ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" червня 2019 р. Cправа № 902/650/18

Суддя Господарського суду Вінницької області Колбасов Ф.Ф., при секретарі судового засідання Вознюк К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанське" (вул. Шевченка, 135В, с. Селище, Тиврівський район, Вінницька область, 23316)

до Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області (вул.Жовтнева, буд. 6, с. Селище, Тиврівський район, Вінницька область, 23316)

до Державного реєстратора Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області Левінського Анатолія Анатолійовича (АДРЕСА_2)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про визнання недійсним договору оренди землі та скасування запису про державну реєстрацію речового права, -

Представники сторін:

позивача: не з`явився;

відповідача 1 - Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області - Лукова С.М. - за довіреністю №02-15/72 від 05.06.2019 р.;

відповідача 2 - Державного реєстратора Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області Левінського Анатолія Анатолійовича - не з`явився;

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 - ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - згідно ордеру №ВН 072716 від 13.11.2018 р.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Селищанське" звернулося в Господарський суд Вінницької області із позовом до Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області та до Державного реєстратора Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області Левінського Анатолія Анатолійовича про визнання недійсним договору оренди землі та скасування запису про державну реєстрацію речового права.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним: 01.06.2011 р. між Тиврівською райдержадміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "Селищанське" був укладений договір оренди б/н на землю площею 2,9657 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться на території Селищенської сільської ради за межами села Селище Тиврівського району Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, терміном на п`ять років. Договір укладений на підставі розпорядження голови Тиврівської райдержадміністрації від 07.02.2011 р. за №44. Договір зареєстрований у відділі Держкомзему Тиврівського району Вінницької області 16.12.2011 р. за реєстраційним № 01240.

Позивач зазначив, що за весь період дії договору оренди TOВ "Селищанське" добросовісно, належним чином та в повному обсязі виконувало свої зобов`язання, зокрема сплачувало орендну плату. ТОВ "Селищанське" і наразі продовжує сплачувати оренду плату, при цьому заперечень чи зауважень з приводу прийняття орендної плати від Тиврівської райдержадміністрації ТОВ "Селищанське" не отримувало.

Як стверджує позивач у позовній заяві, у грудні 2016 року йому випадково стало відомо, що земельні ділянки передані в оренду іншій особі.

Селищенською сільською радою Тиврівського району Вінницької області було прийнято рішення за № 155 від 09.12.2016 р. "Про передачу в оренду земельних часток-паїв, що входять до складу спадщини, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини", яким земельні ділянки, що використовувались ТОВ "Селищанське" за діючими договорами оренди з Тиврівською райдержадміністрацією передали в оренду іншим особам, у т.ч. третій особі - ОСОБА_1 .

Позивач вважає, що договір оренди землі б/н від 03.04.2017 р., укладений між ОСОБА_1 та Селищенською сільською радою Тиврівського району Вінницької області, порушує права позивача та має бути визнаний недійсним, як такий, що порушує переважне право ТОВ "Селищанське" на укладення договору оренди земельних часток-паїв на новий строк (поновлення договорів оренди).

Обґрунтовуючи підстави заявлених вимог, позивач також посилається на те, що за результатами розгляду його адміністративного позову про визнання протиправними дій Селищенської сільради щодо прийняття рішення від 09.12.2016 р. № 155 "Про передачу в оренду земельних часток-паїв, що входять до складу спадщини, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини", визнання протиправним та скасування вказаного рішення, позовні вимоги було задоволено. Вінницький апеляційний адміністративний суд постановою від 29.08.2018 р. рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01.06.2018 р. про задоволення вказаного позову залишив без змін.

Ухвалою від 16.10.2018 р. було відкрито провадження у господарській справі №902/650/18; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 - ОСОБА_1; розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі було призначено на 13.11.2018 р.

