СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2019 р. Справа № 905/243/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (доповідача): Чернота Л.Ф.

судді: Пушай В.І., Стойка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу (вх.№1299Д/3) Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Дніпро
на рішення Господарського суду Донецької області
від 27.03.2019 року (повний текст рішення складено та підписано 27.03.2019 року)
у справі за позовом до про№905/243/19 (суддя Ю. В. Макарова) Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Дніпро Товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика Селидівська, м. Селидове, Донецька область стягнення 28 470,00 грн.

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство Українська залізниця, м. Київ, в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця, м. Дніпро звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика Селидівська, м. Селидове, Донецька область про стягнення штрафу у розмірі 28 470,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невідповідність фактичної маси вантажу у вагоні №58940636 зазначеній у транспортній накладній №50905983 від 29.07.2018 р., що підтверджується складеним комерційним актом №476906/853 від 29.07.2018 р.

15.03.2019 р. до канцелярії суду від відповідача надійшло клопотання №02-112 від 06.03.2019р. про зменшення суми стягнення за позовною заявою до однієї провізної плати з додатками (98-125).

В обґрунтування клопотання про зменшення розміру штрафу відповідач посилається, зокрема на те, що ніяких збитків іншим учасникам господарських відносин завдано не було, Акціонерним товариством Українська залізниця не наведено ніяких доказів того, що йому самому були завдані будь-які збитки в будь-який спосіб; місцезнаходженням та місцем здійснення господарської діяльності ТОВ ЦЗФ Селидівська є місто Селидове Донецької області, яке розташоване на лінії зіткнення, у безпосередній близькості від місць проведення активних бойових дій; ТОВ ЦЗФ Селидівська є виробничим підприємством, яке попри все забезпечує роботою майже 400 працівників; специфікою виробництва ТОВ ЦЗФ Селидівська є його особлива небезпечність і безперервність. Окрім того відповідач зауважив, що підприємство знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, що суттєво позначилось на платоспроможності товариства підприємство має брак коштів на поточну діяльність, заборгованість по податкам і зарплатні в загальному розмірі складає більше 15 337,4 тис.грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 27.03.2019 року (повний текст рішення складено та підписано 27.03.2019 року) у справі №905/243/19 у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ, в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця, м. Дніпро до Товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика Селидівська, м. Селидове, Донецька область про стягнення штрафу у розмірі 28 470,00 грн. відмовлено.

Суд відхиляючи позовні вимоги, виходив з того, що комерційний акт підписано не уповноваженими особами, зокрема прийомоздавальником вантажу та багажу станції Енергодар Онікієнко Н.В., агентом комерційним станції Енергодар Шевер О.М.

Крім того, судом клопотання відповідача №02-112 від 06.03.2019р. про зменшення суми нарахованого позивачем штрафу було залишено без розгляду у зв`язку із відмовою у позові.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Акціонерне товариство Українська залізниця, м. Київ в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Дніпро 16.04.2019 року звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 12.04.2019 року, в якій просить рішення Господарського суду Донецької області від 27.03.2019 року у справі №905/243/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця до Товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика Селидівська задовольнити повністю. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги просить покласти на відповідача.

Окрім того, заявник в прохальній частині апеляційної скарги просив суд долучити до матеріалів справи як докази додані до апеляційної скарги документи: копію наказу №96 від 29.12.2017 року начальника структурного підрозділу Запорізька дирекція залізничних перевезень Регіональної філії Придніпровська залізниця «Щодо призначення відповідальних працівників бути уповноваженими особами на підписання від імені залізниці комерційних актів»; Копію наказу №399/ОС від 13.07.2018 року «Про призначення в. о. начальника станції Енергодар Яхно Л. Д.»; Копію Довідки №ДН-3-12/150 від 25.03.2019 року про те, що посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) в штатному розписі станції Енергодар не передбачені.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги позивач посилається на те, що ним визначено коло осіб працівників залізниці, яких згідно наказу начальника структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» від 29.12.2017 року №96 уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів та також робочими інструкціями прийомоздавальника вантажу та багажу станції Енергодар Онікієнко Н.В., агента комерційного станції Енергодар Шевер О.М., (які долучені до матеріалів справи) передбачений обов`язок цих працівників приймати участь у контрольному переважуванні вантажів згідно вимог ст. 52 Статуту залізниць України, у комісійній видачі вантажу.

Позивач відзначає, що саме ці працівники й приймали участь у зважуванні спірного вагону представником вантажоодержувача, відповідно до повноважень передбачених інструкціями та уповноважених відповідно до вищезазначеного наказу. Проте, наказ начальника структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» від 29.12.2017 року №96 в судовому розгляді першої інстанції не був розглянутий, тоді як при цьому, позивачем надався разом з доповненнями до відзиву на позовну заяву від 20.03.2019 №13-04/145, про що свідчить відмітка суду від 25.03.2019 року. (а.с.130-133). Тобто, документи надійшли вже після оголошення рішення.

