ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/342/19

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Г.С.Граматик

за участю представників:

від позивача Оляш О.Ю.,

від відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства Одесаобленерго до Комунального підприємства Житлово-комунальний сервіс Фонтанський про стягнення заборгованості в загальній сумі 873527,75 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Одесаобленерго звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального підприємства Житлово-комунальний сервіс Фонтанський про стягнення заборгованості за спожиту активну електричну енергію в загальній сумі 923527,75 грн., у т.ч.: основного боргу 847987,43 грн., пені 58945,86 грн., 3% річних 4912,16 грн., інфляційних втрат 11682,30 грн., посилаючись на наступне.

Між ВАТ ЕК Одесаобленерго (правонаступником якого є ПАТ ЕК Одесаобленерго, нове найменування АТ Одесаобленерго) та КП Житлово-комунальний сервіс Фонтанський було укладено договір про постачання електричної енергії за № 4075 від 14.09.2007 р., за умовами якого АТ Одесаобленерго продає електричну енергію КП ЖКС Фонтанський для забезпечення потреб електроустановок останнього з приєднаною потужністю, величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені додатком Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії, а відповідач оплачує АТ Одесаобленерго вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Як вказує позивач, згідно п. 9.4. договору останній набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2007 р. В подальшому договір було пролонговано до 31.12.2018 р.

П. 2.3.1., 2.3.3. договору встановлено обов`язки споживача виконувати умови цього договору; оплачувати позивачу вартість електричної енергії згідно з умовами додатків Порядок розрахунків та Графік зняття показів засобі обліку електричної енергії.

Відповідно до пунктів 1, 2 додатку № 2 Графік зняття показів засобі обліку електричної енергії до договору покази засобів обліку, відповідно до Додатку Перелік об`єктів Споживача, фіксуються 11 числа кожного місяця. Споживач зобов`язаний самостійно здійснити зняття показів розрахункових засобів обліку, оформити Акт про обсяги спожитої електричної енергії у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, і в перший день наступного розрахункового періоду надати нарочно постачальнику.

Згідно п. 4 додатку № 5 Порядок розрахунків до договору обсяг фактично спожитої за розрахунковий період електричної енергії, з урахуванням розрахункової величини втрат на ділянці мережі від місця встановлення засобів обліку до межі балансової належності електромереж, визначається за Актом про обсяги спожитої електроенергії за показами розрахункових засобів обліку, знятих відповідно до графіка зняття показів. Розмір коштів, які має оплатити споживач за спожиту в розрахунковому періоді електричну енергію визначається на підставі поданого споживачем Акта про обсяги спожитої електроенергії як сума добутків рівнів тарифу відповідного класу, який діяв на кінець розрахункового періоду на обсяг спожитої в розрахунковому періоді електроенергії (п. 5 додатку № 5 Порядок розрахунків до договору).

Як стверджує позивач, за період з жовтня 2018 року по грудень 2018 року КП ЖКС Фонтанський було спожито 902234,00 кВт.год електричної енергії на суму 1251344,36 грн., що підтверджується актами приймання-передавання наданих послуг, рахунками-фактурами на оплату вартості спожитої електричної енергії, які були отримані представником відповідача, про що свідчить підпис останнього в рахунках.

Наразі позивач посилається на абз. 2 п. 2 додатку № 5 Порядок розрахунків до договору, згідно якого оплата рахунків за активну електроенергію, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, нарахувань по протоколах порушень при користування електричною енергією, рахунків за перетікання реактивної енергії, пеня, індекс інфляції, 3% річних та інші платежі, згідно з умовами цього договору, здійснюються споживачем самостійно на протязі 10 операційних днів з дня отримання рахунку.

Проте, як вказує позивач, заборгованість за спожиту активну електричну енергію у період з жовтня 2018 р. по грудень 2018 р. відповідачем оплачена лише частково у розмірі 403356,93 грн., а тому неналежне виконання вищевказаних умов договору у частині своєчасного проведення розрахунків за договором про постачання електричної енергії призвело до виникнення у КП ЖКС Фонтанський заборгованості за спожиту активну електричну енергію у період з жовтня 2018 р. по грудень 2018 р. включно у розмірі 847987,43 грн.

Крім того, позивач посилається на положення п. 4.2.1 договору, згідно якого за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3, 2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком Порядок розрахунків, споживач сплачує постачальнику електричної енергії пеню у розмірі 0,5%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Також позивач вказує, що за положеннями п. 7 додатку № 5 Порядок розрахунків до договору у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним порядком платежів постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені, а сума боргу повинна бути сплачена з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних.

Відповідно до вказаних положень договору та ст. 549 ЦК України позивачем здійснено нарахування відповідачу пені за порушення термінів проведення оплат за спожиту активну електричну енергію у період з 02.11.2018 р. по 24.01.2019 р. в розмірі 58945,86 грн.

