СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2019 р. Справа № 913/329/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В. , суддя Медуниця О.Є.

за участю секретаря судового засідання Кохан Ю.В.

за участі представників:

позивача - не з`явився;

відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - ФГ Віктор (вх. № 1059Л/3) на рішення Господарського суду Луганської області від 06 вересня 2019 року (повний текст складено 06.09.2018) у справі № 913/329/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс, м. Київ,

до Фермерського господарства Віктор, м. Попасна, Луганської області,

про стягнення 55726,14 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2018 року ТОВ Компанія Ніко-Тайс звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом про стягнення з ФГ Віктор 3% річних в сумі 316,48 грн. та інфляційних втрат в сумі 661,78 грн. на підставі договору купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 05.02.2008 № 01-01-08 та угоди про заміну кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 02.07.2012 № 326/07-12, а також 5000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Позовну заяву мотивовано неналежним та неповним виконанням відповідачем взятого на себе грошового зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару згідно з договором №01-01-08 від 05.02.2008 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу, укладеним між відповідачем та ТОВ "ТРИДЕНТА АГРО" (далі Договір), право вимоги за яким згідно з договором № 56-А від 12.01.2011 про заміну кредитора у зобов`язанні набула ФОП ОСОБА_1 як новий кредитор, а у наступному ТОВ «Ніко Тайс», як новий кредитор - за укладеною з ФОП ОСОБА_1 . (первісним кредитором) угодою від 02.07.2012 № 326/07-12 про заміну кредитора у зобов`язанні.

27.07.2018 за вх. № 396/18 позивач звернувся до Господарського суду Луганської області з заявою про збільшення позовних вимог, згідно з якою просить: стягнути з відповідача 3% річних в сумі 10051,68 грн, інфляційні втрати в сумі 45674,46 грн на підставі договору купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 05.02.2008 № 01-01-08 та угоди про заміну кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 02.07.2012 № 326/07-12 (далі Угода), витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн та судовий збір в сумі 1762,00 грн.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 06.09.2018 у справі № 913/329/18 (суддя Лісовицький Є.А.) позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 10051,68 грн, інфляційні втрати в сумі 45674,46 грн, витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн.

Рішення мотивоване порушенням відповідачем строків виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 05.02.2008 № 01-01-08, з урахуванням угоди про заміну кредитора у зобов`язанні від 02.07.2012 № 326/07-12 щодо переходу до позивача права вимоги за Договором та з урахуванням обставин, встановлених рішенням Господарського суду Одеської області від 29.09.2017 у справі № 916/1912/17, щодо оплати позивачу отриманого відповідачем товару за Договором. Суд виходив з того, що відповідач лише 01.02.2018 виконав рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2017 у справі № 916/1912/17 про стягнення заборгованості за Договором, сплативши основну заборгованість у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці) в сумі 41980,20 грн, тоді як за цим рішенням також був стягнений штраф в сумі 65094,49 грн, 533,70 грн 3% річних, 9113,23 грн інфляційних втрат та 4280,19 грн пені. Наявність судового рішення про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань, а позовні вимоги у цій справі стосуються нарахування відповідних сум за період з 29.01.2009 по 31.01.2017, вимоги щодо яких не були заявлені та задоволені у межах справи № 916/1912/17.

Відповідач - ФГ Віктор звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішенням Господарського суду Одеської області від 29.09.2017 у справі № 916/1912/17, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 29.09.2017 та постановою Верховного Суду від 04.06.2018, стягнуто солідарно з ФГ Віктор та ТОВ СОВАРГО на користь ТОВ Компанія Ніко-Тайс заборгованість за договором купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 05.02.2008 № 01-01-08 у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці) в сумі 41980,20 грн, розраховану на суму платежу 80000,00 грн, здійсненого 29.01.2009, а також стягнуто штраф в сумі 65094,49 грн, 533,70 грн 3% річних, 9113,23 грн інфляційних втрат та 4280,19 грн пені. Вважає, що з урахуванням наявності рішення у справі № 916/1912/17, яке набрало законної сили, суд першої інстанції мав відмовити у відкритті провадження за позовом ТОВ Компанія Ніко-Тайс про стягнення з ФГ Віктор 3% річних та інфляційних втрат на підставі договору купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 05.02.2008 № 01-01-08 та угоди про заміну кредитора у зобов`язанні від 02.07.2012 № 326/07-12, а не повторно нараховувати 3% річних та інфляційні втрати за аналогічний період.

