ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2019 р.Справа № 916/789/19

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

при секретарі судового засідання Мукієнко Д.С.,

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1 , згідно довіреності №41 від 13.12.2018р.

відповідача: не з`явився,

розглянувши справу №916/789/19 за позовом Державного підприємства Білгород-Дністровський морський торговельний порт (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул.Шабська, 81) до Приватного підприємства Стивідорна компанія Сенат (67772, Одеська область, смт. Затока, вул. Приморська,1) про стягнення 20170,41грн., із яких 17868,62грн. основного боргу, 1599,35грн. пені, 149,95грн. три проценти річних, 552,49грн. інфляційних втрат,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, вирішені судом заяви, клопотання сторін, вчинені судом процесуальні дії у справі:

Позивач позовні вимоги підтримує, в їх обґрунтування зазначає, що 15.04.2016р. між ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» (орендодавець) та ПП Стивідорна компанія Сенат (орендар) укладено договір про відшкодування витрат зі сплати земельного податку №19-ПД/16, предметом якого є відшкодування орендарем підприємству витрат зі сплати податку на землю за земельну ділянку, на якій розташоване орендоване майно. Позивач зазначає, що 15.04.2016р. підприємство та орендар підписали Акт встановлення розміру (площі) земельної ділянки - 6 025,50кв.м. Так, пунктом 2.3. договору від 15.04.2016р. визначено, що відшкодування витрат зі сплати земельного податку здійснюється орендарем щомісячно не пізніше 15 числа місяця наступного за розрахунковим шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку орендаря на поточний рахунок підприємства на підставі виставленого підприємством рахунку. Позивач вказує, що відповідно до умов договору від 15.04.2016р. виставив відповідачу наступні рахунки: №373 від 31.08.2018р. на суму 3 105,89 грн., №414 від 30.09.2018р. на суму 3005,70грн., №440 від 31.10.2018р. на суму 3105,89грн., №466 від 30.11.2018р. на суму 3005,70грн., №491 від 31.12.2018р. на суму 3105,89грн., №26 від 31.01.2019р. на суму 2539,55грн. При цьому, як вказує позивач, рахунки №373, №414, №440, №466, №491 разом з актами наданих послуг було отримано представником відповідача та повернуто позивачу підписаними без жодних зауважень, але рахунки не сплачено. Також позивач зазначає, що відповідачу для розгляду та підписання було надано акти здачі-приймання послуг від 31.01.2019р., що підтверджується даними з Журналу реєстрації вихідних рахунків та актів з господарської діяльності, однак, станом на 11.03.2019р. відповідачем підписаний акт здачі-приймання послуг від 31.01.2019р. повернуто позивачу не було, заперечень та зауважень, відмови від підписання також не надходило. В процесі розгляду справи відповідачем було сплачено основний борг в сумі 17868,62грн., несплаченими залишились нараховані позивачем до стягнення з відповідача 1599,35грн. пені, 149,95грн. три проценти річних, 552,49грн. інфляційних втрат.

Відповідач проти позову заперечує, подав відзив на позов від 16.05.2019р. за вх.№9625/19, де вказує, що 02.04.2019р. повністю сплатив заборгованість за договором №19-ПД/16 від 15.04.2016р. у розмірі 20408,17грн., що підтверджується платіжним дорученням №1553 від 02.04.2019р., у зв`язку з чим в цій частині позовних вимог вважає предмет спору відсутнім.

Крім того, до початку дії договору №19-ПД/16 від 15.04.2016р. та до січня 2018 року відповідач належним чином виконував зобов`язання за цим договором і вчасно сплачував усі необхідні платежі. Проте, з лютого 2018 року відповідач не має можливості здійснювати господарську діяльність на п/п «Бугаз» Білгород-Дністровського МТП (використовувати орендоване майно) та з причин тяжкого фінансового становища не змогло вчасно сплачувати послуги за договором.

