ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 рокуСправа № 912/652/19
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Вавренюк Л.С., за участю секретаря судового засідання Скопець В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу №912/652/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрАгроКом",

до відповідача: Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області,

про визнання зволікання в укладенні додаткової угоди незаконним

Представники:

від позивача - Константінов О.Ф., довіреність від 05.03.2019 (до перерви);

від відповідача - участі не брали.

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрАгроКом" (надалі - ТОВ "УкрАгроКом") до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання незаконним зволікання Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області в укладенні додаткової угоди про внесення змін у договір оренди землі укладений 18.03.2011 між Олександрійською РДА (Орендодавець) та ТОВ "УкрАгроКом" (Орендар) щодо земельної ділянки загальною площею 104,47 га ріллі земель сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :02:000:9102, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрований в управлінні Держкомзему в Олександрійському районі 05.04.2011 за № 00152, яка надавалася ТОВ "УкрАгроКом" з листом-повідомленням від 05.02.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ст. 30 Закону України "Про оренду землі", ст. 181 Господарського кодексу України та ст.ст. 638, 641 Цивільного кодексу України, а також на застосуванні ч. 11 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" за аналогією закону.

У відзиві на позов відповідач просив відмовити у задоволенні позову ТОВ "УкрАгроКом" до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання укладеної додаткової угоди до договору оренди землі, тобто щодо іншого позову. Стосовно визнання незаконним зволікання в укладенні додаткової угоди про внесення змін до договору, відповідач не надав своїх пояснень.

2. Заяви, клопотання сторін.

02.04.2019 до суду надійшла заява позивача про відкладення підготовчого засідання 02.04.2019, з підстав неможливості взяти участь у засіданні представником позивача з підстав його перебування за межами міста через участь у судовому засіданні у Третьому апеляційному адміністративному суді, з додатками на підтвердження заяви.

22.04.2019 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи № 912/1982/17 Верховним Судом.

03.06.2019 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та про підтримку позовних вимог.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 12.03.2019 відкрито провадження у справі №912/652/19. Протокольною ухвалою від 02.04.2019 господарський суд постановив відкласти підготовче засідання до 22.04.2019. В підготовчому засіданні 22.04.2019 господарський суд постановив протокольною ухвалою відмовити у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, як такого, що не відповідає статті 228 Господарського процесуального кодексу України. Ухвалою від 22.04.2019 постановлено закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 03.05.2019. У судовому засіданні 03.05.2019 брав участь представник позивача, який підтримав позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні оголошено перерву до 03.06.2019.

4. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

18.03.2011 між Олександрійською районною державною адміністрацією (Орендодавець) та ТОВ "УкрАгроКом" (орендар) укладено договір оренди землі загальною площею 104,47 га ріллі земель сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :02:000:9102, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (надалі Договір оренди, а.с. 8-10).

Договір оренди укладено на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п. 7 Договору оренди).

У відповідності до п.п. 8, 10 Договору оренди орендна плата вноситься орендарем у розмірі 3,5 відсотки нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 52607,38 грн. за рік. Орендна плата вноситься рівними частинами за місцезнаходженням земельної ділянки за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю, щомісячно на протязі 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до п. 32 Договору зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У зв`язку з недосягненням згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.

Договір зареєстрований в управлінні Держкомзему у Олександрійському районі 05.04.2011 за № 00152.

Відповідно до положень статей 18, 20 Закону України "Про оренду землі", у редакції на момент укладення зазначеного Договору оренди, договір оренди землі підлягає державній реєстрації і набирає чинності після його державної реєстрації.

З урахуванням положень вищезазначених статей укладений між сторонами Договір оренди набув чинності 05.04.2011. Відповідно до умов Договору та приписів частини 1 статті 631 Цивільного кодексу України позивач набув право користуватися зазначеною в Договорі оренди земельною ділянкою протягом п`ятирічного строку - до 05.04.2016.

Позивачем подано до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області лист-повідомлення від 05.02.2016, у якому міститься прохання поновити Договір оренди землі, зареєстрований 05.04.2011 за № 00153, загальною площею 122,47 га, строком на 25 років (далі - лист-повідомлення від 05.02.2016, а.с. 11, 27). Позивач стверджує, що такий лист подано відповідачу 25.02.2016, тобто за 40 днів до закінчення строку дії Договору. Доказів вручення саме 25.02.2016 суду не подано, проте відповідач у своєму відзиві на позов підтверджує отримання листа від 05.02.2016.

