РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2019Справа № 910/4532/19

Господарський суд міста Києва в складі головуючого судді Блажівської О.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу №910/4532/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ЕНЕРГО-ПЛЮС»

до Акціонерного товариства «Київенерго»

про стягнення 57 180,50 грн,-

Без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ЕНЕРГО-ПЛЮС» 9 квітня 2019 року звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Київенерго» про стягнення 57 180,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено, що у зв`язку з неналежним виконанням Акціонерним товариством «Київенерго» умов Договору №175/ТЕЦ6-11-16 про закупівлю послуг від 19.10.2016, в частині здійснення своєчасної оплати за надані послуги, у останнього виникла заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ЕНЕРГО-ПЛЮС» в розмірі 57 180,50 грн, з яких 51 692,65 грн - сума основного боргу, 4 548,90 грн - інфляційні втрати та 938,95 грн - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та заперечень на відповідь на відзив, встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, Ухвала Господарського суду міста Києва від 15.04.2019 у справі №910/4532/19 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04050, м.Київ, вул.Мельникова, 31.

Відповідачем 17.04.2019 отримано поштове відправлення з Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2019 у справі №910/4532/19, що підтверджується долученим до матеріалів справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення №598.

Враховуючи викладене, відповідач повідомлений належним чином про розгляд даної справи.

13.06.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ЕНЕРГО-ПЛЮС» надійшла заява про долучення документів.

Відповідно до ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Станом на 14.06.2019 від сторін не надійшли заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також не отримано від відповідача відзиву на позовну заяву.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

19 жовтня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ЕНЕРГО-ПЛЮС» (надалі - Позивач, Виконавець, Підрядник) та Акціонерним товариством «КИЇВЕНЕРГО» (надалі - Відповідач, Замовник) у особі директора Структурного відокремленого підрозділу «Київські ТЕЦ» укладено договір про закупівлю послуг за №175/ТЕЦ6-11-16 (надалі - Договір).

У відповідності до пункту 1.1 Договору Виконавець зобов`язується надати послуги Замовникові, зазначені в п.1.2. цього Договору, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги.

Відповідно до п. 1.2. Договору найменування послуг: « 33.14.1 Ремонтування та технічне обслуговування іншого електричного устаткування (Заміна високовольтних вводів в кількості 15 шт. на п`ятнадцяти різних вимикачах В-110 типу У-110-2000-50 та капітальний ремонт вимикача В-110 «Осещина» типу У-110-2000-50 на ТЕЦ-6 СВП «КИЇВСЬКІ ТЕЦ» ПАТ «КИЇВЕНЕРГО») - далі послуги.

Відповідно до п.3.1. Договору ціна цього договору згідно ціною з кошторисною документацією до неї (Додаток 2) становить 572 174,02 гри. (п`ятсот сімдесят дві тисячі сто сімдесят чотири грн. 02 кеш.), крім того ПДВ 20% - 114 434,80 грн. (сто чотирнадцять тисяч чотириста тридцять чотири грн. 80 кою), що разом з ПДВ становить 686 608,82 грн, (шістсот вісімдесят шість тисяч шістсот вісім грн. 82 коп.).

Згідно із п.3.2. Договору ціна цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою Сторін.

Відповідно до п.4.1.Договору:

- Розрахунок проводиться замовником шляхом попередньої оплати (авансу) у розмірі до 30 % від вартості матеріальних ресурсів, яка здійснюється на підставі рахунка-фактури на оплату, наданого Виконавцем та після попереднього погодження їх вартості із Замовником;

- Розрахунок проводиться замовником шляхом остаточного розрахунку, який здійснюється на підставі підписаних сторонами актів наданих послуг та наданого виконавцем рахунка-фактури на оплату послуг з відтермінуванням платежу 30 календарних днів з моменту підписання сторонами відповідних актів з врахуванням суми фактично отриманого товару.

Відповідно до п.5.1. Договору строк надання послуг: з жовтня 2016 року по 31 травня 2017 року з моменту отримання від замовника повідомлення про надання послуг.

П.10.1. Договору передбачено, що сторони погоджуються, що цей Договір набирає чинності з дати настання відкладальної обставини. Під відкдадальною обставиною набуття чинності цього Договору (відповідно до ст.212 Цивільного кодексу України) Сторони розуміють визначення Замовником джерела фінансування послуги, що оформлюється відповідним рішенням та здійснення Замовником попередньої оплати та діє до 31 грудня 2017 року) а в частині проведення розрахунків - до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

У разі не визначення Замовником джерела фінансування, права та обов`язки за цим Договором для Сторін не настають.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ЕНЕРГО-ПЛЮС» зазначено, що позивач свої зобов`язання за Договором про закупівлю послуг виконав належним чином, що підтверджується Актом приймання наданих послуг за червень 2018 на суму 71 484,54 грн, підписаного уповноваженою особою Відповідача та скріпленого його печаткою, жодних зауважень щодо якості виконаних робіт з боку Відповідача чи його уповноважених осіб не надходило.