Також вказує на те, що одночасно з позовом у справі №913/329/18, провадження по якому було відкрито 06.07.2018, в провадженні господарського суду Луганської області перебували справи №913/330/18 та №913/328/18 між тими ж сторонами з однакових підстав, тоді як відповідно до пункту 3 частини 1 статті 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 29.11.2018 у справі № 913/329/18 (колегія суддів у складі: Білоусова Я.О., суддя Фоміна В.О. та суддя Шевель О.В.) апеляційну скаргу відповідача - ФГ Віктор задоволено частково. Рішення Господарського суду Луганської області від 06.09.2018 у справі № 913/329/18 скасовано. Позов ТОВ Компанія Ніко-Тайс залишено без розгляду.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.03.2019 постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.11.2018 у справі № 913/329/18 скасовано. Справу № 913/329/18 направлено до Східного апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

Скасовуючи постанову апеляційної інстанції із направленням справи до Східного апеляційного господарського суду, Верховний суд виходив з того, що апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, вказав на ухвалення цим судом рішення всупереч вимогам пункту 1 частини 1 статті 164, частини 1 статті 172, пункту 8 частини 1 статті 226 ГПК України. Підставою для такого висновку стало те, що, як встановив апеляційний суд, позивач надіслав копію позовної заяви та копію заяви про збільшення позовних вимог на адресу іншу, ніж юридична адреса відповідача. Місцевий господарський суд на це уваги не звернув і здійснив розгляд справи, чим порушив принципи рівності учасників процесу, змагальності сторін, позбавив відповідача права надати докази та доводити їх переконливість. Це на, думку апеляційного суду, є підставою для скасування судового рішення і залишення позову без розгляду. Однак, оскільки місцевим господарським судом ухвалою було відкрито провадження у справі, при цьому не було встановлено недоліків позовної заяви, як і не було встановлено способу та строку їх усунення, безпідставним є залишення позову без розгляду на підставі пункту 8 частини 1 статті 226 ГПК України з підстав неусунення позивачем недоліків позовної заяви у встановлений судом строк (див. mutatis mutandis висновки у пункті 18 постанови Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 910/16706/17), зважаючи на те, що наслідки встановлених у цій справі апеляційним судом порушень норм процесуального права могли бути усунуті під час апеляційного перегляду з огляду на межі перегляду, визначені у статті 269 ГПК України. Суд апеляційної інстанції, якщо дійде висновку, що Відповідач був позбавлений можливості подати докази до суду першої інстанції, має право їх прийняти і переглянути справу з урахуванням таких доказів (частина 3 статті 269 ГПК України).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2019 у справі № 913/329/18 прийнято справу до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.05.2019 об 11:00 год.

До початку судового засідання до апеляційного суду надійшла заява позивача ТОВ Компанія Ніко-Тайс від 21.05.2019 за вх. № 4955 про понесення позивачем додаткових судових витрат у майбутньому на підставі п. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, на день звернення з заявою розмір витрат заявник визначити не може.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.05.2019 розгляд справи було відкладено на 04.06.2019 о 12:00 год.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу (вх. №968 від 13.11.2018), а також в письмових обґрунтуваннях позовних вимог (вх.№5421 від 04.06.2019) проти доводів апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що спірним договором вартість товару визначена у гривнях, і умовами цього договору лише передбачена можливість коригування ціни у разі збільшення курсу іноземної валюти (долару США) на день платежу, а тому на неї можуть бути нараховані інфляційні нарахування. Також вказує на те, що судовими актами у справах №916/1912/17, №913/330/18 та №913/328/18, які є преюдиціальними для справи №913/329/18, встановлено факт наявності у ФГ «Віктор» порушення щодо виконання зобов`язання за договором №01-01-08 від 05.02.2008 та угодою №326/07-12 від 02.07.2012.