30.10.2018 р. від відповідача 2 - державного реєстратора Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області Левінського Анатолія Анатолійовича до суду надійшла заява № 01-13/135 від 30.10.2018 р. про розгляд справи на розсуд суду та у відсутності останнього. У вказаній заяві відповідач 2 зазначив, що позовні вимоги не визнає.

31.10.2018 р. від відповідача 1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити в задоволенні позову в зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю.

Як зазначила у відзиві на позов Селищенська сільська рада, обставини, встановлені по справі №802/390/18-а, підлягають перегляду Великою Палатою Верховного Суду.

Також відповідач 1 вказав на те, що Тиврівська райдержадміністрація рекомендувала позивачу звернутись до особи, яка управляє спадщиною за місцем знаходження таких земельних ділянок. Позивач звернувся до Селищенської сільської ради з питанням не про поновлення договорів оренди, а про передачу в оренду земельних ділянок. Додаткових угод щодо поновлення договорів оренди на адресу ради надано не було.

До Селищенської сільської ради звернувся громадянин ОСОБА_1 щодо передачі в оренду спірних земельних ділянок. Більшістю голосів депутатів Селищенської сільської ради на сесії сільської ради було прийнято рішення про передачу в оренду земельних ділянок ОСОБА_1 .

Також відповідач 1 послався на те, що договір оренди землі від 01.06.2011 р. на момент укладення суперечив законодавству України, зокрема ст. 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", ст. 15 Закону України "Про оренду землі", ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України та не містив всіх необхідних визначених законом істотних умов. Відповідні обставини були встановлені судами у справах № 902/568/17, №902/569/17, № 902/582/17, № 902/620/17, № 902/621/17. Товариство з обмеженою відповідальністю "Селищанське" зверталось до суду щодо продовження договору оренди, однак в задоволенні відповідних позовів судами було відмовлено.

Крім того, оскільки Селищенською сільською радою було відмовлено в укладенні договорів оренди та їх поновленні, позивач дії Селищенської сільської ради не оскаржував, і таким чином, відповідач 1 вважає, що право позивача спірним договором оренди не порушено.

З цих підстав відповідач 1 просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову.

31.10.2018 р. від представника третьої особи Трояна В.В. до суду надійшли письмові пояснення щодо позову, в яких останній вважає посилання позивача на порушення своїх прав на підставі договору оренди, який закінчився в грудні 2016 року, безпідставними, а позов необґрунтованим.

Як зазначено третьою особою у наданих до суду письмових поясненнях, оскільки Селищенською сільською радою було відмовлено в укладенні договорів оренди та їх поновленні, позивач дії Селищенської сільської ради не оскаржував, і наразі право позивача спірним договором оренди не порушено. Згідно позовних вимог позивач не просить суд визнати договір оренди на спірну земельну ділянку поновленим.

Третя особа ОСОБА_1 послалась на те, що оскільки позивач не надав ні до Тиврівської райдержадміністрації ні в подальшому до органу, який уповноважений управляти спадковим майном, проекти додаткових угод, в органу місцевого самоврядування відсутні підстави для прийняття відповідного рішення.

23.01.2017 р. Селищенською сільською радою на адресу позивача було надіслано лист-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі. Таким чином, на думку третьої особи, орендодавець заперечив щодо поновлення договорів оренди, а отже позивачу правомірно було відмовлено в наданні спірної земельної ділянки.

06.11.2018 р. від позивача до суду надійшла відповідь на відзив та клопотання про виправлення помилки у прохальній частині позовної заяви.

У своїй відповіді на відзив позивач зокрема вказав на те, що факт розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не скасовує дію рішення, яке набрало законної сили.

