ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2019 Справа № 914/2244/15

За позовною заявою: Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк", м. Дніпро

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Серби Галини Василівни, м.Червоноград, Львівська область

про стягнення 11 431,82 грн

Суддя У.І. Ділай

Секретар М.Я. Куць

За участю представників:

Від позивача: Кудрик Т.П. - представник (Ордер №ЛВ 160952 від 28.05.2019)

Від відповідача: Романів С.І. - представник (Ордер №ЛВ110280 від 04.03.2019)

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до відповідача Фізичної особи-підприємця Серби Галини Василівни, про стягнення 11 431,82 грн.

Ухвалою суду від 10.07.2015 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено на 23.07.2015. З підстав викладених в Ухвалі суду від 23.07.2015 розгляд справи відкладено на 08.09.2015.

Ухвалою суду від 08.09.2015 зупинено провадження у справі №914/2244/15 до прийняття рішення у кримінальному провадженні №0000108 органом досудового розслідування Червоноградського МВ ГУМВС України у Львівській області.

22.12.2016, 15.07.2017 та 27.11.2017 Господарський суд Львівської області направляв запити до Червоноградського МВ ГУМВС України у Львівській області з проханням повідомити про результати досудового розслідування кримінального провадження №0000108 (стадію перевірки).

У відповідь Червоноградський відділ поліції ГУНП у Львівській області повідомляв, що досудове слідство у кримінальному провадженні №0000108 від 17.01.2014 розпочате за ч. 1 ст. 185 КК України триває, при цьому слідчим не вдалося встановити спосіб зняття грошових коштів та особу, що здійснила дану трансакцію з рахунку, яким користувалася Серба Г.В.

21.01.2019 від ПАТ Комерційний Банк "Приватбанк" через канцелярію суду поступило Клопотання про поновлення провадження у справі, в якому зазначено, що обставини, які слугували підставою для зупинення провадження у справі, відпали, відтак позивач просить суд поновити провадження.

Провадження у справі 914/2244/15 порушено 10.07.2015 за правилами ГПК України в редакції від 06.11.1991 по 15.12.2017.

15.12.2017 набрав чинності новий ГПК України, відповідно до п.9 ч.1 р.ХІ Перехідних положень якого справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

28.01.2019р. ухвалою суду поновлено провадження у справі №914/2244/15.

Ухвалою від 21.02.2019 підготовче засідання відкладено на 12.03.2019.

Ухвалою від 12.03.2019 підготовче засідання відкладено на 29.03.2019.

Ухвалою від 29.03.2019 продовжено строк підготовчого засідання та відкладено на 11.04.2019.

Ухвалою від 11.04.2019 підготовче провадження закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 28.05.2019.

Представник позивача в судовому засіданні 28.05.2019 підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.

У судовому засіданні 28.05.2019 представник відповідача заперечив проти позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову.

В процесі розгляду матеріалів справи суд -

встановив:

22.08.2011 відповідач у справі підписав та подав, а позивач прийняв Заяву про відкриття поточного рахунку, згідно якої відповідач приєднався до «Умов та тарифів надання банківських послуг» (надалі - Умови), Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із Заявою складають Договір банківського обслуговування та взяв на себе зобов`язання виконувати умови Договору.

Як вказує позивач на виконання договірних зобов`язань відповідачу встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг».

Пункт 3.2.1.1.16. Умов передбачає, що при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до «Умов і правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно - цифрового підпису та / або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом «першого» підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Відповідно до п. 3.2.1.1.1. Умов - кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення обігових коштів та здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банка та Клієнта.

Згідно із п. 3.2.1.1.3. Умов, кредит надається в обмін на зобов`язання Клієнта щодо його повернення, сплати процентів та винагороди.

У п. 3.2.1.1.8 Умов визначено, що проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до «Умов і правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі - «Угода»).

Згідно із п. 3.2.1.1.6. Умов, Ліміт може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку. Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна Ліміту проводиться Банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших).

