ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
УХвала

про залишення позову без розгляду

"07" червня 2019 р. м. Ужгород Справа № 907/64/19

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

За участю секретаря судового засідання Петрова Ю.А.

розглянувши справу за позовом Хустської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби, м. Львів до Міжгірської районної державної адміністрації, смт. Міжгір`я та до Воловецького колективного підприємства Агрошляхбуд, смт. Воловець про визнання недійсним результатів переговорної процедури закупівлі та договору про закупівлю послуги за державні кошти

За участю представників:

від позивача Станкович В.І. представник за довіреністю від 02.01.2019

прокурор - Лемак Р.М. (посвідчення №040374 від 19.01.16)

від відповідача -1 не з`явився

від відповідача - 2 Митровка Я.В., адвокат (ордер №68495 від 16.01.2019)

в с т а н о в и в:

Прокурор звернувся до Господарського суду Закарпатської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах з позовом до відповідачів про визнання недійсними результатів переговорної процедури закупівлі, проведеної Міжгірською районною державною адміністрацією 19.09.2018 про закупівлю послуг з поточного середнього ремонту автомобільної дороги загального користування місцевого значення С 070623 Потік - Шипіт км 0+000-2+400 Закарпатської області та оформленої протоколом засідання тендерного комітету Міжгірської державної адміністрації від 19.09.2018; визнання недійсним договору №81 від 05.10.2018, укладеного між Міжгірською районною державною адміністрацією та Воловецьким колективним підприємством Агрошляхбуд за результатами проведення переговорної процедури про закупівлю послуг з поточного середнього ремонту автомобільної дороги загального користування місцевого значення С 070623 Потік - Шипіт км 0+000-2+400 Закарпатської області закупівлі на суму 4 075 500,00 гривень, на майбутнє, посилаючись на порушення вимог ст.ст. 11, 16, 202, 203, 208, 215, 216, 236 Цивільного кодексу України,. ст.ст. 23, 24 Закону України Про прокуратуру, ст. ст. 3, 35 Закону України Про публічні закупівлі.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 12.02.2019 відкрито загальне позовне провадження у розгляді справи №907/64/19 та призначено підготовче засідання на 05.03.2019.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 05.03.2019 було відкладено підготовче засідання на 26.03.2019 року на 10:30 год.

Ухвалою суду від 26.03.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 16.04.2019.

Ухвалою суду від 16.04.2019 за клопотанням позивача було відкладено розгляд справи по суті на 06.05.2019.

Ухвалою суду від 06.05.2019 за клопотанням відповідача 2 було відкладено розгляд справи по суті на 21.05.2019.

У засіданні суду 21.05.2019 за згодою представників сторін було оголошено перерву на 07.06.2019 для надання сторонам можливості подати суду письмово викладену позицію по суті клопотання відповідача 2 про залишення позову без розгляду.

Прокурор у засіданні суду та у поданому суду письмовому поясненні просить суд взяти до уваги те, що матеріалами беззаперечно підтверджується бездіяльність позивача, як органу державної влади уповноваженого га захист інтересів держави, щодо вжиття достатніх заходів, спрямованих на розірвання сторонами оспорюваного договору чи визнання його недійсним, а також усунення негативних наслідків для держави, що пов`язані з виконанням такого договору сторонами. У підтвердження наведеного посилається на те, що у ході проведеного моніторингу електронної системи закупівель на веб-порталі та вивчення Хустською місцевого прокуратурою питання додержання законності при проведенні Міжгірською РДА закупівлі послуг по об`єкту «Поточний середній ремонт автомобільної дороги загального користування місцевого значення С 070623 Потік - Шипіт км 0+000-2+400 Закарпатської області», встановлено, що державними органами за наявності у них відповідних прав та обов`язків, усвідомлюючи наявність порушення, не здійснюється захист порушених інтересів держави у даних правовідносинах.

Належним та допустимим доказом цього факту зокрема є лист Хустської місцевої прокуратури №95-1 15вих.19 від 1 1.01.2019 до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області, в якому прокуратурою повідомлено останнього про виявлені порушення тендерного законодавства.

Однак, Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області листом №13-07-13-17/239-2019 від 17.01.2019 повідомило прокуратуру, що перевірка публічних закупівель, які проводились Міжгірською РДА із закупівлі послуг по об`єкту «Поточний середній ремонт автомобільної дороги загального користування місцевого значення С 070623 Потік - Шипіт км 0+000-2+400 Закарпатської області» ними не проводилась.

