ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.06.2019 Справа № 905/506/19 Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., при секретарі судового засідання Папакіній Б.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Евровет»

до Приватного акціонерного товариства «Діанівська птахофабрика»

про стягнення заборгованості у розмірі 617748, 84 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Предмет та підстави спору.

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Евровет» до Приватного акціонерного товариства «Діанівська птахофабрика» про стягнення заборгованості у розмірі 617748, 84 грн., у тому числі: сума основного боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % у розмірі 495932, 89 грн., пеня у розмірі 121815,95 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідач не виконав грошові зобов`язання за договором постачання товарів № 20/17 від 04.01.2017. На виконання умов договору позивач здійснив поставку відповідачу товару, а відповідач отримавши його не здійснив розрахунок з позивачем у повному обсязі. Неоплаченим залишається товар, що поставлений на виконання договору № 20/17 від 04.01.2017 за видатковими накладними: № Ян 000000551 від 29.01.2018 у сумі 29000,00 грн; № Мр000000227 від 12.03.2018 у сумі 87500,00 грн; №Ап000000226 від 10.04.2018 у сумі 120840,00 грн; № Ма000000461 від 15.05.2018 у сумі 56808,00 грн; № Ма000000599 від 21.05.2018 у сумі 103518,00 грн; № Ин 000000626 від 25.06.2018 у сумі 56808,00 грн.

Окрім того, у зв`язку з порушенням відповідачем строків виконання грошових зобов`язань по договору, позивач нараховує відповідачу пеню у розмірі 121815,95 грн. за період з 12.02.2018 по 04.03.2019; 3% річних у розмірі 11257,04 грн. за період з 12.02.2018 по 04.03.2019; інфляційні втрати у розмірі 30201,85 грн за період з лютого 2018 по січень 2019 включно.

Заперечення учасників процесу.

Відповідач у поданому до суду 03.04.2019 відзиві заперечував проти задоволення позову. Відзив обґрунтований тим, що у порушення умов договору позивачем не передано разом із товаром сертифікат якості із зазначенням назви атестованої лабораторії, номеру, дати експертного висновку, відповідальної особи якою зроблено експертизу та не надано ветеринарне свідоцтво, яке передбачене п.12 таї п.13 «Обов`язкового мінімального переліку досліджень сировини, продукції тваринного та рослинного походження, комбікормової сировини, комбікормів, вітамінних препаратів та ін., які слід проводити в державних лабораторіях ветмедицини і за результатами яких видається ветсвідоцтво (Ф-2)», затверджений наказом Державного департаменту ветеринарної медицини від 03.11.1998, №16, зі змінами та доповненнями. Зазначене невиконання позивачем умов договору призвело до неможливості використання товару, що був поставлений позивачем у виробництві м`ясопродукції та відповідно до погіршення фінансового стану відповідача.

Окремо відповідач вважає, що позивачем у позовній заяві невірно проведено обрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, а саме не з суми основного боргу, а з іншої суми. З огляду на наведене відповідач не визнає заявлені позивачем вимоги щодо стягнення суми боргу, пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 3% річних та суму інфляційних витрат оскільки вони є безпідставними.

Відповідач у відзиві на позов визнає наступні обставини: укладення між Приватним акціонерним товариством «Діанівська птахофабрика» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Евровет» договору поставки №20/17 від 04.01.2017; отримання відповідачем від позивача товару за видатковими накладними №Ян000000551 від 29.01.2018, №Мр000000227 від 12.03.2018, №Ап000000226 від 10.04.2018 грн, №Ма000000461 від 15.05.2018, №Ма000000599 від 21.05.2018, №Ин000000626 від 25.06.2018; сплату відповідачем на рахунок позивача 175637,00 грн.

Відповідач заперечує також щодо заявленого позивачем розміру судових витрат (сплачений при поданні позову судовий збір у розмірі 9 266,24 грн), які позивач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті, з огляду,на те, що вважає, що відсутні підстави для задоволення позову, тому відповідно до положень п.2 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, у тому числі судовий збір, мають бути покладені на позивача.

У свою чергу відповідач надає розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, орієнтовно у розмірі 100,00 грн., які складаються із витрат на відправлення поштової кореспонденції.