Відповідно до наданої позивачем Довідки про розмір встановлених кредитних лімітів, наданих клієнту ФОП Сербі Г.В. вих. № 08.7.0.0.0/22 від 10.06.2015 кредитний ліміт для відповідача становив з: 22.08.2011 - 4400грн, 04.02.2013 - 5500,00грн, 04.03.2013 - 7500грн, 16.10.2013 - 9000,00грн, 02.03.2014 - 4564,24грн.

Про надання відповідачу кредитних коштів в межах встановленого ліміту свідчить виписка із банківського рахунку ФОП Сербі Г.В.

За твердженням позивача відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином.

Щодо покликань Серби Г.В. про списання коштів з її рахунку третіми особами позивач зазначив, що на відповідача покладається обов`язок надати докази на підтвердження перерахування коштів третіми особами. Натомість до матеріалів справи не долучено вироку суду, що набрав законної сили, яким підтверджено втручання третіх осіб до списання спірної суми коштів. При цьому позивач звернув увагу, що після здійснення платежів, які на думку відповідача були ініційовані третіми особами, сам відповідач неодноразово користувався кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, що підтверджується відомістю оборотів та залишків, з якої вбачається зменшення дебетового сальдо після 18.12.2013 та подальше його збільшення 28.01.2014 до -8555,86 грн.

У позовній заяві позивач зазначає, що зобов`язань за Договором обслуговування кредитних лімітів на поточному рахунку відповідач належно не виконав, у зв`язку з чим станом на 04.06.2015р. має заборгованість в сумі 11431,82грн, з яких 4891,34 грн. - заборгованість за кредитом; 3165,25 грн заборгованість по процентах за користування кредитом; 2758,95 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 616,28 грн заборгованість по комісії за користування кредитом.

Відповідач заперечив проти позову, зазначивши таке.

Близько 15:00 год., коли ФОП Серба Г.В. перебувала в приміщенні податкової інспекції в м. Сокаль Львівської області, на її мобільний телефон на № +0 надійшло повідомлення про те, що з поточного рахунку № НОМЕР_1 знімаються кошти в сумі 48,60 грн на оплату вартості ваучерів Sкуре.

В подальшому о 16 год 31 хв на телефон відповідача надійшло ще два повідомлення про те, що з поточного рахунку намагаються здійснити платіж в сумі 4500 грн, однак вказані недостовірні реквізити, в зв`язку з чим такі платежі були заблоковані. Після цього на протязі 8 хв на телефон відповідача прийшло повідомлення про те, що з рахунку вже здійснено платіж в сумі 4500 грн на карту гр. ОСОБА_3 № НОМЕР_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) в рахунок оплати за запчастини. З метою заблокувати рахунок ФОП Серба Г.В. зателефонувала за номером 3700, розповівши про отримані повідомлення, однак оператор повідомив, що платежі вже проведено, а блокування рахунка було здійснено вже після проведення платежів. Також ФОП Серба Г.В. отримала на телефон повідомлення про зняття з рахунку 135 грн. комісії.

Близько 17 год 20 хв у цей же день (18.12.2013) відповідачу зателефонував з м. Дніпро співробітник служби безпеки банку (з його слів), який з`ясовував чи ФОП Серба Г .В . була в банку, чи наявні у неї при собі диск та платіжні картки і чи вона їх не втрачала. На той час картки та електронний ключ були при ній, а жодних платежів з використанням цього поточного рахунку 18.12.2013 нею не здійснено.

19.12.2013 (на наступний день) ФОП Серба Г .В . звернулась до керуючого Червоноградського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою, в якій повідомила про факт здійснення 2-х платежів з рахунку № НОМЕР_1 , яких сама не робила та просила знайти винних і повернути кошти в сумі 4683,60грн. У відповідь на цю заяву листом від 16.01.2014 № 20.1.0.0.0/7-20140116/24 ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомив про те, що спеціалісти головного офісу банку шукають необхідну інформацію і попросили ще трохи зачекати.