При цьому, стверджує, що у вказаних судових провадженнях №916/1912/17, № 913/330/18 та №913/328/18 питання нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості в розмірі 41 980, 20 грн. у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці) згідно з договором №01-01-08 від 05.02.2008 та додатковою угодою №1 до цього договору за період з 29.01.2009 (дата її виникнення) по 31.01.2017 (дата її погашення) не було заявлено.

Представник позивача в судове засідання 04.06.2019 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце його проведення, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення №010 про вручення йому копій ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Крім того, 04.06.2019 від позивача на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшло клопотання (вх.№5429), в якому він просить суд розглядати справу за відсутності його представника, посилається на неможливість прибути в судове засідання 04.06.2019 та недопущення понесення позивачем додаткових витрат, необхідних для прибуття його представника до апеляційного господарського суду. При цьому, позивач в зазначеному клопотанні вказує на те, що повністю підтримує позовні вимоги із врахуванням відзиву на апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судове засідання 04.06.2019 також не з`явився, про дату, час та місце його проведення був повідомлений належним чином, про що свідчить роздруківка з реєстру поштових відправлень офіційного інтернет-сайту ПАТ «Укрпошта», відповідно до якого поштове відправлення №002, за яким відповідачу направлялась копія ухвали апеляційного господарського суду від 21.05.2019, було отримане ним 28.05.2019 за довіреністю.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до частини дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників в судове засідання 04.06.2019 судом обов`язковою не визнавалась, у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу відповідача в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами за відсутністю представників сторін.

А тому колегія суддів розглядає апеляційну скаргу за відсутності представників сторін відповідно до частини 1 статті 202 та статті 270 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу доводи позивача та відповідача, перевіривши в межах вимог апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як свідчать матеріали справи та було правильно встановлено господарським судом першої інстанції, 05.02.2008 між ТОВ Тридента Агро, продавцем, та Фермерським господарством Віктор, покупцем, укладено договір №01-01-08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу, предметом якого є купівля-продажу засобів захисту рослин.

Згідно з пунктом 5.3. договору оплата товару проводиться таким чином: 30% від вартості товару оплачується покупцем протягом 3-х робочих днів з моменту підписання договору, 70% від вартості товару оплачується покупцем до 28 листопада 2009 року.

Відповідно до п. 2.1. та 5.1 договору, асортимент товару, його кількість, ціна визначаються у додатках та/або накладних документах відпуску товару, що є невід`ємною частиною цього договору. Покупець здійснює оплату партії товару за ціною, вказаною в додатках, та/або видаткових накладних, що є невід`ємною частиною цього договору.

У пункті 11.1 договору вказано про те, що він діє з моменту його підписання обома сторонами до повного виконання сторонами обов`язків по договору.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 29.09.2017 у справі №916/1912/17, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 №916/1912/17 постановою Верховного Суду від 04.06.2018 у даній справі, стягнуто солідарно з ФГ Віктор та ТОВ СОВАРГО на користь ТОВ Ніко-Тайс заборгованість в розмірі 41 980 грн. 20 коп. у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці), розрахованого на суму платежу 80 000 грн., здійсненого 29.01.2009, 65 094 грн. 49 коп. штрафу, 533 грн. 70 коп. 3%річних, 9113 грн. 23 коп. інфляційних втрат та 4 280 грн. 19 коп. пені за Договором №01-01-08 від 05.02.2008 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу.

Вказаними рішеннями встановлений факт порушення покупцем умов договору №01-01-08 від 05.02.2008 щодо повної та своєчасної оплати товару.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Таким чином, рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2017 у справі №916/1912/17 має преюдиціальне значення для даної справи №№ 913/329/18.

Вищевказаним рішенням встановлено, що на виконання умов укладеного договору №01-01-08 від 05.02.2008, в період з березня по жовтень 2008 року ТОВ "Тридента Агро" на користь ФГ "Віктор" передало товар на загальну суму 731 169,68 грн. ФГ Віктор в свою чергу отриманий за Договором товар оплатив наступним чином:

- банківська виписка від 29.02.2008 в сумі 270 000,00 грн.,

- банківська виписка від 19.12.2008 в сумі 47849,13 грн.,

- банківська виписка від 22.12.2008 в сумі 80000,00 грн.,

- банківська виписка від 26.12.2008 в сумі 50000,00 грн.,

- банківська виписка від 29.12.2008 в сумі 70000,00 грн.,

- банківська виписка від 29.01.2009 в сумі 80000,00 грн.,

- банківська виписка від 26.03.2009 в сумі 106 114,14 грн.

