РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.06.2019Справа № 910/4077/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Титан-Кіровоград»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «МТС Логістик»

про стягнення 359 145,47 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Титан-Кіровоград» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «МТС Логістик» про стягнення 359 145,47 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором поставки № 0000106 від 29.11.2018, в частині здійснення розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 судом залишено позовну заяву без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків та встановлено спосіб їх усунення.

12.04.2019 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків, відповідно до якої, позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 03.04.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2019 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/4077/19. Приймаючи до уваги клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 16.04.2019 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та отримана відповідачем 18.04.2019, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення № 226.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Титан-Кіровоград» (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю МТС Логістик» (далі - покупець, відповідач) укладено Договір поставки № 0000106 (далі - Договір), за умовами якого, постачальник зобов`язується постачати (передавати у власність) покупцю товар для комерційного використання покупцем у підприємницькій діяльності (виробничого споживання) та/або для подальшого перепродажу, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах цього Договору.

Під товаром сторони розуміють нафтопродукти (бензини, дизельне паливо, автомобільні масла та інше) (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 1.3 Договору постачання нафтопродукту відбувається партіями. Кожна партія товару оформлюється рахунком та видатковою накладною, в разі необхідності - товарно-транспортною накладною, які передаються покупцеві разом з товаром.

Згідно з п. 4.1 Договору постачання товару може здійснюватись, як за рахунок постачальника, так і за рахунок покупця, транспортом, як покупця, постачальника, так і третіх осіб. Послуги по перевезенню товару до місця поставки, що вказана покупцем у заявках, можуть надаватися третіми особами з вантажовідправником, вантажоперевізником, експедитором.

У відповідності до п. 4.5 Договору кожна поставка партії товару здійснюється постачальником протягом п`яти робочих днів за замовленням покупця за умови наявності такого товару на складі постачальника. В разі відсутності на складі постачальника замовленого покупцем товару строк поставки може бути продовжений постачальником на необхідний термін.

Згідно з п.4.6 Договору постачальник не несе відповідальності за якість товару з моменту зливу нафтопродукту в ємності покупця.

Пунктом 5.1 Договору визначено, що ціна цього Договору складає суму товару, придбану покупцем впродовж терміну дії Договору.

За умовами п. 5.2 Договору сторони дійшли згоди про те, що покупець здійснює оплату поставленої йому партії товару протягом семи календарних днів з моменту поставки, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, у порядку та на умовах, передбачених даним Договором.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 17.09.2021, а в частині здійснення грошових розрахунків та нарахування штрафних санкцій - до повного виконання грошових зобов`язань (п. 10.1 Договору).

Як зазначає позивач, ТОВ «Титан-Кіровоград» на виконання умов укладеного між сторонами Договору здійснив поставку ТОВ «МТС Логістик» товару на суму 535 570,00 грн., однак відповідач не виконав свої договірні зобов`язання в частині здійснення оплати за поставлений за договором товар у повному обсязі, спаливши 265 570,00 грн., в зв`язку з чим, за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 270 000,00 грн.

Також, у зв`язку з порушенням строків оплати за отриманий за Договором товар, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 14 912,87 грн., 3% річних в розмірі 1 242,73 грн., інфляційні втрати в розмірі 4 077,00 грн., штраф в розмірі 54 000,00 грн. та 36% річних в розмірі 14 912,87 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Укладений між сторонами договір за своєю природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Судом встановлено, що позивачем було здійснено поставку відповідачу товару на загальну суму 535 570,00 грн. згідно видаткових накладних № РН-00082 від 21.01.2019 на суму 270 000,00 грн., № РН-00263 від 14.02.2019 на суму 5 300,00 грн., №00151 від 29.01.2019 на суму 18 550,00 грн., № 00044 від 11.01.2019 на суму 100 980,00 грн., № 020378 від 11.12.2018 на суму 89 040,00 грн., № 02099 від 19.12.2018 на суму 51 700,00 грн., які підписані сторонами без заперечень та зауважень.