Окрім того, на думку відповідача позивачем пропущений строк позовної давності щодо притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення пені за видатковою накладною №Ян000000551 від 29.01.2018, оскільки її перебіг розпочався з 13.02.2018, а позивач звернувся до суду 05.03.2019, тобто з порушення річного строку передбаченого ст.258 Цивільного кодексу України.

Від позивача надійшла відповідь на відзив в якій позивачем зазначено, що посилання відповідача на наказ Державного департаменту ветеринарної медицини України Міністерства агропромислового комплексу України № 16 від 03.11.1998 «Про затвердження обов`язкового мінімального переліку досліджень сировини, продукції тваринного та рослинного походження, комбікормової сировини, комбікормів, вітамінних препаратів та ін., які слід проводити у державних лабораторіях ветмедицини і за результатами - яких видається ветсвідоцтво (Ф-2)» є безпідставним, оскільки зміст пунктів 12, 13 обов`язкового мінімального переліку досліджень сировини, продукції тваринного та рослинного походження, комбікормової сировини, комбікормів, вітамінних препаратів та ін., які слід проводити в державних лабораторіях ветеринарної медицини і за результатами яких видається ветеринарне свідоцтво (ф-2) ніяким чином не стосується умов договору та поставлених відповідачу ветеринарних біопрепаратів. Правовідносини, які регулюються згаданим вище наказом ніяким чином не стосуються тих взаємовідносин, які виникли між сторонами договору постачання ветеринарних біопрепаратів № 20/17 від 04 січня 2017 року. Крім того, ветеринарне свідоцтво (ф-2) ніколи не оформлюється на імунобіологічні препарати.

Всі документи, що стосуються якості товару, а саме: сертифікат якості, правила та інструкції щодо умов зберігання, транспортування, застосування, використання товару були викладені у листівках вкладках, які були поставлені разом з товаром. Після прийому товару відповідач ніяких претензій по якості та кількості поставленого товару до позивача не надавав. Крім того, відповідачем частково сплачено грошові кошти за поставлений товар, що свідчить про погодження його з якістю поставленого товару в цілому.

Щодо неправильного обчислення позивачем обрахунку пені, 3% річних та інфляційних витрат відповідач не зазначив, який саме розмір цієї частини боргу є правильним, не навів відповідних розрахунків з цього приводу.

Також позивачем до суду подано пояснення щодо застосування строку позовної давності, в яких останній зазначає, що у зв`язку з порушенням відповідачем строків виконання грошових зобов`язань по договору, позивач нараховує відповідачу пеню у розмірі 121815,95 грн. за період з 12.02.2018 по 04.03.2019; 3% річних у розмірі 11257,04 грн. за період з 12.02.2018 по 04.03.2019; інфляційні втрати у розмірі 30201,85 грн за період з лютого 2018 по січень 2019 включно. Під час проведення підготовчого засідання позивачем подані до суду пояснення, в яких останній зазначив, що за видатковою накладною № Ян 000000551 від 29.01.2018 на момент подання позовної заяви річний термін щодо стягнення пені сплинув. З огляду на те, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, а відповідачем зроблено таку заяву, то позивач погоджується з ним у частині нарахування пені за видатковою накладною № Ян 000000551 від 29.01.2018.

Хід розгляду справи та процесуальні дії.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 14.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/506/19; підготовче засідання призначено на 08.04.2019.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 01.04.2019 виправлено описку у пункті 2 резолютивної частини ухвали господарського суду Донецької області від 14.03.2019, а саме: замість дати та часу підготовчого засідання « 08.04.2019 о 14:00» зазначена вірна дата та час підготовчого засідання « 15.04.2019 о 16:00».

Ухвалою господарського суду Донецької області від 15.04.2019 відкладено підготовче засідання по справі на 13.05.2019.

Підготовче засідання призначене на 13.05.2019 не відбулось у зв`язку з неможливістю здійснення технічної фіксації судового процесу в результаті знеструмленням електромережі суду, що призвело до відключення автоматизованої системи документообігу суду з 14-50 год. 11.05.2019 до 09-05 год. 14.05.2019. Про вказаний факт Господарським судом Донецької області складено Акт щодо знеструмленням електромережі суду, вихід з ладу сервера автоматизованої системи та інші умови, що впливають на безперебійність та функціонування автоматизованої системи б/н від 14.05.2019, копія якого долучена до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 14.05.2019 постановлено продовжити строк підготовчого провадження у справі №905/506/19 на 30 днів; повідомлено учасників справи про дату, час та місце проведення підготовчого засідання, яке відбудеться 27.05.2019.