Щодо посилання відповідача 1 на те, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01.06.2018 р., залишене без змін постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.08.2018 р., про визнання протиправними дій Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області щодо прийняття рішення № 155 від 09.12.2016 р. "Про передачу в оренду земельних часток-паїв, що входять до складу спадщини, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини" та скасування рішення Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області № 155 від 09.12.2016 "Про передачу в оренду земельних часток-паїв, що входять до складу спадщини, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини" передано на розгляд Великої Палати Верховного суду, позивач зазначив, що дана обставина не відміняє та не призупиняє дію рішення від 01.06.2018 р. В даному випадку Верховний Суд передав вказану справу на розгляд Великої Палати Верховного суду у зв`язку з оскарженням Селищенською сільською радою рішення від 01.06.2018 р. з підстав порушення предметної юрисдикції, про що, зокрема, вказано в ухвалі від 23.10.2018 р. по справі №802/390/18-а.

Позивач вважає, що перегляд рішення від 01.06.2018 р. Великою палатою Верховного Суду жодним чином не свідчить про незаконність вказаного рішення, а посилання відповідача 1 на цю обставину позивач вважає недоречним.

Позивач наголосив на тому, що ТОВ "Селищанське" з 2011 року орендувало земельні ділянки на землі, що знаходяться на території Селищенської сільської ради за межами населеного пункту. Спірні земельні ділянки перебували в оренді ТОВ "Селищанське" на підставі укладених між Тиврівською райдержадміністрацією та позивачем договорів оренди земельних часток (паїв), загальна площа яких становить 113,42 га. Вказані договори були укладені строком на 5 років. При цьому, згідно відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку, державна реєстрація речового права за вищезазначеними договорами оренди відбулась 16.12.2011 р. Позивач вважає, що строк дії укладених позивачем з Тиврівською райдержадміністрацією договорів оренди сплив лише 16.12.2016 р., а тому на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, визначені в останньому земельні ділянки (невитребувані земельні паї) на законних підставах перебували в оренді ТОВ "Селищанське".

ТОВ "Селищанське" вважає, що ним вживались визначені Законом України "Про оренду землі" заходи, спрямовані на продовження строку дії вказаних договорів. Так, позивач 04.10.2016 листом за №221 повідомив Тиврівську райдержадміністрацію про намір продовжити дію договорів оренди від 01.06.2011 р., щодо земельних ділянок (невитребувана земельна частка (пай) в кількості 30 шт.), загальною площею 76,0453 га які знаходяться на території Селищенської сільської ради за межами села Селище, у відповідь на що Тиврівська райдержадміністрація зауважила на необхідності подання проекту додаткової угоди для вирішення окресленого в листі питання.

Після отримання вищезазначеної відповіді ТОВ "Селищанське" 26.10.2016 р. повторно звернулося до Тиврівської райдержадміністрації із листом за №238 щодо продовження дії договорів оренди. До листа додано перелік земельних часток та проекти додаткових угод по спірним земельним ділянкам.

Крім того, 21.11.2016 р. позивач звертався з листом №256 до Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, в якому просив надати в оренду 43 земельні ділянки (невитребувані земельні паї), загальною площею 104,6954 га, що входять до складу спадщини в зв`язку з відсутністю спадкоємців за заповітом і законом, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття після спливу шести місяців· з дня відкриття.

Позивач додатково зазначив, що при зверненні до Селищенської сільради ТОВ "Селищанське" керувалося отриманими від Тиврівської райдержадміністрації роз`ясненнями щодо порядку отримання в оренду бажаних земельних ділянок.

В свою чергу, на час звернення ТОВ "Селищанське" до державних органів з вищевказаними листами, договори оренди від 01.06.2011 р., укладені між позивачем та Тиврівською райдержадміністрацією, залишались чинними, і втратили чинність лише 16.12.2016 р., тобто після прийняття відповідачем 1 рішення.

Також 06.11.2019 р. позивачем було подано клопотання "про виправлення помилки у прохальній частині позовної заяви", згідно якого позивач заявив про те, що в прохальній частині позовної заяви має місце технічна помилка.

Позивач просив вважати пункт 3 прохальної частини позовної заяви ТОВ "Селищанське" викладеним в наступній редакції.