Позивач вважає, що суд в рішенні помилково зазначив про не надання позивачем даних доказів, що на його думку є безпідставним.

Також, відзначає, що ним було дотримано вимоги пункту 10 Правил складання актів, проте судом не досліджено об`єктивно та всебічно документи, які б позивачем були надані на захист своїх прав та інтересів, у разі надання цієї можливості судом, що забезпечило б виконання вимог ст.ст.74,76,78,79 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2019 року визначено колегію у складі: Чернота Л. Ф. головуючий суддя (доповідач), судді: Пушай В. І., Стойка О. В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.04.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Дніпро на рішення Господарського суду Донецької області від 27.03.2019 року (повний текст рішення складено та підписано 27.03.2019 року) у справі №905/243/19 та встановлено учасникам справи строк до 13.05.2019 року включно для надання суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копій та доданих до нього документів іншим сторонам у справі.

13.05.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика Селидівська, м. Селидове, Донецька область направило Східному апеляційному господарському суду відзив №02-199 від 10.05.2019 року на апеляційну скаргу з додатками, який надійшов до канцелярії суду 16.05.2019 року.

У зазначеному відзиві відповідач, посилаючись на приписи ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, вважає, що Наказ №96 від 29.12.2017 року начальника структурного підрозділу Запорізька дирекція залізничних перевезень Регіональної філії Придніпровська залізниця (а.с.132) не може бути прийнятий судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки, з огляду на дату його складання 29.12.2017 року у позивача (апелянта) була об`єктивна можливість надати зазначений наказ своєчасно під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Інших заяв та клопотань, що пов`язані з розглядом справи не надходило.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.05.2019 року, керуючись ст.ст. 8, 234, 235, 268, 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи №905/243/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Дніпро на рішення Господарського суду Донецької області від 27.03.2019 року (повний текст рішення складено та підписано 27.03.2019 року) здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Крім того, згідно з ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегією суддів, враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Враховуючи положення ч.ч.13, 14 ст.8 Господарського процесуального кодексу України фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.

Учасники справи були повідомлені про розгляд означеної апеляційної скарги в порядку письмового провадження належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення ухвал, які імстяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Сутність розглядуваного спору полягає у стягненні з відповідача штрафу, який нарахований за невірно зазначену у залізничній накладній №50905983 маси вантажу у вагоні №58940636.

Згідно ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст.173-175 Господарського кодексу України.

Частиною 1 ст.909 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу, відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України, підтверджується складанням транспортної накладної.

Відповідно до ст.6 Статуту залізниць України накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Таким чином, оскільки ч.2 ст.307 Господарського кодексу України та ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України вказують на можливість підтвердження укладання договору перевезення вантажу фактом складання провізного документу, у тому числі накладної, складена залізнична накладна №50905983 є належним підтвердженням виникнення договірних правовідносин з перевезення вантажу, а саме вугілля кам`яне у вагоні №58940636 в кількості 65000 кг.

За приписом ч.1 та ч.2 ст.24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Частиною 1 ст.26 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів посвідчуються

Актами.

Згідно ч.1 ст.129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Таким чином, підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника є обставини, викладені у комерційному акті.

Так, у підтвердження невідповідності фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній, позивачем суду наданий комерційний акт №476906/853 від 29.07.2018р. (а.с.13).

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами складання актів, які зареєстровані в Міністерстві юстиції України 08.07.2002р. за №567/6855 та затверджені наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002р.

Пунктом 10 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002р. N 334, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Таким чином пункт 10 Правил складання актів чітко передбачає посади трьох осіб, які мають право підписувати комерційні акти.

Однак з комерційного акту №476906/853 від 29.07.2018 р. вбачається, що тільки в.о. начальника станції Енергодар Яхно ОСОБА_1 Д. та прийомоздавальник Запорізької ТЕС Богданова Н.Г. мали право підписувати вказаний комерційний акт у відповідності з п. 10 правил складання актів. Інші особи - прийомоздавальник вантажу ст. Енергодар Онікієнко Н.В., агент комерційний ОСОБА_2 таких повноважень не мають. Також у комерційному акті № 476906/853 від 29.07.2018 р. зазначено, що посада НВС у штатному розкладі не передбачена.

В порушення норми п. 10 правил складання актів позивачем не надано доказів того, що обов`язки начальника вантажного району (завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, сортувальної платформи) було б покладено на інших осіб, а саме - на прийомоздавальника вантажу ст. Енергодар Онікієнко Н.В., агента комерційного ОСОБА_2 .