Ухвалою суду від 27.05.2019 підготовче провадження у справі № 905/506/19 закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.06.2019.

У судове засідання 11.06.2019 позивач та відповідач про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином не з`явилися, явку своїх представників не забезпечили, причин неявки до суду не повідомили.

Позивач у поданих до суду поясненнях просив розглянути справу №905/506/19без його присутності.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та перевірка їх доказами.

04.01.2017 між позивачем (постачальником) Товариством з обмеженою відповідальністю «Евровет» та відповідачем (покупцем) Приватним акціонерним товариством «Діанівська птахофабрика» підписаний договір постачання товарів №20/17 (далі за текстом - договір), згідно якого в порядку та на умовах визначених положенням даного договору постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити ветеринарні препарати (далі- товар) (п.1.1. договору).

Відповідно до п.2.1. договору загальний асортимент товару та ціни визначаються сторонами у видаткових накладних.

Ціни на товар договірні і можуть змінюватися за згодою сторін (п. 2.2. договору)

Згідно з п. 2.3. договору покупець оплачує товар згідно заявок за цінами, що вказуються в рахунках фактурах та видаткових накладних на кожну окрему поставку.

Додатковою угодою №1 від 21.03.2017 до договору №20/17 від 04.01.2017 доповнено розділ 2 договору та викладено його в наступній редакції, загальна сума договору складає орієнтовано 1000000,00 грн у тому числі з ПДВ.

Датою передання товару вважається дата відвантаження товару, що підтверджується видатковою накладною. (п.3.2. договору)

Розділом 4 договору визначено наступні вимоги до якості постачаємого товару.

Якість товару за цим договором повинна відповідати ТУ на даний товар, що підтверджується Сертифікатом якості. Спеціальні вимоги щодо якості товару вказуються у Сертифікаті. Препарати які потребують спеціальних умов зберігання обміну та поверненню не підлягають. Товар за цим договором має забезпечувати його повну придатність для використання, а також відповідати усім вимогам, що звичайно ставляться на ринку до ветеринарних біопрепаратів. При одержанні рекламації до кількості товару постачальник відшкодовує недопоставлений товар за свій рахунок. Для настання відповідальності за поставку товару неналежної якості повинна бути доказана вина постачальника. Покупець, в разі пред`явлення претензій щодо якості товару, повинен документально підтвердити дотримання ним вимог відповідно листівок-вкладок.(4.1., 4.2., 4.3., 4.4., 4.5 договору)

Відповідно до п. 6.1. договору постачальник зобов`язаний відправити покупцю рахунок, накладну та сертифікат якості.

Пунктом 7.1. договору визначено, що покупець зобов`язується сплатити постачальнику загальну вартість товару за передоплатою або на протязі 14-ти календарних днів шляхом переказу відповідних грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, який визначений у цьому договорі.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін.(п. 11.1. договору)

У п.11.2. договору зазначено, що строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 11.1 цього договору, та закінчується 31 грудня 2019 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем здійснені поставки продукції за договором поставки №20/17 від 04.01.2017, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних: № Ян 000000551 від 29.01.2018 на суму 132465,00 грн; № Мр000000227 від 12.03.2018 на суму 159672,00 грн; №Ап000000226 від 10.04.2018 на суму 120840,00 грн; № Ма000000461 від 15.05.2018 на суму 56808,00 грн; № Ма000000599 від 21.05.2018 на суму 103518,00 грн; № Ин 000000626 від 25.06.2018 на суму 56808,00 грн.

Позивачем був поставлений товар згідно з вказаними видатковими накладними на загальну суму 630111,00 грн., прийнятий представниками відповідача, що підтверджується підписом представника отримувача (відповідача) на відповідних видаткових накладних без зауважень та заперечень.

Повноваження особи, яка приймала продукцію зі сторони відповідача підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями довіреностей № 19 від 29.01.2018; № 41 від 12.03.2018; № 66 від 10.04.2018; № 88 від 15.05.2018; №114 від 25.06.2018.

Вищевказані видаткові накладні містять посилання на договір поставки №20/17 від 04.01.2017 та рахунки на оплату.

Відповідачем факт отримання від позивача вказаного товару саме за договором №20/17 від 04.01.2017 не заперечується.

Об`єм поставленого товару відповідачем у даній справі також не заперечується.