Крім цього, опрацюванням відомостей електронної системи закупівель встановлено, що як після проведення процедури закупівлі, надіслання прокуратурою вищевказаного листа, так і на час звернення прокурора із позовною заявою, органами Держаудитслужби не вжито достатніх заходів, спрямованих на розірвання сторонами оспорюваного договору чи визнання його недійсним, відтак останній діє і станом на сьогодні.

Також вважає безпідставними твердження відповідача 2 про відсутність у Держаудитслужби відповідних делегованих державою повноважень на звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору з посиланням на вимоги ст.ст. 8, 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні».

Представник позивача у поданому суду письмовому поясненні просить суд взяти до уваги те, що статтею 7 Закону України «Про публічні закупівлі» регламентовано поняття державного регулювання та контролю у сфері закупівель. Згідно даної норми закону, уповноважений орган здійснює регулювання та реалізує державну політику у сфері закупівель у межах повноважень, визначених цим Законом.

Цією ж статтею визначено, що моніторинг закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його територіальні органи (органи державного фінансового контролю). Моніторинг закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладання договору про закупівлю та його виконання.

Згідно з Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 43 від 03.02.2016 державна аудиторська служба України є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, і відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний фінансовий контроль за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, дотриманням законодавства про державні закупівлі.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, ефективним використанням коштів, дотриманням законодавства про закупівлі.

Статтею 5 цього ж Закону визначено, що контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом України «Про публічні закупівлі», проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування.

Перевірка закупівель у замовників проводиться за місцезнаходженням юридичної особи, що перевіряється, чи за місцем розташування об`єкта права власності, щодо якого проводиться перевірка, і полягає у документальному та фактичному аналізі дотримання замовником законодавства про закупівлі. Результати перевірки закупівель викладаються в акті перевірки закупівель. Моніторинг закупівлі здійснюється за місцезнаходженням органу державного фінансового контролю.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» орган державного фінансового контролю вживає у встановленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення винних осіб до відповідальності.

Права органу державного фінансового контролю, визначені ст. 10 цього ж закону, у відповідно до якої працівники органу державного фінансового контролю зобов`язані у випадках виявлення зловживань і порушень чинного законодавства передавати правоохоронним органам матеріали ревізій, а також повідомляти про виявлені зловживання і порушення державним органам і органам, уповноваженим управляти державним майном (ст. 12 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні»).

При цьому, у ході судового засідання позивачем наголошено на тому, що прокурор не звертався до позивача з вимогою проведення відповідного моніторингу закупівлі у порядку, передбаченому законом.

Відповідач 1 у поданому суду письмовому поясненні заявлені позовні вимоги визнав у повному обсязі з підстав, наведених у ньому. Також подав суду клопотання про розгляд справи за відсутності повноважного представника відповідача 1.

Представник відповідача 2 у поданому суду клопотанні просить суд позов залишити без розгляду у порядку вимог ч.1 п.1 ст. 226 ГПК України. В обгрунтування своєї позиції просить суд взяти до уваги те, що висновки прокурора про порушення Міжгірською районною державною адміністрацією Закарпатської області законодавства про публічні закупівлі було здійснено на підставі самостійно здійсненого прокурором вивчення питання дотримання чинного законодавства, а не па підставі висновків уповноважених органів здійснювати відповідний моніторинг та контроль дотримання замовниками законодавства у сфері публічних закупівель.

Вважає, що прокурор не може констатувати порушення законодавства, керуючись виключно суб`єктивними припущеннями при певному вивчені законодавства, оскільки процедура встановлення порушення законодавства про публічні закупівлі замовниками урегульована спеціальним законодавством та визначається у відповідних висновках уповноважених органів.

Тому необхідно критично прийняти до уваги як підставу звернення до суду проведений прокурором аналіз дотримання законодавства у сфері публічних закупівель, так як такий здійснено із перевищенням повноважень, передбачених Конституцією України та 3У «Про прокуратуру», оскільки повноваження прокурора е вичерпними та не передбачають здійснення ним моніторингу публічних закупівель, що за своєю природою е нічим іншим як здійснення загального нагляду за додержанням законодавством.

У цьому аспекті зауважує, що функції держави із моніторингу та контролю за здійсненням публічних закупівель визначено ЗУ «Про публічні закупівлі» й такий моніторинг прокуратура не мас повноважень здійснювати. Тобто прокурор, здійснюючи вивчення питання дотримання Міжгірською районною державною адміністрацією Закарпатської області чинного законодавства при здійсненні публічних закупівель послуг за державні кошти та встановлення порушення вимог Закону України «Про публічні закупівлі» фактично здійснив моніторинг закупівлі, що не узгоджується з його повноваженнями, визначеними законодавством.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Тобто орган державного фінансового контролю (Держаудитслужба та її територіальні органи) не мають права згідно законодавства звертатися до суду про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства. Також серед прав органу державного фінансового контролю відсутнє і право звернення до суду з вимогою про визнання недійсними результатів процедур закупівлі.