"3. Скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37212062 від 22.09.2017 р., прийняте державним реєстратором Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області Левінським Анатолієм Анатолійовичем, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис № 22466598 про право оренди ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 , площею 2,9657 га та зобов`язати державного реєстратора Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької обл. Левінського Анатолія Анатолійовича внести відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно".

Вказане клопотання не суперечило положенням ст. 46 ГПК України, а відтак подальший розгляд позовних вимог позивача здійснювався з урахуванням внесеного ним виправлення.

Ухвалою від 13.11.2018 р. суд зупинив провадження у справі № 902/650/18 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судового рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01.06.2018 р., постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.02.2018 р. у справі № 802/390/18-а.

Перевіркою даних веб-сайту Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що 27.02.2019 р. Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову за результатами касаційного перегляду рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01.06.2018 р. та постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.02.2018 р. у справі № 802/390/18-а.

Даною постановою скасовано рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01.06.2018 р. та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.02.2018 р. у справі № 802/390/18-а. Провадження у справі закрито.

Так як обставини, які зумовили зупинення провадження у справі №902/650/18, відпали, суд ухвалою від 26.04.2019 р. поновив провадження у справі №902/650/18 та повідомив учасників справи про призначення підготовчого засідання у справі на 16.05.2019 р.

08.05.2019 р. до суду надійшла не скріплена електронним цифровим підписом заява державного реєстратора Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області Левінського Анатолія Анатолійовича про розгляд справи у його відсутності.

Ухвалою суду від 16.05.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 06.06.2019 р.

Представники позивача - та відповідача 2 - Державного реєстратора Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області Левінського Анатолія Анатолійовича правом участі в розгляді справи по суті 06.06.2019 р. не скористались. Про дату, час та місце судового засідання позивач та відповідач 2 належним чином повідомлені, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, які містяться в матеріалах справи.

В судове засідання 06.06.2019 р. з`явився представник відповідача 1, який проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві, а також представник третьої особи, який підтримав заявлений позов.

Розгляд справи здійснювався з фіксуванням судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В судовому засіданні 06.06.2019 р. судом, в порядку ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, заслухавши пояснення представника відповідача 1 та представника третьої особи, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

07.02.2011 р. розпорядженням голови Тиврівської райдержадміністрації за №44 Товариству з обмеженою відповідальністю "Селищанське" надано дозвіл на укладення договорів оренди 48 земельних ділянок на території сільської ради с. Селище Тиврівського району загальною площею 113,42 га. з встановленням розміру орендної плати в сумі 731,00 грн. за 1 ділянку (а.с. 26-27, т.1).

На підставі даного розпорядження, 01.06.2011 р. між Тиврівською райдержадміністрацією (орендодавець) та позивачем (орендар) було укладено договір оренди землі без номера, відповідно до умов яких орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування на 5 років земельну ділянку (невитребувана земельна частка (пай) в кількості 1 шт.), за кадастровим номером НОМЕР_1 площею 2,9657 га, що належала померлій громадянці ОСОБА_5 І. та знаходиться на території Селищенської сільської ради за межами села Селище Тиврівського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до п. 8 договору оренди, після закінчення строку договору оренди орендар має переважне право на його поновлення на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (а.с. 19-23, т.1).

Договір підписано уповноваженими представниками, скріплено відтисками печаток сторін та зареєстровано у відділі Держкомзему Тиврівського району Вінницької області 16.12.2011 р.

На виконання умов договору оренди, орендодавець передав, а орендар прийняв об`єкт оренди, про що складено акт приймання-передачі земельної ділянки від 05.06.2011 р. (а.с. 24, т.1).

Згідно розпорядження голови Тиврівської райдержадміністрації за №44 від 07.02.2011 р. проведено визначення меж переданих в оренду позивачу земельних ділянок, про що складено відповідний акт визначення меж земельної ділянки (на місцевості) (а.с. 29-30, т.1).