Крім того, частину отриманого товару було повернуто продавцю на підставі накладної №47 від 09.06.2008 на суму 27206,40 грн.

В примітках додатків №1 від 05.02.2008, №2 від 29.08.2008, №3 від 01.09.2008, №4 від 20.10.2008, №5 від 29.10.2008 до договору купівлі-продажу №01-01-08 від 05.02.2008 сторонами обумовлено, що у тому випадку, якщо курс долара США на день оплати вище, ніж курс долара США на день підписання договору сторони, для визначення суми, яка підлягає оплаті, використовують наступну формулу: S=(A1/A2)*B, де S - ціна на момент оплати; В - ціна на момент підписання; А2 - курс (НБУ) долара США до гривні на день підписання договору; А1 - курс (НБУ) долара США до гривні на день перерахування грошей.

Таким чином, сторони домовились, що грошове зобов`язання за договором купівлі-продажу має виконуватись у національній валюті з врахуванням курсу долара США на день фактичної оплати вартості товару, яка на дату підписання договору купівлі-продажу №01-01-08 від 05.02.2008, становила - 5,05 грн/дол. США.

Також рішенням Господарського суду Одеської області від 29.09.2017 у справі №916/1912/17 встановлено, що 12.01.2011 між ТОВ Тридента-Агро (первісний кредитор) та ФО-П ОСОБА_1 (новий кредитор) укладено угоду №56-ТА про заміну кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги, в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України), відповідно до якого первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги виконання ФГ "Віктор" зобов`язання щодо сплати розміру заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (різниці за курсом), розміру пені, 3% річних, штрафу та інфляційних витрат, що виникла у боржника за договором купівлі-продажу №01-01-08 від 05.02.2008 (із врахуванням додаткової угоди № 1 від 28.01.2011).

02.07.2012 між ФОП ОСОБА_1 (первісний кредитор) та ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" (новий кредитор) було укладено угоду № 326/07-12 про заміну кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст.512-519 ЦК України) за умовами якого, ФОП ОСОБА_2 . ОСОБА_3 відступив ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" право вимоги виконання ФГ "Віктор" зобов`язання щодо сплати розміру заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (різниці за курсом), розміру пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, що виникли у боржника внаслідок неналежного виконання умов договору купівлі-продажу №01-01-08 від 05.02.2008.

Отже позивачу передано вищезазначені вимоги відповідно до норм чинного законодавства та норм статті 514 Цивільного кодексу України.

Так, заборгованість відповідача за Договором №01-01-08 від 05.02.2008 в сумі 703 963 грн. 27 коп. без курсової різниці погашена наступним чином:

- за банківською випискою від 29.02.2008 в сумі 270 000,00 грн.,

- за банківською випискою від 19.12.2008 в сумі 47849,13 грн.,

- за банківською випискою від 22.12.2008 в сумі 80000,00 грн.,

- за банківською випискою від 26.12.2008 в сумі 50000,00 грн.,

- за банківською випискою від 29.12.2008 в сумі 70000,00 грн.,

- за банківською випискою від 29.01.2009 в сумі 80000,00 грн.,

- за банківською випискою від 26.03.2009 в сумі 106 114,14 грн.

У зв`язку із вказаними обставинами, керуючись положеннями статті 625 Цивільного кодексу України, з урахуванням того, що 01.02.2018 відповідач сплатив заборгованість згідно з рішенням Господарського суду Одеської області від 29.06.2017 у справі №916/1912/17 в частині сплати суми 41 980,20 грн. у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці), позивач звернувся до суду із даним позовом, відповідно до якого просить стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 10 051 грн. 68 коп., інфляційні втрати в розмірі 45 674 грн. 46 коп. за загальний період з 29.01.2009 по 31.01.2017, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. 00 коп.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що на підставі укладеного між сторонами договору №01-01-08 від 05.02.2008 та рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2017 у справі №916/1912/17, яке в силу статті 75 ГПК України має преюдиціальне значення для справи №913/329/18, у відповідача виникло зобов`язання з оплати позивачу товару за договором, яке ФГ Віктор виконав з порушенням встановлених договором строків. Разом з цим, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