Відповідно до статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

За умовами п. 5.2 Договору сторони дійшли згоди про те, що покупець здійснює оплату поставленої йому партії товару протягом семи календарних днів з моменту поставки, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, у порядку та на умовах, передбачених даним Договором.

Як зазначає позивач та не спростовано відповідачем, на виконання умов Договору відповідачем сплачено позивачу 265 570,00 грн.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження оплати поставлених позивачем ресурсів у повному обсязі, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт поставки позивачем відповідачу узгоджених ресурсів та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманих ресурсів підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 270 000,00 грн.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі пеню у розмірі 14 912,87 грн., 3% річних в розмірі 1 242,73 грн., інфляційні втрати в розмірі 4 077,00 грн., штраф в розмірі 54 000,00 грн. та 36% річних в розмірі 14 912,87 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.3 Договору передбачено, що в разі несплати або несвоєчасної оплати вартості відвантаженого товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення платежу від вартості несплаченого або несвоєчасно оплаченого товару за весь час прострочення до повного погашення заборгованості.

Згідно з п. 6.4 Договору, сторони, у відповідності до статті 259 Цивільного кодексу України, домовилися та погоджуються на збільшення тривалості строку позовної давності щодо вимог про нарахування та стягнення неустойки (штрафу, пені) та встановлюють строк нарахування та позовну давність до зазначених вимог тривалістю в десять років.

У відповідності до п. 6.5 Договору сторони домовились про те, що у разі порушення грошових зобов`язань по оплаті вартості товару покупець зобов`язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі двадцять відсотків від суми порушеного грошового зобов`язання щодо кожної окремої поставленої партії товару.

Здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 14 912,87 грн.

Здійснивши перерахунок штрафу, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягає штраф у розмірі 54 000,00 грн.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6.6 Договору сторони домовилися про те. що у разі прострочення оплати за поставлений товар більш ніж на одну добу покупець сплачує постачальнику 36% річних за користування чужими грошовими коштами від вартості неоплаченого товару з а кожен день прострочення до повного погашення заборгованості, які нараховуються та сплачуються незалежно від встановлених у Договорі штрафних санкцій.

Таким чином, п. 6.6 Договору сторонами узгоджено розмір відсотків, який підлягає нарахуванню за порушення строків оплати за товар в порядку статті 625 ЦК України.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 36% річних, судом встановлено що стягненню підлягають 36% річних в розмірі 14 912,87 грн.

Разом з тим, оскільки сторонами узгоджено у пункті 6.6 Договору розмір відсотків, якій підлягає нарахуванню у порядку статті 625 ЦК України за порушення строків оплати, вимоги про стягнення 3% річних в розмірі 1 242,73 грн. задоволенню не підлягають.

В свою чергу, щодо вимог про стягнення інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

Разом з цим, прострочення грошового зобов`язання відповідачем у січні 2019 року тривало менше місяця з 29.01.2019 по 31.01.2019, у зв`язку з чим вимоги про стягнення інфляційних втрат за січень 2019 року задоволенню не підлягають.

Відтак, стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати в розмірі 1 350,00 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність порушень строків оплати за отриманий товар та відсутність підстав для застосування відповідальності за таке порушення.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МТС Логістик» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 31; ідентифікаційний код 41312353) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Титан-Кіровоград» (25006, м. Кропивницький, вул. Покровська, 48; ідентифікаційний код: 37168071) заборгованість в розмірі 270 200 (двісті сімдесят тисяч) грн. 00 коп., пеню в розмірі 14 912 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот дванадцять) грн. 87 коп., штраф в розмірі 54 000 (п`ятдесят чотири тисячі) грн. 00 коп., 36% річних в розмірі 14 912 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот дванадцять) грн. 87 коп., інфляційні втрати в розмірі 1 350 (одна тисяча триста п`ятдесят) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 327 (п`ять тисяч триста двадцять сім) грн. 63 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 256 та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено: 13.06.2019

Суддя О.А. Грєхова