Відповідачем 1 на 10-й сесії 7 скликання Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області прийнято рішення №155 від 09.12.2016 р. (том 1, а.с. 67), згідно з пунктом 1 якого вирішено визначити перелік земельних часток-паїв, розташованих на території Селищенської сільської ради, що входять до складу спадщини, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини, в кількості 43 одиниці, загальною площею 104,6954 га, згідно додатку 1 до даного рішення.

Згідно п. 2.1 рішення вирішено передати в оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 земельні частки-паї в кількості 32 одиниці із переліку, зазначеного в п. 1 даного рішення, терміном на 10 років - із 03 січня 2017 року по 03 січня 2027 року.

До зазначеного переліку увійшла спірна земельна ділянка під № 479, за кадастровим номером НОМЕР_1 площею 2,9657 га, що належала померлій громадянці ОСОБА_7 .

Позивач із таким рішенням Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області не погодився, вважаючи, що останнє не відповідає вимогам чинного законодавства, є протиправним та таким, що порушує законні права та інтереси позивача, так як позивач вважав, що саме йому законом надано переважне право на укладення договорів землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

В зв`язку з цим ТОВ "Селищанське" звернувся з адміністративним позовом до Селищенської сільської ради про визнання протиправними дій останньої щодо прийняття рішення від 09.12.2016 р. № 155 "Про передачу в оренду земельних часток-паїв, що входять до складу спадщини, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини", про визнання протиправним та скасування вказаного рішення.

Вказаний позов було мотивовано тим, що прийнявши таке рішення, відповідач порушив переважне право ТОВ "Селищанське" на укладення договорів оренди земельних часток-паїв на новий строк (поновлення договорів оренди).

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 01.06.2018 р. у справі № 802/390/18-а позов задовольнив. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.08.2018 р. рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01.06.2018 р. залишено без змін.

Судові рішення мотивовано тим, що відповідач не наділений повноваженнями на розпорядження земельними ділянками, щодо яких винесене оскаржуване рішення, крім того, при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не враховано наявність чинних договорів оренди земельних часток-паїв (невитребуваних земельних паїв), укладених в 2011 році між позивачем та Тиврівською районною державною адміністрацією, та факт їх належного виконання орендарем.

При цьому господарський суд відзначає, що позивач - ТОВ "Селищанське", звернувшись до Господарського суду Вінницької області із позовом про визнання недійсним договору оренди б/н від 03.04.2017 р. та скасування запису про державну реєстрацію речового права, свої вимоги обґрунтував насамперед посиланнями на висновки, викладені в рішенні Вінницького окружного адміністративного суду від 01.06.2018 р. та постанові Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.08.2018 р.

Так, ТОВ "Селищанське" у позові до господарського суду обґрунтовувало його тим, що судами в адміністративній справі було встановлено порушення порядку передачі в оренду спірних земельних ділянок, оскільки Селищенська сільська рада не мала повноважень для розпорядження спірними земельними ділянками і передачі їх в оренду, а відповідно і повноважень на укладення договорів оренди цих земельних ділянок, в т.ч. і на укладення спірного договору.

Також позивачем зазначалось, що адміністративними судами першої та апеляційної інстанцій встановлений той факт, що Селищенською сільською радою при прийнятті рішення залишено поза увагою наявність чинних, на час прийняття останнього, договорів оренди земельних ділянок, укладених ще в 2011 році між ТОВ "Селищанське" та Тиврівською райдержадміністрацією, та не враховано факт їх належного виконання орендарем.

На час звернення позивача із позовом до господарського суду у справі №902/650/18, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01.06.2018 р. та постанова Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.08.2018 р. у справі №802/390/18-а були такими, що набрали законної сили.

Проте, не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, Селищенська сільська рада оскаржила їх до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Як слідує з постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27.02.2019 р. у справі № 802/390/18-а, у касаційній скарзі Селищенська сільрада просила скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01.06.2018 р. та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.08.2018 р., провадження у справі закрити. Скаржник вказував, зокрема на те, що спір у цій справі не є публічно-правовим, а випливає із цивільних правовідносин, тому має бути вирішений за правилами цивільного судочинства.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду погодився із такими доводами Селищенської сільради, зазначивши у постанові від 27.02.2019 р., що цей спір не є публічно-правовим. З цих підстав касаційну скаргу було задоволено. Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01.06.2018 р. та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.08.2018 р. скасовано, провадження у справі закрито.