При цьому, господарський суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за загальний період з 29.01.2009 по 31.01.2017, за допомогою Юридичної інформаційно пошукової системи Законодавство, зазначив, що при розрахунку були допущені помилки, а саме позивачем не вірно визначено загальну кількість днів прострочення, замість 2925 днів, зазначено 2922 дні, а тому сума 3% річних за загальний період з 29.01.2009 по 31.01.2017 складає 10 085 грн. 60 коп. Проте оскільки право збільшення позовних вимог відповідно до Господарського процесуального кодексу України належить виключно позивачу, суд розглядає вимоги позивача про стягнення 3% річних за договором в розмірі 10 051 грн. 68 коп.

Також господарський суд першої інстанції зазначив, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

При цьому, місцевий господарський суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за загальний період з 29.01.2009 по 31.01.2017, за допомогою Юридичної інформаційно пошукової системи Законодавство, зазначив, що при розрахунку були допущені арифметичні помилки, а тому сума інфляційних нарахувань за загальний період з лютого 2009 по січень 2017 складає 64 581 грн. 54 коп. Проте оскільки право збільшення позовних вимог відповідно до Господарського процесуального кодексу України належить виключно позивачу, суд розглядає вимоги позивача про стягнення інфляційних нарахувань за договором в розмірі 45 674 грн. 46 коп.

Також місцевий господарський суд визнав вимоги відповідача про стягнення 5000 грн. 00 коп. витрат на надання правової допомоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується із таким висновком господарського суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Предметом позову у справі №913/329/18 є стягнення 3% річних в сумі 10051,68 грн та інфляційних втрат в сумі 45674,46 грн., нарахованих на суму заборгованості за договором купівлі-продажу №01-01-08 від 05.02.2008 у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці) в розмірі 41 980 грн. 20 коп., розрахованого на суму платежу 80 000 грн., здійсненого 29.01.2009. Нараховує позивач вказані суми 3% річних та інфляційних втрат за період з 29.01.2009 31.01.2017

Як вже зазначалося, на підставі укладеного між сторонами договору №01-01-08 від 05.02.2008 та рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2017 у справі №916/1912/17 у відповідача виникло зобов`язання з оплати позивачу товару за договором, яке ФГ Віктор виконав з порушенням встановлених договором строків, а саме: зобов`язання щодо сплати заборгованості в розмірі 41 980 грн. 20 коп. у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці), розрахованого на суму платежу 80 000 грн., здійсненого 29.01.2009, 65 094 грн. 49 коп. штрафу, 533 грн. 70 коп. 3% річних, 9113 грн. 23 коп. інфляційних втрат та 4280 грн. 19 коп. пені за Договором №01-01-08 від 05.02.2008 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу.

Вказане рішення набрало чинності, а отже встановлені цим рішенням обставини, в силу вимог ст. 75 ГПК України не потребують доказування при розгляді справи №913/329/18.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання на лежним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутно сті конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обов`язковість договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно із частиною 2 даної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанова Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц).

Як правильно зазначив суд першої інстанції, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

При цьому, зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з винесенням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Як вже зазначалося, позивачем нараховані 3% річних за загальний період з 29.01.2009 31.01.2017 в сумі 10 051, 68 грн. 68 коп.

Колегія суддів перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних за загальний період з 29.01.2009 по 31.01.2017, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що при розрахунку були допущені помилки, а саме : позивачем невірно визначено загальну кількість днів прострочення, так як замість 2925 днів зазначено 2922 дні, у зв`язку з чим правильна сума 3% річних за загальний період з 29.01.2009 по 31.01.2017 складає 10 085, 60 грн.

Разом з цим, право збільшення позовних вимог відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України належить виключно позивачу, а тому місцевий господарський суд цілком правомірно розглянув вимоги позивача про стягнення 3% річних за договором в розмірі 10 051 грн. 68 коп. та задовольнив позов у вказаній частині.

Крім того, як вже зазначалось, позивачем нараховані інфляційні втрати за період з 29.01.2009 по 31.01.2017.