Поряд з цим, враховуючи те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання по оплаті вартості спожитої активної електроенергії, позивач вважає, що згідно зі ст. 625 ЦК України сума боргу за спожиту активну електричну енергію підлягає індексації і відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми. Так, за розрахунком позивача, в результаті порушення термінів сплати заборгованості за спожиту активну електричну енергію в період з 02.11.2018 р. по 24.01.2019 р. 3% річних склали в сумі 4912,16 грн. Крім того, позивач вказує, що відповідач зобов`язаний сплатити АТ Одесаобленерго суму нарахувань із застосуванням індексу інфляції за порушення зобов`язання щодо сплати заборгованості за спожиту активну електричну енергію в період з жовтня 2018 р. по грудень 2018 р., що складають 11682,30 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.02.2019 р. позовну заяву АТ Одесаобленерго прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/342/19 за правилами загального позовного провадження, при цьому підготовче засідання з викликом учасників справи призначено на 11.03.2019 р.

01.04.2019 р. відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Так, відповідач вказує, що 14.09.2007 року між Комунальним підприємством Житлово-комунальний сервіс Фонтанський та Відкритим акціонерним товариством Енергопостачальна компанія Одесаобленерго (правонаступником якого є Акціонерне товариство Одесаобленерго) укладено договір про постачання електричної енергії № 4075, за яким КП ЖКС Фонтанський закуповувало електричну енергію у АТ Одесаобленерго до 2016 року. Як зазначає позивач, 25.12.2015 року прийнято Закон України Про публічні закупівлі, відповідно до п. 9 ч. 1 якого замовники - органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про публічні закупівлі цей закон застосовується: до замовників, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень; до замовників, які здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 1 мільйон гривень, а робіт - 5 мільйонів гривень. За ствердженнями відповідача, відповідно до п. 1.3. Статуту КП ЖКС Фонтанський засновником підприємства є Одеська міська рада, а обсяги закупівель електричної енергії перевищують 200 тисяч гривень. Відповідно до абзацу 2 п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про публічні закупівлі, закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 1 серпня 2016 року - для всіх замовників. Таким чином, як зазначає відповідач, враховуючи, що предмет закупівлі перевищує суму 200 тисяч гривень, прийняття Закону України Про публічні закупівлі стало обставиною, яка зробила неможливим виконання зобов`язань за договором № 4075 від 14.09.2007 року зі сторони КП ЖКС Фонтанський з 1 серпня 2016 року. Наразі відповідач зауважив, що враховуючи вимоги Закону України Про публічні закупівлі, КП ЖКС Фонтанський проведено публічні закупівлі на підставі яких, між позивачем та відповідачем укладено договір про закупівлі товару за бюджетні кошти № 0-18 від 22.01.2018 року на постачання Енергії електричної на 2018 рік. Як вказує відповідач, відповідно до таблиці № 1 вказаної в п. 2 додатку № 2 до договору № 0-18 від 22.01.2018 р. у стовпчику шифр рахунки-фактури учасника за спожиту електроенергію, зокрема, є № 4075/1. Водночас, як вказує відповідач, шифр рахунку-фактури № 4075/1, за яким сплачувалось за договором № 0-18 від 22.01.2018 р., збігається із шифром рахунку-фактури № 4075/1, за яким сплачувалось за договором № 4075 від 14.09.2017 р. Так, відповідач вважає, що збіг шифру рахунків-фактур за всіма договорами пояснюється тим, що за своїм внутрішнім обліком АТ Одесаобленерго обліковує відповідача за договором № 4075 від 14.09.2017 р. та при укладенні нових договорів висуває умову, що шифр рахунку-фактури не повинен змінюватись. Як зазначає відповідач, рахунки-фактури №4075/1 надавались відповідачу для сплати за поставлену енергію електричну за: договором № 4075 від 14.09.2007 року у період до 31.12.2015 року; договором № 0-18 від 22.01.2018 року у період з 01.01.2018 року. Таким чином, позов про стягнення заборгованості за договором № 4075 від 14.09.2007 року та розрахунки заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат, надані позивачем, є безпідставними. Крім того, відповідач вказує, що під час виконання договору № 0-18 від 22.0l.2018 року у КП ЖКС Фонтанський виникали прострочки зі сплати грошових коштів за поставлену електроенергію у зв`язку з особливостями господарської діяльності, яку веде КП ЖКС Фонтанський, а саме з надання побутових послуг з управління багатоквартирними будинками.

Відповідно до таблиці п. 5 додатку № 2 до договору № 0-18 від 22.01.2018 року відповідач має сплачувати грошові кошти протягом 10 днів з дня отримання рахунків факту. Водночас, як вказує відповідач, КП ЖКС Фонтанський пред`являє рахунки за надані послуги, у тому числі за спожиту електроенергію, споживачам побутових послуг тільки на наступний місяць після отримання рахунків від позивача, а сплата за ними залежить від платоспроможності та фінансового стану населення та в середньому складає 30-60 днів, а вільних коштів, за рахунок яких відповідач міг би вчасно сплачувати позивачу за договором № 0-18 від 22.01.2018 р. у відповідача не має.

