ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2019 р. Справа№ 925/1214/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Смірнової Л.Г.

Пономаренка Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представників згідно з протоколом судового засідання від 05.06.2019

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "АЗОТ"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.02.2019 (повний текст складено 01.03.2019)

у справі № 925/1214/18 (суддя Чевгуз О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Азот"

до Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго"

про стягнення 104 149 157, 88 грн,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У листопаді 2018 року Публічне акціонерне товариство "Азот" (далі - позивач, ПАТ "Азот") звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" (далі - відповідач, ПАТ "Черкасиобленерго"), в якому просило стягнути надмірно сплачені грошові кошти в сумі 62338334,09 грн, пеню в розмірі 11245983,58 грн, інфляційні втрати в розмірі 24790581,10 грн, 3% річних в розмірі 5774259,11 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ним на виконання умов укладеного з відповідачем договору були помилково перераховані кошти за перетікання реактивної енергії в розмірі, значно більшому за фактично спожиту реактивну електричну енергію. Тому позивач звертався до відповідача з вимогою повернути надмірно сплачені позивачем кошти, проте відповідач вказану позивачем у вимозі суму не повернув, мотивуючи це відсутністю вільних обігових коштів. Нормативно в обґрунтування позову в цій частині позивач посилався на приписи 509, 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України.

Крім того, вказуючи на прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з повернення спірних коштів, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України заявив вимогу про застосування до відповідача як відповідальності за порушення грошового зобов`язання у вигляді стягнення 3% річних та інфляційних втрат, так і штрафної санкції у вигляді пені з посиланням на ст. 230 Господарського кодексу України.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 26.02.2019 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог мотивовано тим, що грошові кошти в розмірі 66300000,00 грн були отримані відповідачем на підставі Договору, тому вони не можуть вважатися безпідставно набутим майном. Крім того, оскільки судом першої інстанції встановлено відсутність підстав для задоволення основної позовної вимоги, то похідні вимоги також задоволенню не підлягають.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

26.03.2019 ПАТ "АЗОТ" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 26.02.2019 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2019 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "АЗОТ" на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.02.2019. Зобов`язано учасників справи надати на огляд колегії суддів оригінали документів, пов`язаних з предметом спору. Призначено до розгляду апеляційну скаргу на 15.05.2019.

15.05.2019 у судовому засіданні було оголошено перерву до 22.05.2019 та повторно зобов`язати учасників справи надати на огляд колегії суддів оригінали документів, пов`язаних з предметом спору.

У зв`язку з перебуванням судді Суліма В.В., який входив до складу суду, на навчанні, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2019, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Смірнова Л.Г., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 справу № 925/1214/18 прийнято до провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "АЗОТ" на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.02.2019 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Смірнова Л.Г., Пономаренко Є.Ю. В судовому засіданні 22.05.2019 оголошено перерву до 05.06.2019.

В судовому засіданні 05.06.2019 суд розпочав розгляд справи по суті, заслухавши пояснення всіх присутніх учасників справи.

Представник скаржника в судовому засіданні 05.06.2019 підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 26.02.2019 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 05.06.2019 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

05.06.2019 через канцелярію суду від ПАТ "Черкасиобленерго" надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи копії протоколу обшуку від 23.12.2018 та додатків до нього, складених в межах розслідування кримінального провадження № 0000236 від 11.07.2016 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 5 ст. 191 КК України.

05.06.2019 через канцелярію суду від ПАТ "Азот" надійшли додаткові пояснення стосовно оригіналів документів, копії яких долучені до позову щодо неможливості подати частину оригінали документів для огляду, які були вилучені в ході проведення обшуків. Також, до пояснень була долучена копія додатку № 3 до Договору про постачання електричної енергії від 24.05.2005 № 524-213/24.