Позивач стверджує, що ним до такого листа додано проект Додаткової угоди до Договору оренди землі на 25 років та розміром орендної плати на рівні 8%. Водночас у листі-повідомленні у додатках до нього зазначено, що додається проект додаткової угоди у випадках передбачених законодавством. Відтак, зі змісту листа-повідомлення від 05.02.2016 не вбачається, що до нього однозначно додано такий проект і тим більше, не вбачається, що додано саме той проект, що наданий позивачем до суду (а.с. 12).

У своєму відзиві на позов відповідач зазначає, що позивач звернувся із листом-повідомленням від 05.02.2016, яким передбачалось внесення змін щодо встановлення орендної плати на рівні 3,5 % від нормативно-грошової оцінки землі, а також поновлення Договору оренди строком на 25 років. До відзиву відповідач додав лише копію листа-повідомлення від 05.02.2016, будь-які додатки, що подавались разом з таким листом позивачем до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, відповідачем суду не подані.

На зазначений лист - повідомлення Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області надано відповідь від 07.07.2016 № Т-2086/0-6323/0/6-16 про наявність заперечень щодо збільшення строку дії договору оренди до 25 років та встановлення орендної плати на рівні 3,5 % від нормативної грошової оцінки та про прийняте рішення про заперечення щодо поновлення відповідного договору оренди землі. Копію такого листа надано відповідачем (а.с. 28), водночас позивач посилається в позовній заяві на лист від 07.07.2016 № Т-2083/0-6325/0/6-16, не надаючи його суду, що ставить під сумнів правильність зазначення позивачем реквізитів такого листа.

Позивач наголошує в позові, що правовідносини, які склались між сторонами кваліфікуються, як дії, пов`язані зі внесенням змін до Договору, а не як дії, які регламентовані ст. 33 Закону України "Про оренду землі", пов`язані з поновленням договору оренди землі.

Позивач звернувся із даним позовом про визнання незаконним зволікання відповідача в укладенні додаткової угоди про внесення змін у Договір оренди, оскільки, на думку позивача, відповідачем порушено 20-денний строк для розгляду пропозиції укласти договір, визначений ч. 3 ст. 181 Господарського кодексу України.

5. Норми права, на які посилається позивач, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Позивач стверджує, що застосуванню підлягають норми статті 30 Закону України "Про оренду землі". Так, відповідно до такої статті зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін (ч. 1). У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку (ч. 2).

У подальшому позивач посилається на норми Господарського кодексу України (надалі - ГКУ) та Цивільного кодексу України (надалі - ЦКУ), які регулюють порядок укладення договорів: ст.ст. 179-187 ГКУ та ст.ст. 638-650 ЦКУ.

Відтак, позивач суперечливо викладає норми, якими він обґрунтовує позов. Так норма статті 30 Закону України "Про оренду землі" визначає порядок внесення змін до договору оренди, а норми ст.ст. 179-187 ГКУ та ст.ст. 638-650 ЦКУ визначають порядок укладання договорів, а не порядок внесення змін до них.

Порядок зміни договору визначається у ст. 188 ГКУ та ст.ст. 651-654 ЦКУ, які позивач не зазначає у позовній заяві і якими не обґрунтовує свої вимоги.

За наявності спеціальних норм, що регулюють порядок внесення змін до договору, позивач просить суд застосувати аналогію закону та визнати належним способом захисту право на оскарження зволікання в укладенні додаткової угоди про внесення змін до договору оренди землі, як то передбачено у ч. 11 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" - право на оскарження зволікання орендодавця в укладенні додаткової угоди про поновлення договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦКУ, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Отже, враховуючи зазначене, за наявності правових норм, які регулюють як порядок внесення змін до договору так і спосіб захисту в разі порушення права на внесення таких змін, відсутні підстави для застосування аналогії закону.

Так ст. 188 ГКУ визначає порядок зміни та розірвання господарських договорів:

"1. Зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

2. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

3. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

4. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

5. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду."

Отже, в разі неодержання позивачем відповіді на свою пропозицію про внесення змін до договору у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона, тобто ТОВ "УкрАгроКом" має право передати спір на вирішення суду, тобто спір про внесення змін до договору.

Вказане кореспондується із нормою ч. 2 ст. 651 ЦКУ : "Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.".

Згідно з ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦКУ способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За приписами ч. 2 ст. 20 ГКУ кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом:

визнання наявності або відсутності прав;

визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;

відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання;

припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

присудження до виконання обов`язку в натурі;

відшкодування збитків;

застосування штрафних санкцій;

застосування оперативно-господарських санкцій;

застосування адміністративно-господарських санкцій;

установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

іншими способами, передбаченими законом.

З огляду на вказані приписи, спосіб захисту порушеного права може бути одним із тих, що зазначенні у ст. 152 Земельного кодексу України, ст. 16 ЦКУ, ст. 20 ГКУ, або інший спосіб, передбачений законом або договором.