Згідно ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так як рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01.06.2018 р. та постанова Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.08.2018 р. скасовані судом касаційної інстанції, обставини, на які посилався позивач у позовній заяві до господарського суду як такі, що встановлені адміністративним судом, не можуть вважатися такими і потребують повторного доказування.

З цих же підстав господарським судом при розгляді даної справи не беруться до уваги висновки, викладені в рішенні Вінницького окружного адміністративного суду від 01.06.2018 р. та постанові Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.08.2018 р. у справі №802/390/18-а про незаконність прийнятого на 10-й сесії 7 скликання Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області прийнято рішення №155 від 09.12.2016 р.

Згідно ч. 2 ст.16 Закону України "Про оренду землі", укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Cтаном на час розгляду справи № 902/650/18, рішення Селищенської сільської ради №155 від 09.12.2016 р. "Про передачу в оренду земельних часток-паїв, що входять до складу спадщини, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини", не є скасованим (нечинним).

Так, частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положення ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Приписами ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зміст правочину складають як права та обов`язки, про набуття, зміну, припинення яких домовилися учасники правочину.

За змістом ст. 215 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

При цьому вирішуючи спір про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсним і настання відповідних правових наслідків, оскільки підстави для визнання договору недійсним чітко визначені приписами ст.215 ЦК України.

Крім того, ст. 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що така підстава позову, як скасування адміністративним судом рішення Селищенської сільської ради №155 від 09.12.2016 р. "Про передачу в оренду земельних часток-паїв, що входять до складу спадщини, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини", - не обґрунтовує наявності обставин, з якими Закон пов`язує недійсність оспорюваного правочину, в даному випадку - договору оренди б/н від 03.04.2017 р.

Даючи оцінку іншим доводам позивача, суд відзначає, що договір оренди б/н від 01.06.2011 р., укладений між Тиврівською райдержадміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "Селищанське" на землю площею 2,9657 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться на території Селищенської сільської ради за межами села Селище Тиврівського району Вінницької області зареєстровано 16.12.2011 р.

В редакції, чинній на дату реєстрації договору, відповідно до ст.18 Закону України "Про оренду землі", договір набрав чинності з моменту його реєстрації 16.12.2011 р., відтак строк дії договору закінчився 16.12.2016 р.

Таким чином, укладення оспорюваного у даній справі договору оренди б/н від 03.04.2017 р. відбулось після закінчення договору оренди від 01.06.2011 р.

За змістом ст. 777 ЦК України, наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк; наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк.

При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Положення ст. 777 ЦК України кореспондується зі ст. 33 Закону України "Про оренду землі", згідно якої по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Як визначено чч. 2,3 ст.33 Закону, орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі; до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Згідно ч.4 цієї норми Закону, при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін; у разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Із змісту частин 1-4 ст. 33 Закону вбачається, що для встановлення чи виникло у орендаря переважне право на поновлення договору оренди землі необхідно встановити наявність таких юридичних фактів, з наявністю яких у сукупності закон пов`язує виникнення такого права: належне виконання орендарем обов`язків за договором оренди; повідомлення орендодавця орендарем до закінчення строку дії договору оренди у встановлений строк, але не пізніше ніж за місяць про такий намір; звернення з листом-повідомленням до якого додано проект договору.

Порядок розгляду такого листа визначено ч. 5 ст. 33 Закону, в силу якої, орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі; за наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Згідно ч. 8 вказаної норми Закону, додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.

Так, 04.10.2016 р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Селищанське" були подані до Тиврівської районної державної адміністрації, клопотання №221 та №222 щодо продовження дії договорів оренди.