Таким чином на виконання умов договору поставки №20/17 від 04.01.2017 позивачем поставлено, а відповідачем прийнято продукцію на загальну суму 630111,00 грн.

Позивачем було вчинено заходи досудового врегулювання спору, а саме направлено на адресу відповідача лист №42 від 11.04.2018, яким запропоновано Приватному акціонерному товариству «Діанівська птахофабрика» розглянути можливість оплати заборгованості за отриманий товар по договору №20/17 від 04.01.2017 за наведеним у листі графіком.

У відповідь на лист позивача, відповідач листом №327 від 20.04.2018 запропонував свій графік погашення заборгованості.

26 липня 2018 року позивач направив на адресу відповідача претензію за №71 про сплату вартості ветеринарних препаратів, в якій зазначив, що відповідач не виконує графік заборгованості який їм же й запропонований. Претензією позивач вимагав перерахувати на його рахунок 564474,00 грн.

Листом №125 від 11.12.2018 позивач повідомив відповідача про залишок заборгованості за поставлений товар у сумі 472474,00 грн.

Із виписки Райфайзен Банк Аваль по рахунку 6, за період з 01.03.2018 по 11.02.2019 судом встановлено, що Приватним акціонерним товариством «Діанівська птахофабрика» на рахунок позивача здійснено наступні платежі: 21.12.2018 на суму 7000,00 грн; 14.01.2019 на суму 5000,00 грн; 11.01.2019 на суму 3000,00 грн; 14.01.2019 на суму 3000,00 грн.

Отже як зазначає позивач, відповідачем в порушення умов договору поставки №20/17 від 04.01.2017 свої зобов`язання щодо оплати поставленого товару виконано не в повному обсязі, у зв`язку з чим у останнього наявна прострочена заборгованість перед позивачем за вказаним договором на суму 454474,00 грн.

Відповідач належних та допустимих доказів на підтвердження виконання грошових зобов`язань по договору № 20/17 від 04.01.2017 не надав, заборгованість у розмірі 454474,00 грн по договору не спростував, а навпаки, як вбачається зі змісту відзиву на позов визнав у повному обсязі.

Отже, матеріалами справи підтверджені, а відповідачем не спростовано наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за договором поставки № 20/17 від 04.01.2017 у сумі 454474,00 грн.

Оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду.

Оцінивши зміст зазначеної угоди, з якої виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою містить елементи договору поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст. 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст. 655-697 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Підписаний між позивачем та відповідачем договір поставки №20/17 від 04.01.2017 є належною підставою для виникнення у позивача зобов`язань з оплати вартості отриманого у позивача товару відповідно до умов договору.

Посилання відповідача на ті обставини, що позивачем в порушення розділу 4 договору було поставлено товар без документів, що посвідчують його якість, судом відхиляється з огляду на наступне.

Відповідно до ст.268 Господарського кодексу України якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. Номери та індекси стандартів, технічних умов або іншої документації про якість товарів зазначаються в договорі. Якщо вказану документацію не опубліковано у загальнодоступних виданнях, її копії повинні додаватися постачальником до примірника договору покупця на його вимогу. У разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості.

Згідно із ст.673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам. Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом.

Відповідно до п.4.1 договору якість товару за цим договором повинна відповідати ТУ на даний товар, що підтверджується сертифікатом якості.

Для настання відповідальності за поставку товару неналежної якості повинна бути доказана вина Постачальника. Покупець, в разі пред`явлення претензій щодо якості товару, повинен документально підтвердити дотримання ним вимог відповідно листівок-вкладок.(4.5. договору)

При отриманні товару відповідачем не подавалось жодних заперечень щодо неналежності виконання постачальником прийнятих за договором зобов`язань з поставки товару, поставки товару неналежної якості та неналежної комплектності.

Згідно з положеннями ст. 678 Цивільного кодексу України у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження відмови від прийняття товару, відмови від договору, повернення позивачу товару, а приймання відповідачем товару підтверджується підписами відповідача у відповідних накладних, тому суд дійшов висновку, що зобов`язання позивач виконав відповідно до умов договору поставки №20/17 від 04.01.2017.

Судом встановлено, що сторонами договору погоджений строк оплати, а саме за передоплатою або на протязі 14-ти календарних днів шляхом переказу відповідних грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця.

