РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.06.2019Справа № 910/2671/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., при секретарі судового засідання Максимець В.О., розглянувши матеріали господарської справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін

за позовом Білорусько-українського спільного підприємства "Бусел"

до акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця"

про стягнення штрафу у розмірі 138 390,40 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Білорусько-українське спільне підприємство "Бусел" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" про стягнення 138 390, 40 грн. штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2019 позовну заяву Білорусько-українського спільного підприємства "Бусел" залишено без руху на підставі статті 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 04.04.2019 позивач на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху подав докази сплати судового збору.

Відповідно до частини першої статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/2671/19. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 19.04.2019 відповідач подав письмовий відзив, в якому проти позову заперечував, зазначивши, що право пред`явлення позову про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку належить одержувачу вантажу, оскільки позивач не є одержувачем вантажу, АТ "Українська залізниця" вважає, що у позивача відсутні підстави для звернення з даним позовом.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 13.05.2019 представник позивача подав письмову відповідь на відзив.

У частині восьмій статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у тому числі письмові пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Відправником Білорусько-українським спільним підприємством "Бусел" (позивач) зі станції відправлення Вінниця 23.08.2018 відповідно до залізничної накладної № 33201807 до станції призначення Паромна-експорт (Рибний порт) направлено порожні 20 контейнерів, одержувачем яких є ТОВ «Іллічівський морський рибний порт».

Відповідно до Статуту залізниць України, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

За твердженням позовної заяви, відповідач прострочив доставку контейнерів на чотири доби, у зв`язку з чим позивач, посилаючись на статтю 116 Статуту залізниць України просить суд стягнути з відповідача 6 744, 00 грн. - штрафу за несвоєчасну доставку вантажу та 131 646, 40 грн. - штрафу за прострочення повернення контейнерів.

Згідно пункту 1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 визначено терміни, в які залізниці зобов`язані доставляти вантажі за призначенням, зокрема, відповідно до підпункту 1.1.1 у разі перевезення вантажною швидкістю: маршрутними відправками; вагонними відправками та відправками у великотоннажних контейнерах; дрібними відправками та відправками в середньотонажних контейнерах, терміни доставки вантажу обчислюються виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 320, 200 та 150 км відповідно.

Згідно пункту 8 Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Дослідивши зміст долученої до позовної заяви накладної № 332001807, за якою здійснювалося відправлення контейнерів, у графі 52 дата прибуття та видачі вантажу відсутня.

Відповідно до частини третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У позовній заяві позивач зазначив, що вантаж прибув на станцію одержувача 31.08.2018, тобто з порушенням строків, визначених Статутом залізниць України.

Матеріали справи не містять та суду не надано доказів, які підтверджують порушення відповідачем строків доставки вантажу.

Згідно вимог статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, за відсутності належних доказів, що підтверджують заявлені позивачем вимоги, встановити достовірність порушення строків доставки вантажу суд не має можливості.

Відповідно до статті 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб. Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Виходячи зі змісту статті 116 Статуту залізниць України право вимагати штраф за несвоєчасну доставку вантажу належить одержувачу.

Крім того, згідно статті 130 Статуту залізниць України пред`явленню залізниці позову, який випливає із цього Статуту, може передувати пред`явлення до неї претензії. Право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають: а) у разі втрати вантажу: відправник - за умови пред`явлення вантажної квитанції і документів, що підтверджують кількість і вартість відправленого вантажу; одержувач - за умови пред`явлення вантажної квитанції з відміткою станції призначення про неприбуття вантажу і документів, що підтверджують кількість і вартість відправленого вантажу. У разі неможливості пред`явлення вантажної квитанції подається довідка станції відправлення про прийняття вантажу до перевезення з відміткою станції призначення про неприбуття вантажу; б) у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу: одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. в) у разі прострочення доставки вантажу - одержувач за умови пред`явлення накладної.

Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України).

Як свідчать матеріали справи, одержувачем вантажу згідно накладної № 33201807 зазначено ТОВ «Іллічівський морський рибний порт» (станція призначення Паромна-експорт (рибний порт)).

Виходячи з наведеного, право на пред`явлення позову про стягнення штрафу належить саме одержувачу вантажу згідно накладної № 33201807.

За приписами статті 5 Господарського процесуального кодексу Кодексу здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Реалізуючи передбачене статтею 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Згідно статті 26 Закону України «Про залізничний транспорт» порядок і терміни пред`явлення і розгляду претензій та позовів визначаються Статутом залізниць України.

Статтею 133 Статуту залізниць передбачено, що передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Згідно з матеріалами справи, накладна № 33201807, на яку позивач посилається в позові в якості доказів, що підтверджують заявлені позовні вимоги, пред`явлена до суду без переуступного напису, що не відповідає приписам Статуту залізниць України.

З урахуванням зазначеного, суд погоджується з позицією відповідача, викладеною у письмовому відзиві стосовно того, що позивач не набув права на пред`явлення позову щодо стягнення з залізниці штрафу.

За таких обставин, позовна вимога про стягнення 6 744, 00 штрафу за несвоєчасну доставку вантажу задоволенню не підлягає.

Що стосується позовної вимоги про стягнення 131 646, 40 грн. - штрафу за прострочення повернення контейнерів суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Факт порушення строків повернення контейнерів саме з вини відповідача не доведений позивачем. В матеріалах справи відсутні відповідні документи, що підтверджують вину відповідача у простої контейнерів.

Виходячи з наведеного, суд відмовляє у задоволенні позову про стягнення 131 646, 40 грн. - штрафу за прострочення повернення контейнерів.

Встановивши відсутність правових підстав для надання примусового захисту вимогам позивача про стягнення з відповідача 138 390, 40 грн. штрафу суд відмовляє у задоволенні позову повністю.

Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У позові Білорусько-українського спільного підприємства "Бусел" до акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" про стягнення штрафу у розмірі 138 390,40 грн. відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.Ю. Кирилюк