Зазначеними правовими нормами не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання зволікання в укладенні додаткової угоди, а реалізація такого способу захисту, як зміна правовідношення може відбуватися шляхом внесення змін до укладеного (існуючого) договору.

Як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Зміна договору допускається лише за зміною сторін, якщо інше не передбачено договором або законом; договір може бути змінено на вимогу іншої сторони у випадках, встановлених договором або законом (ст. 651 ЦКУ).

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити договір повина надіслати пропозицію про це другій стороні за договором; у разі неодержання відповіді у встановлений строк, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (ст. 188 ГКУ).

По суті, предмет позову у вигляді визнання зволікання в укладенні додаткової угоди є предметом пов"язаним із визнанням факту.

А отже, вимога позивача не є правильно обраним способом захисту своїх інтересів.

Реалізація такого способу захисту, як зміна правовідносин може відбуватися шляхом подання позову про внесення змін до договору.

Таким іншим способом, в даному випадку є звернення із позовом про внесення змін до договору на підставі ст. 188 ГКУ та ст. 651 ЦКУ. Вказане кореспондується із п. 32 Договору оренди, відповідно до якого у зв`язку з недосягненням згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.

Отже, позивач посилаючись на необхідність застосування аналогії закону для визначення способу захисту його порушеного права не врахував, що існує належний спосіб захисту, передбачений у статтях 188 ГКУ та 651 ЦКУ. Також позивач помилково посилається на норми, що регулюють порядок укладення договорів (ст.ст. 179-187 ГКУ, ст.ст. 638-650 ЦКУ), тоді як обґрунтовує своє порушене право зволіканням відповідача щодо надання відповіді на пропозицію позивача про внесення ЗМІН до договору оренди.

Водночас, судом враховано, що позивач наполягає, що листом - повідомленням від 05.02.2016 він повідомляв про внесення змін до Договору, а не про поновлення Договору, що суперечить, як змісту листа, у якому повідомляється про намір поновити договір так і строку його надсилання, що відповідає й п. 5 Договору оренди й ч. 2 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" - "не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі".

Проте суд не розглядає лист-повідомлення від 05.02.2016, як поданий на підставі ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", оскільки позивач наполягає на застосуванні до даних відносин ст. 30 Закону України "Про оренду землі" і заперечує у своїй позовній заяві необхідність застосування до даних правовідносин ст. 33 Закону України "Про оренду землі". Це додатково підтверджується предметом позову - "визнання незаконним зволікання в укладенні додаткової угоди про внесення ЗМІН у договір".

Щодо посилання позивача на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 920/123/17 про те, що проект додаткової угоди про внесення змін до договору і проект додаткової угоди про поновлення договору не є тотожними одна одній та є різними за своєю правовою природою, то така правова позиція у зазначеній постанові відсутня. У справі № 920/123/17 йшла мова про нетотожність додаткових угод про поновлення договору на тих самих умовах та на той же строк і про внесення змін до договору, крім того вказане досліджувалось судами попередніх інстанцій (п.п. 11, 23). Водночас Верховний Суд зазначив, що це є переоцінкою доказів, яка не входить до його повноважень (п. 27), тому Верховний Суд не вдавався до оцінки правової природи додаткових угод у справі № 920/123/17.

6. Висновки за результатами розгляду справи.

Позов ТОВ "УкрАгроКом" про визнання незаконним зволікання Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області в укладенні додаткової угоди про внесення змін у Договір оренди, яка надавалася ТОВ "УкрАгроКом" листом-повідомленням від 05.02.2016 з підстав наведених у позові позивачем не підлягає задоволенню, у зв`язку з неправильно обраним позивачем способом захисту.

Позивачем не враховано, що в разі неодержання ним відповіді від відповідача у встановлений законом строк (20 днів після отримання пропозиції) позивач мав визначене законом (ст. 188 ГКУ) право, як заінтересована сторона, передати спір (щодо внесення змін до Договору) на вирішення суду.

Разом з цим, позивач подав позов у даній справі, предмет якого не пов`язаний зі спором щодо внесення змін до Договору, а отже обрав спосіб, що не є виправданим, оскільки не призводить до захисту права позивача, яке на думку останнього порушено відповідачем.

Позивачем не доведено наявність порушення його прав, з метою захисту якого він звернувся до суду з даним позовом у належний та виначений законом спосіб.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення направити сторонам:

позивачу за адресою: 28043, Кіровоградська обл., Олександрійський р-н, с. Головківка, вул. Жовтнева, 1;

відповідачу за адресою: 25030, м. Кропивницький, вул. Академіка Корольова, 26.

Дата складення повного рішення 11.06.2019.

Суддя Л.С. Вавренюк