Частиною 3 ст. 269 ГПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

ПАТ "Азот" в апеляційній скарзі не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, вказує, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано тих обставин, що в межах договірних відносин за договором про постачання електричної енергії № 524-213, позивачем було сплачено на користь відповідача 20 000 000,00 грн за перетікання реактивної енергії, з яких 19 875 368,36 грн були перераховані помилково. При цьому, на думку скаржника, відповідачем було вчинено дії, що свідчать про визнання ним свого обов`язку щодо повернення надмірно сплачених грошових коштів, що підтверджується листом - відповіддю № 7480/09-023 від 25.11.2015, але судом першої інстанції вказаним обставинам належної оцінки надано не було.

Крім того, скаржник вказував на те, що рішеннями судів у справах № 925/1217/18 та № 925/1218/18, які набрали законної сили, визнано недійсними заяви позивача, адресовані позивачу, про зарахування зустрічних позовних вимог. А отже, скаржник зазначає, що згідно з приписами ст. 216 Цивільного кодексу України, у відповідача з моменту набрання рішеннями судів у даних справах законної сили, поновились обов`язки з повернення надмірно сплачених грошових коштів.

Також, скаржник посилався на те, що судом першої інстанції безпідставно не враховано ту обставину, що укладений між сторонами Договір не передбачає здійснення оплати за реактивну електричну енергію на умовах передоплати, права відповідача вимагати від позивача попередньо оплачувати реактивну електроенергію, не передбачає можливість зарахування надмірно сплачених грошових коштів за реактивну електроенергію в рахунок майбутніх платежів та наступних періодів за цей чи інший вид електроенергії.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

02.05.2019 на адресу суду апеляційної інстанції від ПАТ "Черкасиобленерго" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій відповідач заперечував проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального права, а також надано правильну оцінку обставинам справи.

Відповідач вказував на те, що відносини учасників спору виникли на підставі укладеного сторонами договору про постачання електричної енергії, а тому позивач має право вимагати від відповідача належного виконання зобов`язань за договором (постачання електричної енергії), а не сплати грошових коштів у формі заборгованості та штрафних санкцій. Крім того, право вимоги щодо стягнення надмірно сплачених коштів може виникнути у позивача виключно у разі припинення дії договору сторін на суму залишку таких коштів.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

24.05.2005 Публічним акціонерним товариством "Азот" та Публічним акціонерним товариством "Черкасиобленерго" був укладений Договір про постачання електричної енергії №524-213, відповідно до умов якого відповідач (постачальник за договором) зобов`язався постачати позивачу (споживач за договором) електричну енергію, а позивач зобов`язався сплачувати постачальнику електричної енергії її вартість та здійснювати інші платежі згідно з умовами договору (далі-Договір).

Договір підписаний представниками обох сторін, копія його міститься в матеріалах справи.

На виконання умов Договору, позивач 30.10.2015 сплатив відповідачу за перетікання реактивної енергії 20000000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №6597 від 30.10.2015, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

24.11.2015 позивач, виявивши переплату за перетікання реактивної енергії, надіслав відповідачу лист за вих. № 202-09/199 з вимогою повернути помилково перераховані грошові кошти в розмірі 19875368,36 грн (за вирахуванням фактичної оплати реактивної енергії за жовтень 2015 року).

25.11.2015 відповідач надіслав позивачу лист за №7480/09-03 від 25.11.2015, у якому вказав, що на рахунок ПАТ "Черкасиобленерго" надійшли кошти від ПАТ "Азот" згідно платіжного доручення №6597 від 30.10.2015 в сумі 20000000,00 грн за реактивну електричну енергію. Надлишкова оплата ПАТ "Азот" складає 19875368,36 грн. Відповідач у листі послався на ту обставину, що ПАТ "Черкасиобленерго" знаходиться у тяжкому фінансовому стані, відповідач перебуває у процедурі банкрутства та у зв`язку з відсутністю вільних обігових коштів ПАТ "Черкасиобленерго" не може провести повернення переплачених коштів позивачеві. Копія вказаного листа міститься в матеріалах справи.

