ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
11.06.2019р. Справа № 905/1976/16
за позовом: Публічного акціонерного товариства Банк Національний кредит в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації
до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю Красносільське
про стягнення 11009281,52 грн.
Публічне акціонерне товариство Банк Національний кредит в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука В.В. м. Київ звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Красносільське с. Красне Бахмутського району Донецької області про стягнення 11009281,52грн.
На виконання вказаного рішення були видані накази господарського суду Донецької області від 14.09.2016.

Згідно з ч.1 ст. 232 ГПК України судовими рішеннями є ухвали; рішення; постанови; судові накази.
За приписами ст.245 ГПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності, суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про роз`яснення рішення. Про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.
При цьому, відповідно до статті 245 ГПК України роз`яснення судового рішення - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання.
У пункті 10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» вказано, що відповідно до вимог статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення або зміст наказу є незрозумілими, державний виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення такого рішення чи змісту документа.
Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд відмовляє в роз`ясненні рішення.
Здійснюючи роз`яснення судового рішення у справі, суд тим самим усуває неясності цього судового рішення, опираючись на норми законодавства та фактичні обставини справи, які були застосовані судом при винесенні такого рішення.
Як встановлено судом, стягувачем за наказом господарського суду Донецької області від 14.09.2016 у справі №905/1976/16 є Публічне акціонерне товариство Банк Національний кредит в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука В.В. м. Київ.

Відповідно до ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Статтею 80 Цивільного кодексу України визначено, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.
За приписами ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.
За приписами ч.1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.
При цьому, порядок ліквідації банку, тобто процедури припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства визначено положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Так, метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків (ч.2 ст.1 Закону).
Згідно з ч.1 ст.44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність".
Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює, зокрема, здійснює повноваження органів управління банку (ч.1 ст.48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).
Разом з цим, ч.3 ст.48 Закону встановлено, що усі або частина повноважень Фонду, визначені цим Законом, можуть бути делеговані одній або кільком уповноваженим особам Фонду.
За приписами п.17 ч.1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №159 від 28.08.2015р. вирішено призначити уповноваженою особою Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Національний кредит» Палармарчука В.В. та делегувати йому повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Національний кредит» визначені статтями 37 та 38, частинами першою та другою статті 48 Закону.
Тобто, фактично на момент звернення до суду та винесення по справі №905/1976/16 рішення по суті, Палармарчук В.В. здійснював повноваження органів управління банку, а саме діяв від імені та в інтересах юридичної особи Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит».
Отже, виконання рішення господарського суду Донецької області від 30.08.2016р. у справі 905/1976/16 підлягає саме на користь Публічного акціонерного товариства Банк Національний кредит, тобто на користь юридичної особи, яка перебуває в процесі ліквідації.
Керуючись ст.ст. 232, 234, 235,245 ГПК України, господарський суд, -
Ухвала складена та підписана 11.06.2019 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена у Східний апеляційний господарський суд в порядку, передбаченому розділом IV ГПК України.

Суддя О.В. Чернова