Листом від 19.10.2016 р. за №01/01-16/2166 Тиврівською районною державною адміністрацією повідомлено позивача про те, що для вивчення та вирішення даного питання необхідно надати проекти додаткових угод, згідно встановленими нормами чинного законодавства (т.1, а.с. 62).

26.10.2016 р. позивачем подано відповідачу 1 клопотання № 238 з додатковими угодами, щодо продовження дії договорів оренди землі на території Яришівської сільської ради у кількості 15 земельних ділянок загальною площею 43,7980 га та на території Селищанської сільської ради у кількості 30 земельних ділянок загальною площею 76,0453 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (т.1, а.с. 63).

Листом №01/01-16/2391 від 17.11.2016 р. позивачу надано відповідь, в якій відповідач 1 посилався на те, що згідно п. 5 ст. 4 Закону України "Про оренду землі" (зі змінами від 20.09.2016 р.) орендодавцем земельної ділянки, що входить до складу спадщини, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини, є особа, яка управляє спадщиною. Так відповідно до абзацу 2, частини 1 статті 1285 Цивільного кодексу України (із змінами від 20.09.2016 р.) у разі відсутності спадкоємців або виконавця заповіту особою, яка управляє спадщиною, до складу якої входить земельна ділянка, є сільська, селищна, міська рада за місцем знаходження такої земельної ділянки. Відповідно до частини 5 статті 19 Закону України "Про оренду землі" (зі змінами від 20.09.2016 р.) особа, яка управляє спадщиною, у складі якої є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, що не перебуває в оренді, має право передати таку земельну ділянку в оренду на строк до моменту державної реєстрації прав власності спадкоємця на таку земельну ділянку або до набрання законної сили рішення суду про визнання спадщини відумерлою, про що обов`язково зазначається у договорі оренди земельної ділянки. Враховуючи вищевикладене, відповідач 1 порадив позивачу звернутись до особи, яка управляє спадщиною за місцем знаходження таких земельних ділянок (т.1, а.с. 64).

Позивач проекту додаткової угоди про поновлення договору оренди від 01.06.2011 р. до Селищенської сільської ради не подав.

21.11.2016 р. позивач звернувся до Селищенської сільської ради з клопотанням про передачу в оренду земельних ділянок. Також до Селищенської сільської ради звернулися Фермерське господарство "Зерно-А" та третя особа ОСОБА_1 про передачу земельних ділянок в оренду (а.с. 65-66, т.1).

Листом від 23.01.2017 р. за № 02-13/17 Селищенська сільська рада повідомила позивача про те, що заперечує проти поновлення договорів оренди землі (а.с. 74, т.1).

Таким чином, сторони договору оренди землі від 01.06.2011 р. не досягли згоди щодо його подальшої дії ані на умовах пролонгації, ані на загальних умовах взяття земельних ділянок в оренду шляхом укладення нового договору. Сторонами договору оренди від 01.06.2011 р. не було досягнуто згоди щодо його поновлення та не укладено відповідної угоди.

На переконання суду, укладення договору оренди б/н від 03.04.2017 р. не порушило переважне право на продовження договору оренди, оскільки таке право не було реалізовано не через укладення договору оренди б/н від 03.04.2017 р., а в результаті недотримання позивачем механізму реалізації такого права на поновлення договору та подальшої відмови орендодавця від укладення з позивачем нового договору оренди на загальних підставах.

При цьому суд вважає за необхідне відзначити, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Селищанське" зверталося до Господарського суду Вінницької області із позовними заявами до Тиврівської районної державної адміністрації та Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про продовження договору оренди від 01.06.2011 р. та зобов`язання до вчинення дій.

Позивач посилався на порушення відповідачами належного йому переважного права користування орендованою згідно договору від 01.06.2011 р. земельною ділянкою (не витребуваний пай), пов`язане з ухиленням останніх у поновленні зазначеного договору.