30.11.2015 позивач направив відповідачу заяву про нарахування зустрічних однорідних вимог за № 202-09/201, якою повідомив відповідачу про припинення зобов`язань між ПАТ "АЗОТ" та ПАТ "Черкасиобленерго" на суму 19 875 368,36 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог щодо зобов`язань відповідача повернути позивачу безпідставно отримані грошові кошти та зобов`язань позивача сплатити відповідачу вартість активної електроенергії на суму 19875368,36 грн.

22.12.2015 позивач сплатив відповідачу грошові кошти в сумі за перетікання реактивної енергії 46300000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 9565, копія якого міститься в матеріалах справи.

30.12.2015 позивач звернувся до відповідача з листом за вих. № 202-08/217 з вимогою повернути помилково перераховані кошти в розмірі 46300000,00 грн до 06.01.2016.

Не отримавши від відповідача відповідь на свою вимогу, позивач направив відповідачу Заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 12.01.2016 за № 202-09/02, якою повідомив відповідача про припинення зобов`язань між ПАТ "АЗОТ" та ІІАТ "Черкасиобленерго" на суму 46 300 000,00 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог щодо зобов`язань відповідача повернути позивачу безпідставно отримані грошові кошти та зобов`язань позивача сплатити відповідачу вартість активної електроенергії на суму 46 300 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 24.10.2017 по справі №925/1218/18, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2018, визнано недійсною угоду у формі заяви ПАТ "АЗОТ" про зарахування зустрічних однорідних вимог від 12.01.2016 №202-09/02.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.05.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2018 та рішення Господарського суду Черкаської області від 24.10.2017 у справі № 925/1218/17, - залишено без змін.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 24.01.2018 по справі № 925/1217/18, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2018, визнано недійсною угоду у формі заяви ПАТ "АЗОТ" про зарахування зустрічних однорідних вимог №202-09/201 від 30.11.2015.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.07.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2018 та рішення Господарського суду Черкаської області від 24.01.2018 у справі № 925/1217/17, - залишено без змін.

Позивач вважає, що з моменту набрання вказаними рішеннями господарського суду законної сили у відповідача поновилися зобов`язання повернути позивачу надмірно сплачені кошти.

Оскільки з травня 2018 року відповідач почав зараховувати із здійсненої позивачем переплати грошові кошти в рахунок оплати поточних послуг з перетікання реактивної енергії, станом на дату подання позову, за розрахунками позивача, сума переплати становить 65338334,09 грн.

Позивачем, окрім суми надмірно сплачених коштів у розмірі 62338334,09 грн, заявлені до стягнення також інфляційні втрати за весь час прострочення в розмірі 24790581,10 грн та 3% річних від простроченої суми виконання відповідачем грошового зобов`язання в розмірі 5774259,11 грн, а також пеня в розмірі 11245983,58 грн.

Також, учасниками спору не заперечувались обставини наявності оригіналів документів, копії яких долучені до матеріалів позову, що судом апеляційної інстанції приймається при вирішенні даного спору згідно з ч. 1 ст. 75 ГПК України.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, застосовані ним положення законодавства та межі апеляційного перегляду рішення суду

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Відповідно до частини 3 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Частиною 4 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 5 статті 11 Цивільного кодексу України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно з частиною 6 статті 11 Цивільного кодексу України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Стаття 175 ч.1 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п.1 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Також цією статтею передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

Згідно з п.6 статті 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Також цією статтею передбачено, що до відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з п. 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Суд апеляційної інстанції, здійснюючи розгляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, виходить з наступного.

Як підтверджується матеріалами справи, правовідносини сторін виникли на підставі договору про постачання електричної енергії.

Відповідно до п. 1 укладеного сторонами Договору постачальник електричної енергії (відповідач у справі) постачає електричну енергію споживачу (позивачу у справі), а споживач сплачує постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та Додатками до нього, що є його невід`ємними частинами.

Як встановлено судом першої інстанції, і не спростовано учасниками спору на стадії апеляційного провадження у справі, та підтверджується зібраними у справі доказами, відповідач свої зобов`язання на виконання умов Договору сторін виконував належним чином, що не заперечується позивачем. На виконання умов Договору відповідач постачав позивачу електричну енергію.

