ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"12" червня 2019 р.Справа № 5023/9521/11

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Усатого В.О.

розглянувши справу

за заявою ФОП Стеценко Сергій Володимирович, м. Харків
до ФОП Стеценко Сергій Володимирович , м. Харків
про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Харківської області від 12.12.2011 р. ФОП Стеценко С.В. визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.04.2017 р. ліквідатором ФОП Стеценко С.В. призначено арбітражного керуючого Кошовського С.В.

До суду від ліквідатора Кошовського С.В. надійшла заява (вх. № 14354 від 11.06.2019 р.) про вжиття заходів щодо забезпечення вимог кредиторів, в якій він просить заборонити ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) відчужувати у будь-який спосіб нежитлові приміщення 1-го поверху № 2-1-:-2-12 в літ. «А-5» загальною площею 162,6 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про заборону відчуження зазначеного майна.

В обґрунтування своєї заяви про забезпечення вимог кредиторів ліквідатор посилається на те, що, у зв`язку з визнанням правочину щодо відчуження майна недійсним, ним подано до суду віндикаційний позов про повернення майна з чужого незаконного володіння. У випадку задоволення позовних вимог, виконання рішення буде неможливим у разі відчуження майна відповідачем. Тобто, у даному випадку, невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Розглянувши зазначену заяву, суд зазначає наступне.

Ухвалою суду від 11.04.2019 визнано недійсними результати аукціону, проведеного 16.01.2012 Товарною біржею «Всеукраїнський торгівельний центр», з продажу майна банкрута, оформленого протоколом № 2 від 16.01.2012; визнано недійсним договір купівлі-продажу майна банкрута, укладений між ліквідатором ФОП Стеценко С.В . арбітражним керуючим Фоміним Г.В. та переможцем аукціону ОСОБА_4 та посвідчений 16.02.2012 ПН ХМНО Гуревічовим О.М. за реєстровим № 99.

Ухвалила набрала законної сили.

Таким чином, судовим рішенням встановлено незаконність відчуження майна банкрута (вибуття майна з його власності).

Ліквідатором до суду подано заяву (вх. № 14358 від 11.06.2019 р.) про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (в межах справи про банкрутство) стосовно майна банкрута: нежитлові приміщення 1-го поверху № 2-1-:-2-12 в літ. «А-5» загальною площею 162,6 кв. м., що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 10.

Зокрема, вимога пред`являється до особи, яка на цей час зареєстрована власником спірного майна - ОСОБА_3 .

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон) господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників провадження у справі про банкрутство чи за своєю ініціативою вживати заходів щодо забезпечення вимог кредиторів.

Статтею 136 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваний прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії.

У пункті 73 Постанови Пленуму Верховного Суду України №15 від 18.12.2009 р. «Про судову практику в справах про банкрутство» зазначено, що господарський суд має право вжити заходів щодо забезпечення вимог кредиторів, у тому числі передбачених статтею 67 ГПК України (у старій редакції).

При цьому, положення ГПК України про забезпечення позову застосовуються у справі про банкрутство з урахуванням вимог п. 6 ст. 12 ГПК України, що визначає особливості провадження у справі про банкрутство як окремої форми судового процесу.

Отже, приймаючи ухвалу про заборону відповідачу та/або іншим особам вчиняти певні дії, господарський суд повинен визначитись як з предметом спору у співвідношенні з певними заходами забезпечення позову, які вимагається до застосування, і певними діями, які вимагається заборонити вчиняти, так і з доцільністю та обґрунтованістю вжиття таких заходів.

З метою захисту прав та інтересів кредиторів, а також збереження майнових активів боржника, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вправі вжити заходи щодо забезпечення вимог кредиторів, передбачені загальними положеннями відповідних норм ГПК України, а також інші заходи, застосування яких, за переконанням суду, є необхідним у конкретному випадку, з урахуванням спеціальних норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

У п. 1 Постанови Пленуму ВГСУ №16 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» зазначено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п. 3 зазначеної Постанови Пленуму ВГСУ адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається; оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії; обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Виходячи з обставин справи, у випадку задоволення заяви ліквідатора, рішення про витребування майна буде стосуватися виключно ОСОБА_3 , тобто особи, до якої пред`явлено вимогу саме у зв`язку з тим, що вона на теперішній час зареєстрована власником майна.

У той же час, у випадку відчуження майна на користь будь-якої іншої особи (для чого на цей час у відповідача не існує будь-яких обмежень), рішення суду виконати буде неможливо, оскільки відповідач перестане бути фактичним володільцем (зареєстрованим власником) спірного майна, а рішення суду не буде стосуватися прав та обов`язків наступного набувача майна.

За таких обставин захист прав банкрута щодо повернення майна з чужого незаконного володіння буде можливим виключно шляхом подання іншого індикаційного позову вже до наступного володільця (зареєстрованого власника), що затягне ліквідаційну процедуру, створить інші негативні наслідки, порушуватиме права боржника та кредиторів у справі.

Суд зазначає, що, враховуючи обставини спору, заходи забезпечення у вигляді заборони відчужувати майно жодним чином не позбавлять, не перешкоджатимуть та не порушуватимуть права ОСОБА_3 на вільне володіння та користування майном, та спрямована виключно на забезпечення можливості реального виконання судового рішення (у разі задоволення позовних вимог), створюючи для цього об`єктивні умови.

Таким чином, для забезпечення можливості реального виконання рішення суду (у разі його прийняття) необхідно забезпечити незмінність зареєстрованого власника (фактичного володільця) майна.

За таких обставин, запропоновані заходи є повністю об`єктивними, обґрунтованими, розумними, співмірними та адекватними предмету спору, оскільки не порушуватимуть відповідних прав та інтересів відповідача, при цьому забезпечать реальну можливість виконання рішення суду.

Таким чином, судом здійснено оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу.

Судом враховано, що основною метою провадження у справі про банкрутство є відновлення платоспроможності боржника та задоволення вимог сукупного кола його кредиторів, яке передбачає послідовне виконання сторонами та учасниками процесу, арбітражним керуючим обов`язків, що визначені та передбачені положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Отже, для забезпечення можливості реального виконання рішення суду (у разі його прийняття), враховуючи співмірність заходів забезпечення, суд вважає доводи заявника обґрунтованими та вважає необхідним застосувати заходи забезпечення вимог кредиторів стосовно зазначеного майна.

Керуючись ст. 12, 136, 137 ГПК України, ст. 5, 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд

УХВАЛИВ:

Заборонити ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) відчужувати у будь-який спосіб нежитлові приміщення 1-го поверху № 2 1 :-2-12 в літ. «А-5» загальною площею 162,6 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про заборону відчуження зазначеного майна.

Ухвалу направити ліквідатору та Департаменту реєстрації Харківської міської ради (61200, м. Харків, пл. Конституції, буд. 7) для виконання.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її підписання.

Суддя Усатий В.О.