ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення зави про забезпечення позову

"13" червня 2019 р. Справа № 903/442/19

Суддя Господарського суду Волинської області Костюк С. В., розглянувши заяву № 03-17/234 від 07.06.2019 року Луцької районної ради про забезпечення позову у справі

за позовом Луцької районної ради

до відповідача: Комунального підприємства «Луцьке»

про визнання права власності та знання арешту з майна,

встановив:

позивач 12.06.2019 року звернувся до суду з позовом визнати право власності на майно за Луцькою районною радою, як за уповноваженим органом управління спільною власністю територіальних громад сіл, селищ Луцького району та зняти з нього арешт, а саме:

-RЕNАULТ МАGNUМ 12777, 2013 року випуску, білого кольору, № двиг. DХІ13376820С1А, № кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 ;

-RЕNАULТ МЕGАNЕ SСЕNІК 1461, 2014 року випуску, чорного кольору, № двиг. К9К837D167729, № кузова НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_4 ;

-RЕNАULТ KАNGОО 1461, 2013 року випуску, білого кольору № двиг. D122786, № кузова НОМЕР_5 , державний номер НОМЕР_6 ;

-RЕNАULТ KАNGОО 1461, 2014 року випуску, білого кольору, № двиг. D230863, № кузова НОМЕР_7 , державний номер НОМЕР_8 ;

-RЕNАULТ KАNGОО 1461, 2014 року випуску, білого кольору, № двиг. D230849, № кузова НОМЕР_9 , державний номер НОМЕР_10 ;

-Причіп ТАNG ЕА, 1996 року випуску, чорного кольору, № шасі НОМЕР_11 , державний номер НОМЕР_12 .

Ухвалою Господарського суду від 13.06.2019 року було залишено позовну заяву без руху та встановлено Луцькій районній раді строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання доказів сплати судового збору в установленому розмірі.

Одночасно із позовною заявою Луцькою районною радою подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить винести ухвалу щодо забезпечення позову з метою недопущення продажу арештованого майна, яке не належить боржнику, оскільки це призведе до порушення права територіальних громад сіл, селищ Луцького району, в особі яких виступає Луцька районна рада, щодо повноцінного володіння, користування та розпорядження своїм майном.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявник зазначає, що постановою головного державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 25.01.2019 у виконавчому провадженні ВП № 58195001 при примусовому виконанні наказу Господарського суду Харківської області, виданого 08.01.2019 року по справі № 922/2972/18 накладено арешт на рухоме майно транспортні засоби, що закріплене за КП «Луцьке».

Дослідивши матеріали позову, подану заяву, суд зазначає таке.

За змістом ч. 1 ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову за переліком, який наведений в ч. 1 ст. 137 цього ж Кодексу.

Так, згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Частиною 3 ст. 137 ГПК України визначено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 136 ГПК України).

Згідно зі статтею 139 ГПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, у тому числі, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, предмет і ціну позову, інші відомості, необхідні для вирішення питання про забезпечення позову.

За системним аналізом наведених норм права можна зробити висновок, що від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 137 ГПК України та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову.

В прохальній частині заяви про забезпечення позову, заявник просить винести ухвалу про забезпечення позову з метою недопущення продажу арештованого майна, однак не вказує вид заходу забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання подальшого судового рішення або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Так, пунктами 1, 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», роз`яснено, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахування доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Отже, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу для забезпечення позову. В той же час, ст. 79 ГПК України передбачає подання достатніх доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У разі відсутності доказів в підтвердження викладених обставин та обґрунтування, що невжиття таких заходів утруднить чи зробить неможливим виконання рішення, господарський суд відхиляє таку заяву як необґрунтовану та не підтверджену належними доказами.

Разом з тим, оцінивши обґрунтованість обставин зазначених в заяві про забезпечення позову, адекватність заходу забезпечення позову, достатність, належність та допустимість доказів на підтвердження наведених обставин, зв`язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, суд зазначає про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Так, необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову в порушення п.4 ч.1 ст.139 ГПК України не містить заходу забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У відповідності до ч.7 ст.140 ГПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Зазначене вище є підставою для повернення заяви про забезпечення позову на підставі ч.7 ст.140 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 137, 139, 140, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву № 03-17/234 від 07.06.2019 року Луцької районної ради про забезпечення позову на 12 арк. (в т.ч. оригінал платіжного доручення № 144 від 07.06.2019 року) повернути заявнику.

Відповідно до ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня її проголошення (ч. 7 ст. 174, ст.ст.256, 257 ГПК України).

Суддя С. В. Костюк