Як правильно зазначив господарський суд першої інстанції, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України Про індексацію грошових доходів населення індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України Про інформацію є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Колегія суддів, перевіривши наданий позивачем розрахунок за загальний період з 29.01.2009 по 31.01.2017, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що при розрахунку були допущені арифметичні помилки, так як сума інфляційних нарахувань за загальний період з лютого 2009 по січень 2017 складає 64 581, 54 грн.

Разом з цим, право збільшення позовних вимог відповідно до Господарського процесуального кодексу України належить виключно позивачу, а тому місцевий господарський суд цілком правомірно розглянув вимоги позивача про стягнення інфляційних нарахувань за договором в розмірі 45 674, 46 грн. та задовольнив позов у вказаній частині.

Відповідач в апеляційній скарзі стверджує, що з урахуванням наявності рішення у справі № 916/1912/17, яке набрало законної сили, суд першої інстанції при розгляді справи мав відмовити у відкритті провадження за позовом ТОВ Компанія Ніко-Тайс про стягнення з ФГ Віктор 3% річних та інфляційних втрат на підставі договору купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 05.02.2008 № 01-01-08 та угоди про заміну кредитора у зобов`язанні від 02.07.2012 № 326/07-12, а не повторно нараховувати 3% річних та інфляційні втрати за аналогічний період.

Однак колегія суддів вважає таке твердження необґрунтованим, зважаючи на таке.

Як вбачається зі змісту рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2017 у справі №916/1912/17, зазначеним судовим актом стягнуто, серед іншого, 3% річних у розмірі 533,70 грн. які було нараховано на основну заборгованість по договору купівлі-продажу №01-01-08 від 05.02.2008 (без дооцінки вартості товару) в розмірі 433963,29 грн. періодом нарахування є період з 16.11.2008 по 30.11.2008.

Окрім цього даним судовим актом стягнуто інфляційні втрати в розмірі 9113,23 грн., які також було нараховано на основну заборгованість по договору купівлі-продажу №01-01-08 від 05.02.2008 (без дооцінки вартості товару) в розмірі 433963,29 грн. Періодом нарахування є грудень 2008 року.

Разом з цим, в рамках даної справи №913/329/18 позивач - ТОВ «Ніко-Тайс» просить стягнути з відповідача - з ФГ «Віктор» 3% річних в сумі 10051,68 грн та інфляційних втрат в сумі 45674,46 грн. за зовсім інший період - з 29.01.2009 31.01.2017.

Крім того, базою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат у справі №913/329/18 є заборгованість за договором купівлі-продажу №01-01-08 від 05.02.2008 у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці) в розмірі 41 980 грн. 20 коп., розрахованого на суму платежу 80 000 грн., здійсненого 29.01.2009.

Базою для нарахування 3% річних та інфляційні втрат у справі №916/1912/17 є зовсім інша заборгованість - основна заборгованість по договору купівлі-продажу №01-01-08 від 05.02.2008 (без дооцінки вартості товару) в розмірі 433963,29 грн.

Крім того, слід зазначити, що згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже у разі, якщо предметом грошового зобов`язання за договором є грошові кошти, визначені у доларах США, то втрати від знецінення національної валюти вважаються відновленими шляхом застосування еквіваленту іноземної валюти за курсом, встановленим НБУ на час вирішення справи про стягнення боргу.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2019 року по справі № 638/10417/15-ц, провадження № 61-21851св18.

При цьому слід зазначити, що така правова позиція передбачає отримання позивачем курсової різниці між іноземною та національною валютою за весь період нарахування інфляційних втрат, чого не відбулося у правовідносинах ТОВ «Ніко-Тайс» з ФГ «Віктор» в рамках справи №916/1912/17 та справи №913/329/18.

Так, рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2017 у справі №916/1912/17стягнуто заборгованість у розмірі 41 980 грн. 20 коп. у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці) по договору купівлі-продажу №01-01-08 від 05.02.2008 , яка виникла за період з 05.02.2008 (дати підписання договору купівлі-продажу №01-01-08) по 29.01.2009 (дати проведення оплати товару).