Також на даний час в Одеському обласному територіальному відділенні АМКУ розглядається справа №21-01/2017 відносно ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» за ознаками порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем шляхом суттєвого обмеження конкурентоспроможності ПП Стивідорна компанія Сенат на території Білгород-Дністровського МТП. За результатами розгляду справи Адміністративна колегія ООТВ АМКУ 09.04.2019р. прийняла попередні висновки, відповідно до яких, через незаконні дії позивача, ПП Стивідорна компанія Сенат втратило можливість надавати повний комплекс стивідорних послуг та використовувати орендоване майно, завдано збитків у зв`язку з необхідності виплачувати орендну плату за нерухоме майно надане в оренду, комунальні послуги, заробітну плату. Відповідач вказує, що не може здійснювати господарську діяльність на п/п «Бугаз» саме через дії позивача, тому, вважає накладання штрафних санкцій за несвоєчасну оплату рахунків необгрунтованим. При цьому, відповідач зазначає, що розрахунок інфляційних втрат, пені та 3% річних не вірний, оскільки позивач в порушення п.п.2.3., 3.4.3. договору не надав акти виконаних робіт та рахунки на оплату в зазначені договором строки, рахунки до сплати були надані вже з пропущеним строком на їх оплату, у зв`язку з чим, відповідач не мав змогу вчасно перевірити правильність нарахування та оплатити рахунки без прострочення, так: рахунок №373 від 31.08.2018р. було надано відповідачу 10.09.2018р.; рахунок №414 від 30.09.2018р. було надано відповідачу 17.10.2018р.; рахунок №440 від 31.10.2018р. було надано відповідачу 12.11.2018р.; рахунок №446 від 30.11.2018р. було надано відповідачу 17.12.2018р.; рахунок №491 від 31.12.2018р. було надано відповідачу 21.01.2019р.; рахунок №26 від 31.01.2019р. було надано відповідачу 25.02.2019р. Звідси, відповідач вказує, що позивач постійно порушував своє зобов`язання, щодо надання рахунків до 5 числа місяця наступного за звітним, проте, розраховує кількість прострочених днів оплати рахунків починаючи з 16 числа місяця наступного за звітним. Дата надання рахунків та актів зазначена в Журналі реєстрації вихідних рахунків та актів з господарської діяльності позивача. Строк проведення оплати у випадку несвоєчасного надання рахунків та оформлення актів в договорі не передбачено.

Підсумовуючи викладене, відповідач просить суд припинити провадження по справі в частині стягнення заборгованості у розмірі 17868,62грн., у задоволенні інших позовних вимог відмовити повністю.

Також у відзиві відповідач виклав прохання з метою підтвердження дати надання рахунків на оплату, витребувати у позивача Журнал реєстрації вихідних рахунків та актів з господарської діяльності. Вказане клопотання судом не задовольняється, по-перше, з підстав заявлення його без дотримання вимог ст.81 ГПК України, навіть без відзначення про процесуальні норми, якими регулюється подання доказів, витребування доказів, по-друге, відповідачем не доведено суду неможливості самостійно запитати у позивача такі докази, факт відмови позивача їх надати на таку вимогу відповідача.

Разом з цим, у відзиві на позов відповідачем наведено обґрунтування обставин для зменшення пені, норми законодавства, однак, фактично не зазначено ні в тексті, ні в резолютивній його частині такого прохання із визначенням суми до зменшення.

Ухвалою суду від 05.04.2019р. відкрито провадження у справі №916/789/19, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні на 26.04.2019р. о 10год.30хв.

Ухвалою суду від 26.04.2019р. відкладено розгляд справи на 27.05.2019р. о 14год.30хв.

У судовому засіданні 27.05.2019р. оголошено перерву до 03.06.2019р. об 11год.30хв.

Клопотання позивача від 26.04.2019р. за вх.№2-1978/19 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції було судом задоволено ухвалою від 26.04.2019р.

Клопотання позивача про долучення доказів до справи від 14.05.2019р. за вх.№9315/19 було судом задоволено.

Зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи та докази, на підставі яких судом встановлені обставини справи:

15.04.2016р. між ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» (підприємство) та ПП «Стивідорна компанія Сенат» (орендар) було укладено договір №19-ПД/16, відповідно до умов якого орендар відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства зобов`язується відшкодувати підприємству витрати зі сплати податку на землю за земельну ділянку, на якій розташоване майно. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, яка перебуває у користуванні підприємства на підставі державного акту на право постійного користування землею ІІ-ОД НОМЕР_1 . Базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого Податковим кодексом України (п.п.1.1., 1.3., 1.4. договору).

Одиниями площі оподатковуваної земельної ділянки є у межах населеного пункту 1кв.м. Нормативна грошова оцінка одиниці площі земельної ділянки відповідно до державного акту на право постійного користування землею ІІ-ОД №000018 станом на 01.01.2016р. становить 301,60грн. без ПДВ. Розмір відшкодування витрат підприємству розраховується пропорційно кількості одиниць площі опдаткування земельної ділянки, на якій знаходиться орендоване майно та використовується орендарем, з урахуванням прибудинкової території, що узгоджується сторонами актом встановлення розміру (площі) земельної ділянки, що додається до цього договору та є його невід`ємною частиною. За земельну ділянку, на якій розташовані будівлі, що знаходяться у користуванні підприємства та орендаря, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території. Відшкодування витрат зі сплати земельного податку здійснюється орендарем щомісячно не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку орендаря на поточний рахунок підприємства на підставі виставленого підприємством рахунку. Рахунок підприємством виставляється не пізніше 5 числа місяця, наступного за звітним. Підприємство самостійно обчислює суму земельного податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію на поточний рік (п.п.2.1., 2.2., 2.3., 2.4. договору №19-ПД/16 від 15.04.2016р.).

Відповідно до умов п.4.2. договору №19-ПД/16 від 15.04.2016р. за порушення строків здійснення відшкодування витрат зі сплати земельного податку, передбачених пунктом 2.3. цього договору, орендар несе відповідальність у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент порушення строків здійснення відшкодування, за кожен день прострочення.

За умовами п.7.1. договору №19-ПД/16 від 15.04.2016р. цей договір діє до 20.01.2017р. включно. Згідно ст.631 ЦК України сторони встановили, що умови договору застосовуються до відносин, які виникли з 01.02.2016р. відповідно до акту приймання-передавання державного нерухомого майна.

12.03.2018р. сторонами до договору №19-ПД/16 від 15.04.2016р. було укладено додаткову угоду, відповідно до якої внесено зміни до п.2.1. розділу 2 «Ціна Договору та порядок розрахунків» договору та викладеного його в наступній редакції: « 2.1. Одиницями площі оподаткування земельної ділянки є у межах населеного пункту 1 метр квадратний. Нормативна грошова оцінка одиниці площі земельної ділянки відповідно до державного акту на право постійного користування ІІ-ОД №000018 станом на 01.01.2018р. становить 303,45грн. без ПДВ.». Відповідно до ч.3 ст.631 ЦК України сторони встановили, що умови даної додаткової угоди застосовуються до відносин між ними, які виникли з 01.01.2018р.

15.04.2016р. між сторонами договору №19-ПД/16 від 15.04.2016р. складено акт встановлення розміру (площі) земельної ділянки, відповідно до якого встановили, що розмір (площа) земельної ділянки, за який підлягає відшкодуванню земельний податок, згідно державного акту на право постійного користування землею ІІ-ОД №000018 складає 6025,50кв.м.

Сторонами згідно договору №19-ПД/16 від 15.04.2016р. підписано акти здачі-приймання послуг від 31.08.2018р. на суму 3105,89грн., від 30.09.2018р. на суму 3005,70грн., від 31.10.2018р. на суму 3105,89грн., від 30.11.2018р. на суму 3005,70грн., від 31.12.2018р. на суму 3105,89грн.

Акт здачі-приймання послуг від 31.01.2019р. на суму 2539,55грн. відповідачем отримано, але не підписано.