Позивач на виконання умов Договору сплатив відповідачу за перетікання реактивної енергії 20000000,00 грн (платіжне доручення №6597 від 30.10.2015) та 46300000,00 грн (платіжне доручення №9565 від 22.12.2015), а у наведених платіжних дорученнях містяться відомості стосовно призначення платежу: за перетікання реактивної енергії згідно Договору, а отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказані кошти отримані відповідачем на належній правовій підставі - Договорі, з огляду на що на них не розповсюджується режим безпідставно отриманих та/або помилково отриманих коштів, що виключає застосування приписів ст. ст. 1212, 1214 Цивільного кодексу України в контексті спірних правовідносин.

Скаржник в апеляційній скарзі посилався на те, що судом першої інстанції безпідставно не враховано ту обставину, що укладений між сторонами Договір не передбачає здійснення оплати за реактивну електричну енергію на умовах передоплати, права відповідача вимагати від позивача попередньо оплачувати реактивну електроенергію, не передбачає можливість зарахування надмірно сплачених грошових коштів за реактивну електроенергію в рахунок майбутніх платежів та наступних періодів за цей чи інший вид електроенергії.

Стосовно вказаного доводу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 2 статті 570 Цивільного кодексу України визначено, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дослідивши умови Договору, дійшов висновку, що правовою природою перерахованих позивачем відповідачу коштів є аванс, тобто передоплата, оскільки Договором не передбачено що, сплачена сума вважатиметься завдатком.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що умовами Договору сторони не узгодили ні обов`язку відповідача з такого повернення, ні обставин, за яких у відповідача виникає обов`язок повернення передоплати, ні порядку повернення передплати (авансу), а отже, підстави такого повернення підлягають врегулюванню згідно норм чинного законодавства. При цьому, позивач в обґрунтування позову стверджував про те, що у відповідача існує саме обов`язок повернення перерахованих йому коштів в заявленій до стягнення сумі, а враховуючи що такий обов`язок Договором не обумовлено, в зв`язку з чим згідно з приписами ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України відповідний обов`язок підлягає виконанню виключно в межах, встановлених законодавством.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, а з урахуванням того, що правовою природою укладеного між сторонами Договору є поставка, а тому її правове врегулювання, зокрема право учасника таких правовідносин її вимагати і кореспондуючий обов`язок з її повернення, обумовлені статтею 693 Цивільного кодексу України, а також загальні підстави повернення виконаного у зобов`язанні внаслідок його припинення, обумовлені 653 Цивільного кодексу України, частина 4 якої , зокрема визначає, виникнення права на повернення виконаного за правочином лише після його розірвання.

Проте, суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні матеріали справи, а також встановивши правову природу спірних правовідносин учасників спору та відповідно, заявлених до стягнення коштів, дійшов висновку, що правові підстави для повернення відповідачем позивачу спірних коштів - станом на момент як розгляду судом першої інстанції спору, так і на момент розгляду спору судом апеляційної інстанції - не настали в розумінні в сукупності приписів ст. ст. 11, 14, 570, 530, 693, 653 Цивільного кодексу України, і відповідний обов`язок у відповідача в силу приписів наведеного акту цивільного законодавства - також не настав.

Доводи скаржника про те, що відповідачем було вчинено дії, що свідчать про визнання ним свого обов`язку щодо повернення надмірно сплачених грошових коштів, що підтверджується листом - відповіддю № 7480/09-023 від 25.11.2015 - судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні, необґрунтовані та такі, що не узгоджуються з приписами ст. 11 Цивільного кодексу України, яка встановлює підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, а вказаний лист відповідача за своєю правовою природою не є такою підставою, і в контексті спірних правовідносин не породжує між сторонами будь - яких господарських зобов`язань, зокрема, і грошових.

Суд апеляційної інстанції оцінюючи вказаний лист, не приймає його як належний, допустимий та достатній доказ в розумінні ст. ст. 76, 77, 79 ГПК України виникнення та підтвердження відповідачем свого обов`язку з повернення надмірно сплачених коштів. Вказаний лист в розумінні вищенаведених приписів свідчить виключно про констатацію відповідачем факту отримання коштів від позивача, проте, як зазначалось вище, не є підставою виникнення саме цивільного обов`язку, як не є і дією відповідача щодо визнання свого обов`язку.