У відповідності з вимогами п. 10 Правил підписання актів, комерційні акти підписують лише ті особи, які у ньому зазначені.

Якщо повноваження начальника вантажного району (завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, сортувальної платформи) були передані іншим особам, які не займають ці посади, вони повинні оформлюватися належними документами у відповідності з діючим законодавством.

А позивач, в свою чергу, повинен був надати їх до суду, як надав посадові інструкції на робітників станції, але якими не передавалися повноваження начальника вантажного району (завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, сортувальної платформи) прийомоздавальнику вантажу станції Енергодар Онікієнко Н.В. та агенту комерційному Шевер О.М.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено невідповідність комерційного акту №476906/853 від 29.07.2018р., який є підставою для матеріальної відповідальності залізниці, оформленню зазначеним в п.10 Правил складання актів (ст.129 Статуту залізниць України) вимогам - не містять підпису начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи).

Наявні в матеріалах справи копії робочих інструкцій прийомоздавальника вантажу станції Енергодар Онікієнко Н.В., агента комерційного ОСОБА_3 .М. (а.с. 21-24) та наданий разом з апеляційною скаргою копія наказу начальника структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» № 96 від 29.12.2017р. не містять доказів виконання функцій начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) будь-яким з цих осіб.

Втім, п.10 Правил складання актів вимагає саме від залізниці забезпечення належного складання комерційних актів через імперативні вимоги обов`язкової участі та підпису трьох визначених її представників.

Колегія суддів не погоджується з твердженнями позивача, дослідивши наявний в матеріалах справи комерційний акт №476906/853 від 29.07.2018р., який є підставою для матеріальної відповідальності відповідача в розглядуваному випадку, судом правомірно встановлено невідповідність його оформлення зазначеним в п.10 Правил складання актів вимогам, а отже він не має доказової сили і, як наслідок, факт неправильного зазначення у накладній маси вантажу належним доказом не підтверджений.

Цей висновок щодо застосування норм матеріального права (п.10 Правил складання актів) при здійснення оцінки наявних доказів узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеної в постанові ВС у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.06.2018 р. у справі №910/11397/17, постанові ВС у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.06.2018 р. у справі №910/3930/17 та в постанові від 23.11.2018р. у справі №916/2450/17, врахування якої визначено ч.4 ст.236 цього Кодексу.

Враховуючи зазначене вище, апеляційна скарга АТ «Українська залізниця» підлягає залишенню без задоволення через недоведеність позовних вимог, неправомірність доводів апеляційної скарги та зумовлює залишення рішення господарського суду Донецької області від 27.03.2019 р. по справі № 905/243/19 - про відмову у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» без змін.

Крім того, у відповідності з ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції вважає, що докази були подані позивачем лише на стадії апеляційного провадження, а тому судом першої інстанції не могли досліджуватись, як наслідок, у позивача не могло виникнути права на подання відповідного клопотання, оскільки цих доказів під час розгляду справи судом першої інстанції у матеріалах справи не містилось. Заперечення сторони, у даному випадку позивача, щодо належності відповідних доказів можуть мати місце за їх фізичної наявності у матеріалах справи, а не можливості їх ймовірного існування. Позивач не подавав нового доказу, тому у нього був відсутній обов`язок подання клопотання про поновлення судом строку на подання стороною нових доказів у справі на стадії апеляційного перегляду спору.

З огляду на дату складання наказу начальника структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» №96 від 29.12.2017 р., зазначення позивачем у комерційному акті про відсутність посади начальника вантажного складу у штатному розгляді станції та в силу ст.ст. 74-79 ГПК України, п. 10 Правил складання комерційних актів та актів загальної форми, у апелянта (позивача) була можливість та обов`язок надати зазначений наказ під час розгляду у суді першої інстанції.

Отже, надання наказу начальника структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» від 29.12.2017 р. №96 до апеляційної скарги, не приймаються судом як належний доказ у справі так як зазначені документи не були предметом розгляду у суду першої інстанції.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Матеріали справи свідчать про те, що господарський суд першої інстанції всебічно, повно і об`єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та правильно, з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права вирішив спір у даній справі.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, тому підстав для її задоволення не має, оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому повинно бути залишено без змін.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Витрати по сплаті судового збору за розподіляються відповідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 86, 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Дніпро на рішення господарського суду Донецької області від 27.03.2019 року (повний текст рішення складено та підписано 27.03.2019 року) у справі №905/243/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 27.03.2019 року (повний текст рішення складено та підписано 27.03.2019 року) у справі №905/243/19залишити без змін.

Повний текст постанови складено та підписано 11.06.2019 р.

Головуючий суддя Л.Ф. Чернота

Суддя В.І. Пушай

Суддя О.В. Стойка