 932,6 тис.грн.

Натомість, пунктом 2.1 Іпотечного договору визначено, що за згодою сторін вартість предмета іпотеки визначена в розмірі 10400000,00 грн. Оцінка предмета іпотеки проведена за згодою сторін з урахуванням ринкових цін та обсягу можливих витрат, пов`язаних з його реалізацією.

Згідно із довідкою ТОВ «ВТК Каштан» балансова вартість предмета іпотеки становить 10367835,36 грн (п. 2.2. Іпотечного договору).

У відповідності до представленого позивачем висновку судового експерта Українського незалежного інституту судових експертиз Голубенко Інни Миколаївни №43/06-2018 від 05.06.2018, згідно з яким дійсна (ринкова) вартість майна (комплексу будівель та споруд), а саме: виробничого корпусу літ. «А» (кількість поверхів 5, площею 8609 кв.м); складу літ. «Б», площею 501 кв.м, гаражу літ. «В» (площею 133,9 кв.м), складу літ. «Г» (площею 420,3 кв.м), виробничого корпусу літ. «Д» (площею 229,5 кв.м), магазину літ. «Ж» (площею 220,3 кв.м), бойлерної літ. «З» (площею 95,6 кв.м), розташованих по проспекту Перемоги, 123 в м. Києві, в цінах станом на 08.08.2017 могла становити 78205536,00 грн, з яких ПДВ становить 13034256,00 грн, сума без ПДВ становить 65171280,00 грн.

Таким чином, надаючи правову кваліфікацію представленим сторонами у даній справі доказам у їх сукупності, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що на час укладення оспорюваного правочину вартість предмета іпотеки за Іпотечним договором перевищувала п`ятдесят відсотків загального обсягу майна товариства.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального закону у зв`язку із прийняттям додаткових доказів на стадії розгляду справи по суті не приймаються судовою колегією, як підстава для скасування оскаржуваного рішення, з огляду на положення приписів ч. 8 ст. 80 ГПК України. При цьому, посилання апелянта на те, що позивачем не вчинялись дії з повідомлення суду про неможливість представлення висновку експерта до закриття підготовчого провадження у даній справі, не спростовують обставин неможливості його подання у строк з причин, що не залежали від позивача.

Також судовою колегіє відхиляються доводи письмових пояснень третьої особи-2 про те, що вартість переданого в іпотеку цілісного майнового комплексу не перевищує вартість майна товариства, оскільки належними і достатніми доказами, в розумінні ст. ст. 76, 79 ГПК України, спростовуються дані твердження.

Відповідно до абз. 2 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

20.09.2017 на підставі Іпотечного договору (дубліката) за Товариством з обмеженою відповідальністю «Регіонбудсервіс» було зареєстровано право власності на цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: м.Київ, проспект Перемоги, 123, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,9166 га, кадастровий номер :75:004:002, що підтверджується наявною у справі Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №120466476 від 12.04.2018.

Пунктом 5.3 іпотечного договору сторонами узгоджено умову набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку та, відповідно, вчинення відповідачем-2 дій з набуття права власності, тобто реалізацією прав іпотекодержателя відповідно умов договору іпотеки, відбулось відчуження об`єкту нерухомості. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що передача в іпотеку майна вартістю 65 171 280 грн, що перевищує 50% вартості майна товариства, на умовах визначених договором іпотеки є відчуженням майна і на укладення такого правочину, відповідно вимог Статуту ТОВ «ВТК Каштан», необхідно рішення загальних зборів товариства, як вищого органу управління товариством.

Оскільки до матеріалів справи не представлено рішення загальних зборів про надання дозволу на укладення оспорюваного іпотечного договору, і сторони підтвердили в судовому засіданні, що на розгляд загальних зборів питання укладення договору іпотеки не виносилось, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що директор ТОВ «ВТК Каштан» діяв з перевищенням наданих йому повноважень, а тому, спірний договір підписано особою без достатнього на те обсягу цивільної дієздатності, що свідчить про невідповідність його вимогам ч. 2 ст. 203 ЦК України.

Згідно частини 3 статті 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Тобто для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору. Разом з тим ч. 3 ст. 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень.

Таке обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це.