16.01.2014 відповідач подав заяву в Червоноградський МВ ГУ МВСУ у Львівській області. 17.01.2014 Червоноградським ВМ ГУ МВСУ у Львівській області по факту незаконного перерахування невідомою особою з розрахункового рахунку ФОП Серба Г.В. на рахунок гр.. ОСОБА_3 4683,60 грн. внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за № 0000108 та вручено відповідачу пам`ятку про права та обов`язки потерпілого.

Згідно із розрахунком позивача, сальдо прострочення в сумі 4891,34 грн утворилось станом на 01.04.2014 і в подальшому не змінювалось. Водночас станом на 17.12.2013 сальдо прострочення становило 3462,27 грн, а станом на 18.12.2013 становило вже 8117,53 грн.

Таким чином, станом на 18.12.2013 сальдо прострочення збільшилось на 4655,26 грн. (8117,53 грн. - 3462,27 грн. = 4655,26 грн.).

Відповідно до виписки ПАТ КБ «ПриватБанк», на гривневий рахунок відповідача № НОМЕР_1 18.12.2013 надійшли (зараховані) кошти в сумі 28,34 грн. оплати по еквайрінгу та здійснено з нього платежі (списання коштів) на загальну суму 4683,60 грн., а саме: 48,60грн на оплату за ваучери Sкуре, 4500 грн для поповнення карти/рахунку ОСОБА_3 в якості оплати за запчастини для автомобіля та 135,00 грн комісії за перерахування коштів (48,60 грн +4500 грн + 135,00 грн = 4683,60 грн). Отже сума 4655,26 грн, на яку 18.12.2013 збільшилось дебетове сальдо рахунку в порівнянні з 17.12.2013 власне й становить різницю між сплаченими (списаними) з цього рахунку 18.12.2013 та отриманими (зарахованими) на цей рахунок у цей день коштами (4683,60 грн - 28,34 грн = 4655,26 грн). В подальшому за даними вищевказаного розрахунку сальдо прострочення за рахунок погашення в період з 20.12.2013 тіла кредиту станом на 01.04.2014 зменшилось до 4891,34 грн і у такому розмірі банком визначено заборгованість за кредитом станом на 04.06.2015.

За твердженням ФОП Серби Г.В., вищевказаних платежів за оплату ваучерів Sкуре та поповнення картки/рахунку ОСОБА_3 . за запчастини для автомобіля 18.12.2013 - вона не здійснювала. Такі платежі з використанням її поточного рахунку, внаслідок чого з нього була списана також оплата комісії, були здійснені таємно невідомою особою без її відома та за відсутності згоди, тобто мала місце крадіжка грошових коштів.

При цьому відповідач зазначив, що для проведення платежів з використанням поточного рахунку вона використовувала електронний ключ, який знаходиться на диску, здійснювала їх через комп`ютер користуючись при цьому програмою «Приват-24». Для цього відповідач вводила логін та пароль для входу в цю програму, дані про які нікому не надавала, а після входу оформляла необхідний платіж, вводячи дані відповідних рахунків, дату, суму платежів, після чого для здійснення платежу в комп`ютер вставляла диск з електронним ключем.

На думку відповідача позивачем не доведено вчинення Сербою Г.В. дій чи бездіяльності, які сприяли втраті та/чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, що має істотне значення. При цьому відповідач вважає, що безпідставними є й покликання позивача на відсутність вироку суду, який набрав законної сили, яким би підтверджувались обставини заволодіння коштами з рахунку відповідача третіми особами.

Крім того, Г.В. Серба звернула увагу, що вона взагалі не користується автомобілем і не має такого у володінні, в зв`язку з чим у неї була відсутня навіть сама по собі потреба купувати запчастини до автомобіля в гр. ОСОБА_3 .

Також відповідач повідомив, що 30.08.2018 зареєстровано припинення його реєстрацію фізичною особою-підприємцем в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (запис № 2 003531).

При прийнятті рішення суд виходить із наступного.

Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Конституційний Суд України в рішенні у справі за конституційним зверненням громадян ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інших громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64. 124 Конституції України (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) від 25 грудня 1997 року дав офіційне тлумачення такого змісту.

«частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод;

відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене:

частину другу статті 124 Конституції України необхідно розуміти так, що юрисдикція судів, тобто їх повноваження вирішувати спори про право та інші правові питання, поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі».

Окрім того, Конституційний Суд України в мотивувальній частині цього рішення зазначив, що частина перша статті 55 Конституції України містить, загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Відповідно із заявленими позовними вимогами позивач просив стягнути з ФОП Серби Г.В. 4891,34 грн. - заборгованість за кредитом; 3165,25 грн заборгованість по процентах за користування кредитом; 2758,95 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 616,28 грн заборгованість по комісії за користування кредитом.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є, зокрема, забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Відповідно до п. 3.12 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18, підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як встановлено в процесі розгляду справи спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі підписання сторонами Заяви про відкриття рахунку від 22.08.2011, за умовами якої відповідач приєднався до «Умов та тарифів надання банківських послуг» (надалі - Умови), Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із Заявою складають Договір банківського обслуговування та взяв на себе зобов`язання виконувати умови Договору.

Згідно із ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Статтею 1067 ЦК України встановлено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Положеннями ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором

Відповідно до ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до матеріалів справи за заявою відповідача позивачем відкрито поточний банківський рахунок НОМЕР_1, на який відповідачу встановлено кредитний ліміт з: 22.08.2011 - 4400грн, 04.02.2013 - 5500,00грн, 04.03.2013 - 7500грн, 16.10.2013 - 9000,00грн, 02.03.2014 - 4564,24грн.

Згідно визначення ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як встановлено судом та не заперечено сторонами, позивач виконав свої зобов`язання за договором щодо надання кредитних коштів, а відповідач виконував взяті зобов`язання щодо оплати за користування кредитом.

Однак, спір виник у зв`язку із наявністю заборгованості, яка утворилась 18.12.2013 в розмірі 4683,60грн та на, яку в подальшому позивач провів нарахування відсотки за користування та пеню.

18.12.2013 та 19.12.2013 Серба Г.В. зверталась до служби безпеки банку та керуючого Червоноградського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявами, в яких повідомляла про факт здійснення 2-х платежів з рахунку № НОМЕР_1 , яких сама не робила та просила знайти винних і повернути кошти в сумі 4683,60грн. У відповідь на цю заяву листом від 16.01.2014 № 20.1.0.0.0/7-20140116/24 ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомив про те, що спеціалісти головного офісу банку шукають необхідну інформацію і попросили ще трохи зачекати.

16.01.2014 відповідач подав заяву в Червоноградський МВ ГУ МВСУ у Львівській області. 17.01.2014 Червоноградським ВМ ГУ МВСУ у Львівській області по факту незаконного перерахування невідомою особою з розрахункового рахунку ФОП Серба Г.В. на рахунок гр.. ОСОБА_3 4683,60 грн. внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за № 0000108 та вручено відповідачу пам`ятку про права та обов`язки потерпілого.

Відповідно до положень статті 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 Постанови НБУ від 30.04.2010 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» (чинної на період списання спірної суми коштів), банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

До матеріалів справи долучено копію ухвали Червоноградвського міського суду Львівської області від 27.02.2019 у справі №459/1714/16-к, відповідно до якої скасовано постанову слідчого СВ Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області Шеремети І.В. від 30.09.2017 про закриття провадження №0000108 від 17.01.2014 за ч. 1 ст. 185 КК України (підстава для закриття - у зв`язку з відсутністю складу злочину).

Як встановлено судом у цій справі позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, а також у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц та від 20 червня 2018 року у справі №691/699/16-ц.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Аналогічна норма передбачена ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», зокрема, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 4, 7, 13, 14, 73, 74, 76-79, 91, 96, 120, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позовних вимог відмовити.

2.Судовий збір покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України. Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 07.06.2019.

Суддя Ділай У.І.