Позивачем відповідачу було виставлено рахунки на відшкодування земельного податку №373 від 31.08.2018р. на суму 3105,89грн., №414 від 30.09.2018р. на суму 3005,70грн., №440 від 31.10.2018р. на суму 3105,89грн., №466 від 30.11.2018р. на суму 3005,70грн., №491 від 31.12.2018р. на суму 3105,89грн., №26 від 31.01.2019р. на суму 2539,55грн.

Також позивач подав до справи викопіювання з Журналу реєстрації вихідних рахунків та актів з господарської діяльності, розпочатого 31.05.2017р.

На підтвердження проведення оплати основної заборгованості відповідач подав платіжне доручення №1553 від 02.04.2019р.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши пояснення представника позивача, мотивовану оцінку сторін кожного аргументу щодо наявності підстав для задоволення чи відмови у позові, суд дійшов наступних висновків.

Так, згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Положеннями ст.530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч.1, 2 ст.73, ч.ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.76, ч.1 ст.77, ч.ч.1, 2 ст.79 ГПК України).

Так, станом на дату подання позову у відповідача була наявною заборгованість перед позивачем в сумі 17868,62грн. по відшкодуванню витрат зі сплати земельного податку.

21.05.2019р. від позивача надійшло до суду клопотання за вх.№10038/19, в якому заявник просить суд закрити провадження по справі №916/789/19 в частині стягнення з ПП «Стивідорна компанія Сенат» 17868,62грн., решту позовних вимог задовольнити у повному обсязі, на підтвердження якого подав платіжне доручення №1553 від 02.04.2019р.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Положення ч.4 ст.231 ГПК України визначають, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Враховуючи те, що в процесі розгляду даної справи відповідач 02.04.2019р. повністю оплатив суму основного боргу, предмет спору у даній справі перестав існувати вже після порушення справи, суд вбачає наявними підстави для закриття провадження по справі в частині позовних вимог ДП Білгород-Дністровський морський торговельний порт до Приватного підприємства Стивідорна компанія Сенат про стягнення 17868,62грн. основного боргу.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Так, з підстав не належного та не своєчасного виконанням договірних зобов`язань щодо сплати належних платежів, позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню в розмірі 1599,35грн. пені.

У відповідності до приписів ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до п.п.1, 2, 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Перевіривши розрахунок пені, зроблений позивачем, суд встановив, що він в цілому правильний, однак, при визначенні сум пені за кожною сумою заборгованості позивач припустився арифметичної помилки, а також не врахував, що відлік прострочення по рахунку №26 має починатись з 07.03.2019р., а не з 16.02.2019р., оскільки рахунок вручено відповідачу 25.02.2019р. Так, за розрахунком суду сума пені складає 1754,17грн., але, зважаючи на те, що заявлена позивачем сума пені є меншою, то задоволенню судом підлягає позовна вимога позивача про стягнення пені саме в сумі 1599,35грн.

При цьому, суд бере до уваги наступне.

У відзиві від 16.05.2019р. за вх.№9625/19 відповідач, посилаючись на положення ч.3 ст.551 ЦК України, ст.233 ГК України, просить суд при розгляді справи врахувати, що відповідачем добровільно були вжиті заходи по виконанню зобов`язання, яке було в повному обсязі виконане до відкриття провадження по справі. Відповідач зазначає, рахунки сплачені з затримкою оплати, яка сталася з причин тяжкого фінансового становища на підприємстві, умислу по несплаті рахунків не було. Також, за твердженням відповідача, стягнення штрафних санкцій може призвести до тяжких наслідків на підприємстві: не виплати заробітної плати, податків, комунальних послуг тощо.