Разом з тим, відповідачем здійснено часткову оплату вартості отриманого товару на суму 175637,00 грн., а саме за видатковою накладною № Ян 000000551 від 29.01.2018 на суму 132465,00 грн, сплачено 103465,00 грн, несплаченою залишилася сума 29000,00 грн; № Мр000000227 від 12.03.2018 на суму 159672,00 грн, сплачено 72172,00 грн, несплаченою залишилися сума 87500,00 грн. За видатковими накладними №Ап000000226 від 10.04.2018 на суму 120840,00 грн; № Ма000000461 від 15.05.2018 на суму 56808,00 грн; № Ма000000599 від 21.05.2018 на суму 103518,00 грн; № Ин 000000626 від 25.06.2018 на суму 56808,00 грн. відповідачем не було здійснено оплати.

Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

За висновками суду, всупереч вимог ст.ст.13, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України відповідачем відповідних допустимих доказів в підтвердження обставин, викладених у відзиві на позов до матеріалів справи не надано.

Враховуючи вищевикладене, позов у частині вимог про стягнення суми боргу у розмірі 454474,00 грн. є доведеним позивачем та таким, що підтверджується матеріалами справи, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача: пеню у розмірі 121815,95 грн. за період з 12.02.2018 по 04.03.2019; 3% річних у розмірі 11257,04 грн. за період з 12.02.2018 по 04.03.2019; інфляційні втрати у розмірі 30201,85 грн за період з лютого 2018 по січень 2019 включно.

З урахуванням наведених вище положень закону та умов договору, відповідач мав сплатити вартість товару, отриманого від позивача, за наведеними вище поставками: № Ян 000000551 від 29.01.2018 у строк до 12.02.2018 (включно); № Мр000000227 від 12.03.2018 у строк до 26.03.2018 (включно); №Ап000000226 від 10.04.2018 у строк до 24.04.2018 (включно); № Ма000000461 від 15.05.2018 у строк до 29.05.2018 (включно); № Ма000000599 від 21.05.2018 у строк до 04.06.2018 (включно); № Ин 000000626 від 25.06.2018 у строк до 10.07.2018 (включно).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобов`язань є належною підставою у розумінні ст.218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання;

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 8.2. договору за невиконання визначених цим договором умов, що є застосовним до цього договору до винуватої сторони застосовуються штрафні санкції, пеня у розмірі двох облікових ставок НБУ, діючих на момент прострочених платежів, або від суми прострочених поставок за кожний день прострочень.

Позивачем здійснено нарахування пені в розмірі 121 815,95 грн за період з 12.02.2018 по 04.03.2019, тобто понад шість місяців.

Втім, умовами договору не передбачено нарахування пені у строк понад 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, у той час як початок перебігу такого строку не може бути змінений та відраховується з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, а умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Враховуючи вищенаведені законодавчі положення та встановлений судом період нарахування, розмір пені обраховується наступним чином:

- за видатковою накладною № Мр000000227 від 12.03.2018 граничний строк сплати до 26.03.2018 (включно) (база для нарахування 87500,00 грн): пеня у розмірі 15313,70 грн (розрахунковий період з 27.03.2018 по 27.09.2018);

- за видатковою накладною №Ап000000226 від 10.04.2018 граничний строк сплати до 24.04.2018 (включно) (база для нарахування 120840,00 грн): пеня у розмірі 3118,67 грн (розрахунковий період з 25.04.2018 по 25.10.2018);

- за видатковою накладною № Ма000000461 від 15.05.2018 граничний строк сплати до 29.05.2018 (включно) (база для нарахування 56808,00 грн): пеня у розмірі 10141,40 грн (розрахунковий період з 30.05.2018 по 30.11.2018);

- за видатковою накладною № Ма000000599 від 21.05.2018 граничний строк сплати до 04.06.2018 (включно) (база для нарахування 103518,00 грн): пеня у розмірі 18412,02 грн (розрахунковий період з 05.06.2018 по 05.12.2018);

- за видатковою накладною № Ин 000000626 від 25.06.2018 граничний строк сплати до 10.07.2018 (включно) (база для нарахування 56808,00 грн): пеня у розмірі 10269,02 грн (розрахунковий період з 10.07.2018 по 10.01.2019).

Щодо вимог про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язань за накладною №Ян000000551 від 29.01.2018 на суму заборгованості 2900,00 грн, суд виходить з наступного.