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента (Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду у складі судової колегії Касаційного господарського суду від 02.04.2019 у справі № 904/2178/18).

Беручи до уваги той факт, що оспорюваний договір містить посилання на здійснення директором ТОВ «ВТК «Каштан» повноважень з укладення правочину на підставі статуту товариства, тобто обізнаність відповідача-2 із його змістом презюмується, судом першої інстанції вірно констатовано, що апелянт не був позбавлений можливості, виявивши розумну обачність, запросити відомості стосовно актуальних даних про вартість майна товариства.

З огляду на вищевикладене, судова колегія встановила, що Господарський суд міста Києва дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним іпотечного договору у зв`язку із перевищенням директором ТОВ «ВТК «Каштан» своїх повноважень, який був зроблений з урахуванням приписів, визначених у статті 92 Цивільного кодексу України. Доводи апеляційної скарги в частині невірного застосування положень названої норми матеріального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

За змістом ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, за захистом яких може бути пред`явлений позов до суду.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що Цивільний кодекс України не дає визначення поняття "заінтересована особа", тому коло заінтересованих осіб має з`ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 1 ГПК України (в редакції до 15.12.2017 року) установлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом ст. 4 ГПК України (в редакції після 15.12.2017 року) право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце (така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 06.07.2016 у справі № 910/1891/14, від 21.09.2016 у справі № 902/841/15).

В силу положень ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Водночас, наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації, встановленого вищевказаними нормами права.

Так, вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Як роз`яснив Конституційний Суд України у своїм рішенням від 01.12.2004 № 18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

У вказаному рішенні Конституційного Суду України дано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Отже, позивач, реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, в свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

Статтею 167 ГК України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Відповідно до ст. 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом: брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди); вийти у встановленому порядку з товариства; здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом; одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач, обґрунтовуючи порушення його корпоративних прав, посилається на те, що його частка у статутному капіталі товариства становить 93,0185%. При цьому рішення загальних зборів відповідача-1 з питань надання дозволу директору на укладення оспорюваного іпотечного договору не приймалось. Тобто наведеними обставинами позивач фактично обґрунтував порушення його корпоративного права на управління справами, що встановлено місцевим господарським судом під час вирішення спору у даній справі.

Беручи до уваги те, що передача в іпотеку цілісного майнового комплексу ТОВ «ВТК «Каштан», розташованого за адресою м.Київ, проспект Перемоги, 123, відбулось без волевиявлення вищого органу товариства (загальних зборів його учасників) та, відповідно, позивача, як одного із учасників органу товариства, з часткою голосів 93,0185%, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення корпоративних прав позивача, що підлягають захисту в судовому порядку.

Твердження апелянта про те, що позивачем не було визначено чіткого переліку порушених корпоративних прав не приймаються до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що укладення директором Товариства з обмеженою відповідальністю «ВТК Каштан» спірного Іпотечного договору свідчить про порушення корпоративних прав позивача щодо управління справами товариства, розподілу прибутку товариства (з одержанням своєї частки) від господарської діяльності товариства та погіршення майнового стану підприємства, що впливає на права позивача як учасника товариства з часткою 93,0185% статутного капіталу товариства.

Оскільки за результатами перегляду справи в апеляційному порядку судовою колегією встановлено вірність висновків суду про задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки, на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України, то позовна вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37166866 від 20.09.2017, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забавською Наталією Володимирівною з огляду на її похідний характер також підлягає задоволенню.

Питання правомірності відмови в задоволенні іншої частини позовних вимог (визнання недійсним дублікату іпотечного договору) в апеляційній скарзі не порушено, а судом апеляційної інстанції підстав виходу за межі доводів та вимог апеляційної скарги не встановлено, справу переглянуто в порядку ч. 1 ст. 269 ГПК України.

Підсумовуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів зазначає, що відповідач-2, звертаючись з апеляційною скаргою, не спростував висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого ним судового рішення.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом, інші доводи відповідача-2, викладені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на правильність прийняття судом оскаржуваного рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі № 910/22198/17 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (відповідача-2 у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіонбудсервіс" на рішення Господарського суду міста Києва 15.06.2018 у справі №910/22198/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі №910/22198/17 залишити без змін.

3. Справу №910/22198/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 11.06.2019