В свою чергу, позивачем, як особою, на яку процесуальним законом покладено доведення своїх вимог належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами згідно з ст. 76-79 ГПК України, не було доведено ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції станом на момент апеляційного провадження, виникнення у відповідача саме цивільного обов`язку з повернення заявленої до стягнення суми коштів.

Доводи скаржника про те, що рішеннями судів у справах № 925/1217/18 та № 925/1218/18, які набрали законної сили, визнано недійсними заяви позивача, адресовані позивачу, про зарахування зустрічних однорідних вимог, а тому згідно з приписами ст. 216 Цивільного кодексу України, у відповідача з моменту набрання рішеннями судів у даних справах законної сили, поновились обов`язки з повернення надмірно сплачених грошових коштів - судом апеляційної інстанції відхиляються саме як підстава для скасування оскаржуваного рішення з огляду на наступне.

Дійсно, рішеннями судів у справах № 925/1217/18 та № 925/1218/18, які набрали законної сили, визнано недійсними заяви позивача, адресовані позивачу, про зарахування зустрічних однорідних вимог. При цьому, предметом спору у вказаних справах виступали односторонні заяви позивача про зарахування зустрічних однорідних вимог, тобто односторонні правочини, і щодо яких судами встановлено їх невідповідність вимогам законодавства на момент їх вчинення.

Статтею 216 Цивільного кодексу України визначено правові наслідки недійсності правочину і до таких наслідків не віднесено поновлення певних обов`язків, а віднесено саме повернення виконаного за недійсним правочином.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що відповідні односторонні правочини були виконані відповідачем, тобто вчинені певні дії в підтвердження такої господарської операції, як зарахування грошових вимог, адже саме у випадку такого зарахування підлягали б застосуванню приписи ст. 216 Цивільного кодексу України.

Проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що до спірних правовідносин у даній справі застосуванню приписи ст. 216 Цивільного кодексу України - не підлягають, оскільки правовою природою заявленої позивачем до стягнення суми основного боргу є виключно стягнення зайво сплачених коштів, перерахованих на виконання Договору, щодо якого в силу норми ст. 204 Цивільного кодексу України діє презумпція чинності, яка в установленому порядку станом на момент як розгляду справи судом першої інстанції, так і станом на момент апеляційного перегляду справи - не спростована.

З огляду на викладене, обумовлені законом підстави для стягнення з відповідача на користь позивача надмірно сплачених грошових коштів в сумі 62338334,09 грн - відсутні і позивачем не доведено наявності у відповідача обов`язку з їх сплати на користь позивача станом на момент вирішення спору судами першої та апеляційної інстанції, а тому, вимога позивача про стягнення вказаних коштів - задоволенню не підлягає.

Оскільки відповідачем не було допущено прострочення виконання грошового зобов`язання перед позивачем, а тому обумовлені ст.ст. 549, 625 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України підстави для застосування до ПАТ «Черкасиобленерго» відповідальності за невиконання грошового зобов`язання у вигляді інфляційних втрат в розмірі 24790581,10 грн і 3% річних в розмірі 5774259,11 грн., а також підстави для застосування штрафної санкції у вигляді пені в розмірі 11245983,58 грн - відсутні. Позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги не є законними та обґрунтованими, а тому судом першої інстанції правильно відмовлено у їх задоволенні.

Під час розгляду справи, судом апеляційної інстанції також не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, як не встановлено неправильного застосування норм матеріального права.

Таким чином, керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладається на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "АЗОТ" на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.02.2019 у справі № 925/1214/18 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 26.02.2019 у справі № 925/1214/18 - залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Публічне акціонерне товариство "АЗОТ".

4. Матеріали справи № 925/1214/18 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 13.06.2019

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді Л.Г. Смірнова

Є.Ю. Пономаренко