У зв`язку із тим, що відповідачем порушено строк оплати визначений договором поставки №20/18 від 04.01.2017, за видатковою накладною №Ян000000551 від 29.01.2018 на суму заборгованості 2900,00 грн, позивач має право нараховувати та стягувати пеню за видатковою накладною №Ян000000551 від 29.01.2018.

Судом перевірений розрахунок пені позивача за наведеною видатковою накладною та встановлено, що позивач здійснює обчислення пені за період з 12.02.2018 по 04.03.2019 на суму заборгованості 29000,00 грн, у розмірі 10703,19 грн без урахування приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, оскільки пеня ним нараховується за період понад 6 місяців. Умовами договору №20/17 від 04.01.2017 сторонами не погоджено правило про нарахування пені понад 6 місяців.

За розрахунком суду розмір пені обраховується наступним чином: за накладною №Ян000000551 від 29.01.2018 граничний строк сплати до 12.02.2018 (включно) (база для нарахування 29000,00 грн): пеня у розмірі 4914,90 грн (розрахунковий період з 13.02.2018 по 13.08.2018).

Як наслідок, за результатами проведеного судом перерахунку позивач має право на стягнення з відповідача пені в сумі 4914,90 грн., а решта вимог щодо стягнення пені в сумі 5788,29 грн. задоволенню не підлягають.

Разом з тим, 03.04.2019 від відповідача надійшло клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності до вимог про стягнення пені за накладною №Ян000000551 від 29.01.2018.

Статтею 258 Цивільного кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, зокрема скорочена. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У статті 260 Цивільного кодексу України зазначено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1, 5 статті 261 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що право вимоги позивача за видатковою накладною №Ян000000551 від 29.01.2018 настало 13.02.2018, отже перебіг строку розпочався з 13.02.2018.

До суду з вимогами про стягнення пені за прострочення оплати товару за видатковою накладною № Ян 000000551 від 29.01.2018 позивач звернувся 05.03.2019, тобто поза межами строку давності, з порушенням річного строку передбаченого ст.258 Цивільного кодексу України.

Позивач у поясненнях поданих до суду в ході розгляду справи погодився із клопотанням відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності щодо вимог про нарахування пені за видатковою накладною № Ян 000000551 від 29.01.2018.

Згідно частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин заява відповідача про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені за накладною №Ян000000551 від 29.01.2018 підлягає прийняттю, а отже у задоволенні вимог про стягнення пені у розмірі 4914,90 грн суд відмовляє.

Решту позовних вимог про стягнення пені суд задовольняє частково, у розмірі 72357,63 грн.

Також, позивач нараховує відповідачу 3% річних на суму 11257,04 грн.

Судом перевірений розрахунок 3% річних позивача та визнано його арифметично невірним, оскільки позивачем невірно визначений період прострочення зобов`язання.

За розрахунком суду:

- за видатковою накладною № Ян 000000551 від 29.01.2018 у строк до 12.02.2018 (включно) (база для нарахування 29000,00 грн): 3% річних у розмірі 917,67 грн (розрахунковий період з 13.02.2018 по 04.03.2019);

- за видатковою накладною № Мр000000227 від 12.03.2018 у строк до 26.03.2018 (включно) (база для нарахування 87500,00 грн): 3% річних у розмірі 2466,78 грн (розрахунковий період з 27.03.2018 по 04.03.2019);

- за видатковою накладною №Ап000000226 від 10.04.2018 у строк до 24.04.2018 (включно) (база для нарахування 120840,00 грн): 3% річних у розмірі 3118,67 грн (розрахунковий період з 25.04.2018 по 04.03.2019);

- за видатковою накладною № Ма000000461 від 15.05.2018 у строк до 29.05.2018 (включно) (база для нарахування 56808,00 грн): 3% річних у розмірі 1302,69 грн (розрахунковий період з 30.05.2018 по 04.03.2019);

- за видатковою накладною № Ма000000599 від 21.05.2018 у строк до 04.06.2018 (включно) (база для нарахування 103518,00 грн): 3% річних у розмірі 2322,77 грн (розрахунковий період з 05.06.2018 по 04.03.2019);

- за видатковою накладною № Ин 000000626 від 25.06.2018 у строк до 10.07.2018 (включно) (база для нарахування 56808,00 грн): 3% річних у розмірі 1111,26 грн (розрахунковий період з 10.07.2018 по 04.03.2019);

Загальна сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача складає 11239,84 грн.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача втрати від інфляції, які нараховує на суму 30201,85 грн.