Дана заборгованість розраховувалась за формулою та таблицею, наведеною у заяві ТОВ «Ніко-Тайс» про збільшення позовних вимог у справі №916/1912/17 копія якої міститься в матеріалах справи №913/329/18 (том І, а.с. 25-28) та у самому рішенні Господарського суду Одеської області від 29.09.2017 у справі №916/1912/17, а саме: S= ((A1/A2*B)-B, де:

S- ціна на момент сплати;

В- ціна на момент підписання;

А2 курс (НБУ) долара США до гривні на день підписання договору;

А1 курс (НБУ) долара США до гривні на день перерахування грошей.

У таблиці наведені такі показники:

Курс (НБУ) долара США до гривні на день підписання договору (А1) 5.05 грн./дол. США;

Курс (НБУ) долара США до гривні на день оплати (А1) 7.70 грн./дол. США;

Дата проведення оплати товару 29.01.2009;

Курсова різниця 41980,20 грн.

Отже, періодом, за який рішенням Господарського суду Одеської області від 29.09.2017 у справі №916/1912/17 було стягнуто заборгованість у розмірі 41 980, 20 грн. вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці) по договору купівлі-продажу №01-01-08 від 05.02.2008, є період з 05.02.2008 (дати підписання договору купівлі-продажу №01-01-08) по 29.01.2009.

Таким чином, період стягнення заборгованості у розмірі 41 980, 20 грн. вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці) в рамках справи №916/1912/17 (з 05.02.2008 по 29.01.2009) жодним чином не охоплює періоду стягнення 3% та інфляційних втрат в рамках даної справи №913/329/18 (з 29.01.2009 31.01.2017) .

Отже втрати ТОВ «Ніко-Тайс» від знецінення національної валюти за період з 29.01.2009 31.01.2017 (справа № 913/329/18 ) не могли бути відновлені в рамках справи 916/1912/17 шляхом застосування еквіваленту іноземної валюти за курсом НБУ за зовсім інший період часу - з 05.02.2008 по 29.01.2009.

Таким чином, у суду першої інстанції у даній справі №913/329/18 були відсутні підстави для відмови у відкритті провадження за позовом ТОВ Компанія Ніко-Тайс про стягнення з ФГ Віктор 3% річних та інфляційних втрат на підставі договору купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 05.02.2008 № 01-01-08 та угоди про заміну кредитора у зобов`язанні від 02.07.2012 № 326/07-12.

Відповідач в апеляційній скарзі також посилається на те, що одночасно з позовом у справі №913/329/18, провадження по якому було відкрито 06.07.2018, в провадженні господарського суду перебували справи №913/330/18 та №913/328/18 між тими ж сторонами з однакових підстав, тоді як відповідно до пункту 3 частини 1 статті 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Однак колегія суддів вважає такі посилання безпідставними, зважаючи на таке.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Предметом позову у справі №913/330/18 є стягнення з відповідача курсової різниці за договором №01-01-08 від 05.02.2008, яка нарахована на наступні платежі: 19.12.2008 ( в сумі 47849,13 грн.); 22.12.2008 (в сумі 80000 грн.); 26.12.2008 (в сумі 50000 грн.); 29.12.2008 (в сумі 70000 грн.).

Предметом же позову у даній справі №913/329/18 є стягнення 3% річних в сумі 10051,68 грн та інфляційних втрат в сумі 45674грн., нарахованих на суму заборгованості за договором купівлі-продажу №01-01-08 від 05.02.2008 у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці) в розмірі 41 980 грн. 20 коп., розрахованого на суму платежу 80 000 грн., здійсненого 29.01.2009. Нараховує позивач вказані суми 3% річних та інфляційних втрат за період з 29.01.2009 31.01.2017.

Отже, позовні вимоги у вказаних справах є різними, оскільки у справі №913/330/18 стягується курсова різниця, нарахована на певні платежі, тоді як у справі №913/329/18 стягуються зовсім інші за своєю правовою природою види стягнення - 3% річних та інфляційних втрат, які, до того ж, нараховані на платіж від 29.01.2009 (в сумі 80000 грн.), який не стосується справи №913/330/18.

Предметом позову у справі №913/328/18 було стягнення пені та штрафу, нарахованих за несвоєчасну оплату ФГ Віктор курсової різниці у розмірі 41980,20 грн., тоді як у справі №913/329/18 предметом спору є стегнення інших за своєю природою сум - 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на дану курсову різницю.