Зокрема, за твердженням позивача, ним своєчасно повідомлено Тиврівську райдержадміністрацію про намір продовжити термін дії договору оренди, однак у відповідь отримано лист із повідомленням про те, що для вирішення питання продовження дії договорів йому слід звернутись до особи, яка управляє спадщиною за місцем знаходження такої земельної ділянки.

Судовими рішеннями, зокрема рішенням Господарського суду Вінницької області від 21.11.2017 р. у справі № 902/621/17 позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог та констатовано, що в договорі оренди землі від 01.06.2011 р. відсутня така істотна умова договору як об`єкт оренди, оскільки земельна ділянка є об`єктом цивільних прав з моменту її формування та відповідно присвоєння кадастрового номера. Судом зроблено висновок про те, що договір оренди землі від 01.06.2011 р. на момент укладення суперечив законодавству України, зокрема ст.13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", ст. 15 Закону України "Про оренду землі, ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України та не містив всіх необхідних визначених законом істотних умов.

За таких обставин, твердження позивача про порушення його переважного права на поновлення договору оренди необґрунтоване. Договір оренди землі б/н від 03.04.2017 р. відповідав усім вимогам законодавства на час його укладення, про що свідчить, зокрема його державна реєстрація.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що позивач не довів та не надав суду жодних доказів, які підтверджують, що в момент вчинення правочину стороною (сторонами) були недодержані вимоги, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України, тобто не довів підстав, в силу яких договір оренди б/н від 03.04.2017 р. має бути визнаний судом недійсним судом.

Таким чином, враховуючи недоведеність позивачем підстав для визнання договору оренди б/н від 03.04.2017 р. недійсним, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Оскільки судом не встановлено недійсності договору оренди б/н від 03.04.2017 р., відсутні підстави для задоволення похідних позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37212062 від 22.09.2017 р., прийнятого державним реєстратором Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області Левінським Анатолієм Анатолійовичем, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис № 22466598 про право оренди ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 , площею 2,9657 га та зобов`язання державного реєстратора Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області Левінського Анатолія Анатолійовича внести відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Виходячи із оцінки наявних у справі доказів на предмет їх належності, допустимості, достовірності, достатності, а також із дослідження кожного із них окремо та у сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного, об`єктивного з`ясування обставин справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Слід звернути увагу, що при прийнятті рішення суд керувався таким.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що законним є рішення, ухвалене господарським судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Згідно із ч.4 ст.4 ГПК України суд, зокрема, застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як визначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України", яке 10 травня 2011 року набрало статусу остаточного, одним із критеріїв обґрунтованості судового рішення є те, щоб продемонструвати сторонами, що вони почуті.

В рішеннях Європейського суду з прав людини наголошується про те, що правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться. На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" від 26 жовтня 1984 року та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року).

З огляду на те, що судом детально досліджено усі наявні у справі матеріали, розглянуто та заслухано доводи усіх учасників процесу та не залишено поза увагою жодний їхній аргумент, у суду наявні правові підстави вважати прийняте рішення законним та обґрунтованим, з огляду на що у сторін не повинно виникнути сумнівів, що вони почуті.

Таким чином, рішення господарського суду відповідає завданням господарського судочинства, що цілком узгоджується із положеннями ст.2 та ч. 3 ст.236 ГПК України.

Що стосується розподілу судових витрат, то в силу положень ст.129 ГПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову в повному обсязі судові витрати несе позивач.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 221, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 12 червня 2019 р.

Суддя Колбасов Ф.Ф.

віддрук. 5 прим.:

1 - до справи

2 - позивачу ( вул. Шевченка, 135В, с.Селище, Тиврівський район, Вінницька область, 23316)

3 - відповідачу 1 (вул. Жовтнева, буд.6, с. Селище, Тиврівський район, Вінницька область, 23316)

4 - відповідачу 2 (АДРЕСА_2)

5 - третій особі - Трояну В .В. ( АДРЕСА_1 )