На підтвердження клопотання про зменшення штрафних санкцій відповідач подав до справи Фінансові звіти суб`єкта малого підприємництва ПП «Стивідорна компанія Сенат» за 01.01.2019р., 01.04.2019р. Також відповідач подав Попередні висновки Адміністративної колегії Одеського обласного територіального відділення АМКУ у справі №21-01/2017 від 09.04.2019р., згідно яких визнано, що відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» Державне підприємство «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» за результатами господарської діяльності за період листопад 2016 р. - листопад 2017 р. займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з надання у користування суб`єктам господарювання, що здійснюють свою діяльність на території Білгород-Дністровського морського торговельного порту, інфраструктури ДП «БД МТП», необхідних для здійснення відповідної діяльності юридичними особами (портовими операторами) (ринок 1) в межах території Білгород-Дністровського морського торговельного порту з часткою, яка становить 100 відсотків; визнано, що відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» ДП «БД МТП» за результатами господарської діяльності за період листопад 2016 р. - листопад 2017 р. займало монопольне (домінуюче) становище на ринку надання суб`єктам господарювання, що здійснюють свою діяльність на території Білгород-Дністровського МТП, послуг з надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого рухомого майна, а саме перевантажувальної техніки (портальних кранів, автонавантажувачів тощо), необхідної для здійснення відповідної діяльності юридичними особами (портовими операторами) (ринок 2) в межах території Білгород-Дністровського МТП, з часткою 100 відсотків. Також згідно вказаних попередніх висновків АМКУ визнано дії Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» у вигляді стягнення без об`єктивно виправданих на те причин компенсації за користування інфраструктурою порту у 2017 р. лише з ПП «Стивідорна компанія Сенат», що здійснює свою діяльність на території приписного порту «Бугаз» Білгород-Дністровського морського торговельного порту, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п.2 ст.50, яке кваліфікується за ч.6, ч.2 ст.13 цього ж Закону у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з надання у користування суб`єктам господарювання, що здійснюють свою діяльність на території Білгород-Дністровського МТП, інфраструктури порту (ринок 1) шляхом суттєвого обмеження конкурентоспроможності ПП «Стивідорна компанія Сенат» на ринку транспортного оброблення вантажів на території Білгород-Дністровського МТП.

Так, відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Отже, визначені ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України положення, з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав, дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів ст.ст. 546, 549 ЦК України та ст. 230 ГК України, має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання. Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності. Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

З приводу клопотання відповідача стосовно зменшення суми штрафних санкцій суд зазначає про наступне.

Твердження відповідача стосовно того, що позивачем в порушення п.п.2.3., 3.4.3. договору надавались відповідачу рахунки №373 від 31.08.2018р. на суму 3 105,89 грн., №414 від 30.09.2018р. на суму 3005,70грн., №440 від 31.10.2018р. на суму 3105,89грн., №466 від 30.11.2018р. на суму 3005,70грн., №491 від 31.12.2018р. на суму 3105,89грн. на оплату невчасно, з пропущеним строком на їх оплату, не підтверджено відповідачем жодним доказом, отже, відсутні підстави вважати, що прострочення боржником виконання обов`язку з оплати спричинено простроченням кредитора щодо виставлення рахунку.

Як вбачається із наданого позивачем Журналу реєстрації вихідних рахунків та актів з господарської діяльності, рахунок №26 від 31.01.2019р. на суму 2539,55грн. позивачем було вручено відповідачу 25.02.2019р., у зв`язку з чим згідно з аналогією умов п.2.3. договору від 15.04.2016р. відповідач має 10 днів на оплату рахунка, тобто, рахунок №26 від 31.01.2019р. мав бути оплачений у строк до 06.03.2019р. включно. При цьому, як встановлено судом вище, сума пені, заявлена позивачем до стягнення, в межах визначеного позивачем періоду та згідно сум наявної на час виконання позивачем розрахунку неустойки заборгованості, є меншою, ніж розрахована судом, чим спростовуються твердження відповідача про помилковість розрахунку пені позивача.

Крім того, з огляду на твердження відповідача у відзиві щодо здійснення добровільного виконання основного зобов`язання до відкриття провадження по даній справі, суд відзначає, що основний борг в сумі 17868,62грн. відповідачем погашено 02.04.2019р., тобто, після надходження позову ДП «Білгород-Дністровського морського торговельного порту» до Господарського суду Одеської області 21.03.2019р.