Судом перевірений розрахунок інфляційних втрат позивача та визнано його арифметично невірним, оскільки в розрахунку деякі періоди нарахування не відповідають вимогам п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», відповідно до якого розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Крім того, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та ст.ст.17, 18 Закону України «Про інформацію» використовується та є офіційним індекс, розрахований Державною службою статистики України, який наводиться з одним десятковим знаком після коми.

З огляду на це, відсутні підстави для нарахування інфляційних втрат на частину місяця, оскільки найменший період визначення інфляційних втрат складає місяць.

Оскільки право кредитора вимагати суму боргу з урахуванням індексу інфляції виникло у лютому 2018 року, період нарахування інфляційних втрат починається з березня 2018 року.

За розрахунком суду:

- за видатковою накладною № Ян 000000551 від 29.01.2018 на суму боргу, що існувала на кінець місяця - 29000,00 грн, граничний термін сплати до 12.02.2018 (включно) нараховується з 01.03.2018 по 31.01.2019 у сумі 2395,97 грн.;

- за видатковою накладною № Мр000000227 від 12.03.2018 на суму на суму боргу, що існувала на кінець місяця - 87500,00 грн, граничний термін сплати до 26.03.2018 (включно) нараховується з 01.04.2018 по 31.01.2019 у сумі 6198,54 грн.;

- за видатковою накладною №Ап000000226 від 10.04.2018 на суму на суму боргу, що існувала на кінець місяця - 120840,00 грн, граничний термін сплати до 24.04.2018 (включно) нараховується з 01.05.2018 по 31.01.2019 у сумі 7533,38 грн.;

- за видатковою накладною № Ма000000461 від 15.05.2018 на суму на суму боргу, що існувала на кінець місяця - 56808,00 грн, граничний термін сплати до 29.05.2018 (включно) нараховується з 01.06.2018 по 31.01.2019 у сумі 3578,90 грн.;

- за видатковою накладною № Ма000000599 від 21.05.2018 на суму на суму боргу, що існувала на кінець місяця - 103518,00 грн, граничний термін сплати до 04.06.2018 (включно) нараховується з 01.07.2018 по 31.01.2019 у сумі 6453,49 грн.;

- за видатковою накладною № Ин 000000626 від 25.06.2018 на суму на суму боргу, що існувала на кінець місяця - 56808,00 грн, граничний термін сплати до 10.07.2018 (включно) нараховується з 01.08.2018 по 31.01.2019 у сумі 3966,93 грн.;

Загальна сума інфляційних втрат у розмірі, що підлягає стягненню з відповідача складає 29701,79 грн.

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст.ст. 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву наведено попередній розрахунок витрат, які він орієнтовно очікує понести у зв`язку з розглядом справи в розмірі 100,00 грн. - витрати на відправлення поштової кореспонденції.

Разом з тим, відповідачем не подано до суду як доказів на підтвердження витрат на відправлення поштової кореспонденції так і відповідної заяви про їх стягнення.

З підстав відсутності клопотання відповідача про відшкодування судових витрат понесених у зв`язку із розглядом справи та не належності допустимих доказів на підтвердження понесення цих витрат, суд зазначає про відсутність правових підстав для такого відшкодування. Проте, наведене не позбавляє відповідача права на звернення до суду із відповідним клопотанням.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 130, 191, 231, 234, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Діанівська птахофабрика» (вул. Миру, 1літ. «А», с. Діанівка, Волноваський район, Донецька область, 85783, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Евровет» (вул. Народного Ополчення, 26 літ. «А», м. Київ, 03151, код ЄДРПОУ - 35370894) основний борг у розмірі 454474 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі чотириста сімдесят чотири) грн. 00 коп; пеню у розмірі 75357 (сімдесят п`ять тисяч триста п`ятдесят сім) грн 63 коп; 3% річних у розмірі 11239 (одинадцять тисяч двісті тридцять дев`ять) грн. 84 коп та інфляційні втрати у розмірі 29701 (двадцять дев`ять тисяч сімсот одна) грн 79 коп та судовий збір у розмірі 8561 (вісім тисяч п`ятсот шістдесят одна) грн.60 коп.

3. В іншій частині відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 11.06.2019 проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 14.06.2019.

Суддя Д.М. Огороднік