Проте, позивачем зазначено, що відповідач оплатив вказані роботи лише частково 28.02.2018 у сумі 19 791, 89 грн, таким чином, неналежно виконав умови Договору про закупівлю послуг в частині повної оплати вартості виконаних робіт, не сплативши остаточну грошову суму у розмірі 51 692, 65 грн.

Враховуючи вищевикладене, Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ЕНЕРГО-ПЛЮС» просить стягнути заборгованість в розмірі 57 180,50 грн, з яких 51 692,65 грн - сума основного боргу, 4 548,90 грн - інфляційні втрати та 938,95 грн - 3% річних.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст.626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ЕНЕРГО-ПЛЮС» на виконання умов Договору надало послуги на суму 81 484,54 грн, що підтверджується актом наданих послуг за червень 2018 року №4/175.

Вказаний акт підписаний сторонами Договору без зауважень та скріплений печатками останніх.

Разом з тим, позивачем зазначено, що Акціонерне товариство «Київенерго» оплатило вказані роботи лише частково 28.02.2018 у сумі 19 791,89 грн, а отже відповідач не виконав належним чином умови Договору.

При цьому, позивачем додано до матеріалів справи платіжне доручення № від 10.08.2017, яким ПАТ «Київенерго» сплатило на рахунок ТОВ «НВП «Енерго-Плюс» 70 742,81 грн, призначення платежу: 012232/2 аванс на придбання матер.зг.дог.№175/ТЕЦ6-11-16 від 19.10.2016, рах.№127 від 02.08.2017, втч. ПДВ - 11 790,47 грн.

Крім того, позивачем додано акт звірки взаєморозрахунків, відповідно до якого:

ДатаДокументДебетКредит
12.12.2016Продаж (12.12.2016)54 175,57
10.03.2017Оплата від 10.03.2017) 54 175,57
10.08.2017Оплата (_____від ____) 50 950,92
10.08.2017Оплата (_____від ____) 19 791,89
29.11.2017Продаж (29.11.2017)50 950,92
23.02.2018Продаж (23.02.2018)4 992,40
28.03.2018Оплата від 28.03.2018) 4 992,40 грн
27.06.2018Продаж ( 27.06.2018 )71 484,54
Обороти за період181 603,43129 910,78
Сальдо кінцеве51 692,65

Таким чином, за вказаним актом звірки, сумою яку Акціонерне товариство «Київенерго» має сплатити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ЕНЕРГО-ПЛЮС» становить 51 692,65 грн.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що акт звірки взаємних розрахунків є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють облік операцій. Сам по собі акт звірки не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Водночас, акт звірки може вважатися доказом у справі, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Таким чином, акт звірки може бути доказом, якщо:

- інформація, що в ньому відображена, підтверджена первинними документами;

- містить підписи уповноважених на це осіб.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №910/1389/18.

Проте, судом встановлено, що доданий до матеріалів позовної заяви акт звірки взаєморозрахунків не підписаний уповноваженою особою Акціонерного товариства «Київенерго», а отже вказаний акт звірки взаєморозрахунків не може бути належним доказом у справі.

Більше того, позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач оплатив роботи за актом наданих послуг за червень 2018 року №4/175 лише частково 28.02.2018 у сумі 19 791,89 грн, проте докази на підтвердження зазначеного в матеріалах справи відсутні, жодних платіжних доручень, банківських виписок чи інших документів на підтвердження сплати вказаної суми відповідачем 28.02.2018, сторонами не надано.

При цьому, позивачем не надано інших актів надання послуг, що виникли на підставі Договору про закупівлю послуг №174/ТЕЦ6-11-16 від 19.10.2016, та не надано усіх платіжних доручень на підтвердження оплати Акціонерним товариством «Київенерго» наданих послуг за весь період існування Договору про закупівлю послуг №174/ТЕЦ6-11-16 від 19.10.2016, таким чином, суд не може встановити, яка сума передоплати була здійснена Акціонерним товариством «Київенерго».

Таким чином, позивачем не доведено факту того, що у Акціонерного товариства «Київенерго» виникло зобов`язання зі сплати заборгованості саме у сумі 51 692,65 грн, внаслідок невиконання грошового зобов`язання щодо оплати за надані послуги на підставі Договору про закупівлю послуг від 19.10.2016 за №175/ТЕЦ6-11-16, таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ЕНЕРГО-ПЛЮС» про стягнення 57 180,50 грн, з яких 51 692,65 грн - сума основного боргу, 4 548,90 грн - інфляційні втрати та 938,95 грн - 3% річних є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд звертає увагу на те, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 21 січня 2018 року у справі №5-249кс15.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ЕНЕРГО-ПЛЮС».

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.Є. Блажівська