Аналізуючи позицію сторін стосовно клопотання про залишення позову без розгляду, суд констатує наступне.

Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закон України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Так, згідно ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Частинами 1, 3 ст. 4 ГПК України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Водночас, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Виходячи з системного аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

В контексті зазначеного судам слід враховувати, окрім іншого, і рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99.

Так, Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, п. 27).

Європейський Суд з прав людини також звертав увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, п. 35) Європейський Суд з прав людини висловив таку думку (неофіційний переклад): "сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас, Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Разом з тим, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (ч. ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" проявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень для захисту інтересів держави.

У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Статтею 7 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено органи, які здійснюють державне регулювання та контроль у сфері публічних закупівель, а саме: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Рахункова палата, Антимонопольний комітет України, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України.

Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 43 від 03.02.2016, визначено, що здійснюючи моніторинг публічних закупівель Державна аудиторська служба України, яка є центральними органами виконавчої влади, діяльність якої спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, має право при виявленні випадків недотримання законодавства про державні закупівлі та не виконанні підконтрольною установою вимог до усунення відповідних порушень, звернутися до суду в інтересах держави.

Згідно з п. п. 3, 4, 9 ч. 4 вказаного Положення Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, перевірки державних закупівель; здійснює контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про державні закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку право охоронюваним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Отже, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використання коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень (аналогічна правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2018 у справі № 826/9672/17).

Всупереч вказаному, відповідач 2 дійшов помилкового висновку про те, що у Державної аудиторської служби України, як центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю відсутні повноваження щодо звернення до господарського суду із позовом про визнання недійсними спірних угод про закупівлю товарів ( протилежна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17).

Отже, з урахуванням вище викладеного, у розумінні положень статей 73, 76, 77 ГПК України прокурор, звертаючись з позовом у справі, повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду, довести належними та допустимими доказами обставини здійснення ним повідомлення на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, а також надати докази того, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави.

Суд за результатами дослідження матеріалів справи має перевірити такі доводи прокурора, докази, якими ці доводи підтверджені, та, зокрема встановити з достовірністю чи знали визначені прокурором позивачі про допущені порушення при здійсненні спірної закупівлі, чи мали відповідні повноваження для їх захисту, але не звернулися за захистом до суду, чи здійснювали свої повноваження щодо захисту інтересів держави та якщо здійснювали, то чи є належним таке здійснення (аналогічна правова позиція, викладена у постанові КГС ВС від 12.03.2019 у справі № 905/383/18).

Вказуючи на те, що позивач, який є міжрегіональним територіальним органом Держаудитслужби, не проводив щодо відповідачів контрольних заходів станом на 17.01.2019 щодо спірної закупівлі, про що свідчить лист позивача № 13-07-13-17/239-2019 від 17.01.2019 (тобто неналежно здійснював свої обов`язки щодо контролю за дотриманням законодавства про закупівлю), прокурор не навів суду причин непроведення вказаним органом перевірки щодо відповідачів, не встановив чи є не проведення позивачем контрольних заходів щодо відповідачів протягом вказаного періоду саме неналежним виконанням ним своїх обов`язків, передбачених відповідним Положенням. Також прокурором не доведено суду належними і достатніми доказами неналежне виконання позивачем своїх обов`язків. При цьому, прокурор не вказав причин, які перешкоджали захисту інтересів держави цим суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби з цим позовом.

Саме лише посилання прокурора у позовній заяві на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження захисту державних інтересів, не достатньо для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абз. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва.

Враховуючи викладене, прокурором хоч і було правильно визначено належного суб`єкта владних повноважень для захисту інтересів держави, однак не було належним чином встановлено причини, які перешкоджали захисту інтересів держави цим належним суб`єктом і які ж є підставами для звернення прокурора до суду з цим позовом.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 226, п. 2 ст. 232, 233, 240 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Хустської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби, м. Львів до Міжгірської районної державної адміністрації, смт. Міжгір`я та до Воловецького колективного підприємства Агрошляхбуд, смт. Воловець про визнання недійсним результатів переговорної процедури закупівлі та договору про закупівлю послуги за державні кошти залишити без розгляду.

Направити копію ухвали сторонам у справі.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://zk.arbitr.gov.ua/sud5008/gromadyanam/csz/.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня складання її повного тексту у порядку передбаченому ч. 2 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України. Ухвала підписана 12.06.2019.

Суддя Ремецькі О.Ф.