Отже справи №913/330/18, №913/328/18 та №913/329/18 різняться за предметом та підставами позову, у зв`язку з чим підстави для залишення позову без розгляду в порядку пункту 3 частини 1 статті 226 ГПК України у суду першої інстанції були відсутні.

Також колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції щодо наявності достатніх правових підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., зважаючи на таке

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до чачтини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з частиною 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Позивач в підтвердження понесених витрат на оплату послуг адвоката надав суду першої інстанції копію договору №31-05-2014 від 31.05.2017 про надання адвокатських послуг (правової допомоги), акти прийому здачі документів від 31.05.2017, від 18.06.2018, а також акт здачі приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 02.07.2018.

Також позивачем надано до суду платіжне доручення №488 від 28.12.2017 на суму 5000 грн. 00 коп., за яким позивач оплатив вартість правової допомоги на виконання договору про надання правової допомоги №31-05-2017 від 31.05.2017.

Крім того, позивачем до заяви про збільшення позовних вимог додано копію додаткової угоди №1 від 05.07.2018 до договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) №31-05-2017 від 31.05.2017, відповідно до якого сторони домовились, що вартість виконання передбачених Договором комплексу правових послуг та робіт визначаються в актах здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) щодо надання адвокатських послуг, виходячи з того, що вартість однієї години роботи виконавця (адвоката) складає 200 грн. (включаючи всі витрати (поштові, комісійні, банківські, транспортні, тощо) по підготовці матеріалів у відповідності до п. 1.1. Договору) та участь у судовому засіданні (за необхідності та при можливості), вартість участі у котрому складає 300 грн.

Згідно п. 2 вказаної додаткової угоди сторони погодили внести зміни до акту здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 02.07.2018 та встановили, що виконавець передає, а замовник приймає наступні послуги:

- надання консультації з питань практичного застосування норм цивільного, господарського та господарсько-процесуального законодавства щодо аналізу правовідносин між Замовником та ФГ Віктор, які виникли на підставі Договору №01-01-08 від 05.02.2018 купівлі продажу товару на умовах відстрочення платежу та Угоди №326/07-12 від 02.07.2012 про заміну кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України (5 год.), складає - 1000 грн.;

- надання замовникові правової допомоги щодо урегулюванні та законного вирішення питання майнового характеру із ФГ Віктор, які виникли на підставі Договору №01-01-08 купівлі продажу товару на умовах відстрочення платежу від 05.02.2018 та Угоди №326/07-12 про заміну кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України від 02.07.2012 (4 год.), складає - 800 грн.;

- надання замовникові правової допомоги щодо урегулюванні та законного вирішення питання майнового характеру із ФГ Віктор, які виникли на підставі Договору №01-01-08 купівлі продажу товару на умовах відстрочення платежу від 05.02.2018 та Угоди №326/07-12 про заміну кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України від 02.07.2012 (3 год.), складає - 600 грн.;

- надання усних та письмових консультацій, правових висновків, довідок із правових питань, що виникають у діяльності замовника, пов`язаної із порушенням ФГ Віктор умов проведення розрахунків за отриманий товар на підставі договору №01-01-08 купівлі продажу товару на умовах відстрочення платежу від 05.02.2008 та Угоди №326/07-12 про заміну кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 02.07.2012 (4 год.), складає - 800 грн.;

- здійснення аналізу та дослідження переданих матеріалів, що стосуються даного спору (2 год.), складає - 400 грн.;

- здійснення нарахування 3% річних та інфляційних втрат (2 год.), складає - 400 грн.;

- організація, підготування та проведення позовної роботи за матеріалами, що були надані замовником (5 год.), складає - 1000 грн.

Отже вимоги позивача про стягнення 5000, 00 грн. витрат на надання правової допомоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому відповідачем не надано доказів на спростування факту понесення позивачем 5000, 00 грн. витрат на надання правової допомоги і в апеляційній скарзі не наведено жодних доводів з цього приводу.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Оскільки апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням положень статті 129 ГПК України, здійснені ним судові витрати за апеляційною скаргою відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 129, 270, пунктом 1 частини 1 статті 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Луганської області від 06 вересня 2019 року у справі № 913/329/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 07.06.2019.

Головуючий суддя Н.М. Пелипенко

Суддя С.В. Барбашова

Суддя О.Є. Медуниця