Надані відповідачем фінансові звіти суб`єкта малого підприємництва ПП «Стивідорна компанія Сенат» за 01.01.2019р., 01.04.2019р. не є безумовним підтвердженням неможливості відповідача сплатити на користь позивача нарахованих позивачем штрафних санкцій у вигляді пені у сумі 1599,35грн., а також не доводять імовірності призведення у разі сплати пені до тяжких наслідків на підприємстві: не виплати заробітної плати, податків, комунальних послуг тощо. Таким чином, наведені відповідачем твердження є дещо перебільшеними з огляду на суму заявленої та присудженої до стягнення пені.

Враховуючи те, що відповідачем не надано суду жодних належних доказів на підтвердження наявності такого скрутного майнового становища, відсутності грошових коштів на сплату 1599,35грн. пені, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, суд вбачає підстави для відмови відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Водночас, сіл відмітити, що відповідачем у відзиві викладено обґрунтування підстав зменшення пені, норми законодавства, однак, безпосередньо не викладено такого клопотання, ні у тексті відзиву, ні у його резолютивній частині.

Також, позивач через несвоєчасність виконання відповідачем зобов`язань з відшкодування витрат на оплату земельного податку нарахував до стягнення з відповідача 149,95грн. три проценти річних, 552,49грн. інфляційних втрат.

У відповідності до п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що він зроблений вірно, у зв`язку з чим позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 552,49грн. інфляційних втрат підлягає судом задоволенню у повній мірі.

Розрахунок трьох процентів річних позивачем зроблено не вірно, оскільки позивачем не враховано, що рахунок №26 від 31.01.2019р. на суму 2539,55грн. позивачем було вручено відповідачу 25.02.2019р., у зв`язку з чим згідно з аналогією умов п.2.3. договору від 15.04.2016р. відповідач має 10 днів на оплату рахунка, тобто, рахунок №26 від 31.01.2019р. мав бути оплачений у строк до 06.03.2019р. включно. Таким чином по рахунку №26 прострочення оплати слід відраховувати з 07.03.2019р. За розрахунком суду сума трьох процентів річних складає 146,19грн., у звязку з чим позовна вимога позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 149,95грн. підлягає судом частковому задоволенню в сумі 146,19грн.

Згідно ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи те, що провадження по справі в частині позовної вимоги про стягнення 17868,62грн. основного боргу підлягає судом закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору, позивачем не подано відповідного клопотання про розподіл судових витрат, дане питання судом не розглядається.

З огляду на часткове задоволення судом позовних вимог стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 219,22грн. пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 123, 124, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити частково позов Державного підприємства Білгород-Дністровський морський торговельний порт (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул.Шабська, 81, ) до Приватного підприємства Стивідорна компанія Сенат (67772, Одеська область, смт. Затока, вул. Приморська,1, ) про стягнення 20170,41грн. відшкодування витрат зі сплати земельного податку.

2. Закрити провадження по справі №916/789/19 в частині позовних вимог Державного підприємства Білгород-Дністровський морський торговельний порт (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул.Шабська, 81, ) до Приватного підприємства Стивідорна компанія Сенат (67772, Одеська область, смт.Затока, вул. Приморська,1, ) про стягнення 17868,62грн. основного боргу.

3. Стягнути з Приватного підприємства Стивідорна компанія Сенат (67772, Одеська область, смт. Затока, вул. Приморська,1, ) на користь Державного підприємства Білгород-Дністровський морський торговельний порт (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул.Шабська, 81, ) 1599 (одну тисячу п`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 35 коп. пені, 146 (сто сорок шість) грн. 19 коп. три проценти річних, 552 (п`ятсот п`ятдесят дві) грн. 49 коп. інфляційних втрат, 219 (двісті дев`ятнадцять) грн. 22 коп. судового збору.

У відповідності до ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Згідно ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 07 червня 2019 р.

Суддя І.А. Малярчук