При цьому відповідач зазначає, що відповідно до звіту про фінансовий результат 2018 рік та балансу станом на 31.12.2018 р. КП ЖКС Фонтанський має збитки. Наразі відповідач, посилаючись на ст. 233 ГК України, вказує, що враховуючи важливу соціальну роль та скрутне фінансове становище КП ЖКС Фонтанський, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором № 0-18від 22.01.2018 р. підлягає зменшенню.

03.04.2019 р. представником позивача була подана до суду заява про зменшення позовних вимог у зв`язку з частковою сплатою відповідачем заборгованості за спожиту активну електричну енергію. Так, відповідно до вказаної заяви позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиту активну електричну енергію в загальній сумі 873527,75 грн., у т.ч.: основного боргу 797987,43 грн., пені 58945,86 грн., 3% річних 4912,16 грн., інфляційних втрат 11682,30 грн.

18.04.2019 р. представником позивача було подано до суду відповідь на відзив. Так, позивач вказує, що відповідач зазначає, що КП ЖКС Фонтанський проведено публічні закупівлі на підставі яких, між позивачем та відповідачем укладено договір про закупівлі товару за бюджетні кошти № 0-18 від 22.01.2018 року на постачання Електричної енергії на 2018 рік, однак відповідач не надав до суду жодного підтвердження щодо припинення дії договору № 4075 від 14.09.2007 р. Більш того,як стверджує позивач, доводи відповідача спростовуються навіть самим договором про закупівлю товару за бюджетні кошти № 0-18 від 03 від 22.01.2018 р., пунктом 11.2 якого прямо передбачено, що особливості взаємовідносин сторін у відповідності до ПКЕЕ регулюються договором про постачання електричної енергії № 4075 від 14.09.2007 року. Згідно п. 9.4. договору останній набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2007 р. Договір вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Наразі позивач зазначає, що відповідач не звертався до позивача з заявою про припинення дії договору № 4075 від 14.09.2007 р. та з урахуванням приписів п. 9.4. договору дію договору було пролонговано до 31.12.2018 р.

Щодо зменшення розміру штрафних санкцій позивач вказує, що відповідно до положень пункту 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Так, позивач зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин АТ Одесаобленерго було ліцензіатом з постачання електричної енергії в Одеській області. Купівля електричної енергії енергопостачальною компанією здійснюється у оптового постачальника електричної енергії - Державного підприємства Енергоринок. Водночас, як вказує позивач, у зв`язку з несвоєчасною оплатою відповідачем заборгованості за спожиту електричну енергію, АТ Одесаобленерго змушено було здійснювати закупівлю електричної енергії у ДП Енергоринок за власні кошти. Таким чином, як стверджує позивач, АТ Одесаобленерго понесло збитки, розмір яких дорівнює вартості неоплаченої споживачем електричної енергії. Як зазначає позивач, відпуск електричної енергії є постійним і безперервним збалансуванням виробництва і споживання електроенергії, що можливо лише при умові повної та своєчасної оплати за спожиту електричну енергії, а тому функціонування енергетичної системи Одеської області повністю залежить від платоспроможності АТ Одесаобленерго. Проте, як стверджує позивач, добропорядність багатьох споживачів залишає бажати кращого, правовідносини, що склались між позивачем та відповідачем свідчать про несумлінне ставлення останнього до своїх обов`язків в частині оплати вартості спожитої електричної енергії, несвоєчасне виконання своїх зобов`язань за договором про постачання електричної енергії та ухилення від виконання рішення господарського суду Одеської області з боку відповідача ставить під загрозу стале функціонування енергетичної системи всього регіону. Вказане, як зазначає позивач, також підтверджується і тим, що за рахунок отриманих від постачання електричної енергії коштів, АТ Одесаобленерго здійснює ремонт та обслуговування електричних мереж та іншого обладнання. Наразі позивач додає, що АТ Одесаобленерго, не маючи можливості припинити постачання електричної енергії відповідачу, вимушене купувати електричну енергію у оптового постачальника - ДП Енергоринок шляхом залучення кредитних коштів, а також коштів, спрямованих на виконання інвестиційної програми з реконструкції та модернізації електричних мереж міста та області. Так, згідно акту звірки з ДП Енергоринок станом на 04.03.2019 р. заборгованість АТ Одесаобленерго перед ДП Енергоринок становить 820004886,22 грн. Таким чином, як зазначає позивач, АТ Одесаобленерго постійно несе збитки внаслідок порушення відповідачем свого зобов`язання за договором про постачання електричної енергії.

Також позивач зауважує, що у статутному капіталі АТ Одесаобленерго частка держави в особі Фонду державного майна України становить 25,0000% статутного капіталу, в свою чергу невиконання відповідачем своїх зобов`язань зі своєчасної та повної оплати спожитої електричної енергії призводить й до порушення інтересів держави в особі Фонду державного майна України. Все вищевикладене, на думку позивач, свідчить про важкий майновий стан позивача, який має бути врахований судом при вирішенні питання щодо наявності підстав для зменшення нарахованої відповідачу пені.

При цьому позивач наголошує, що прострочка виконання відповідачем зобов`язань по оплаті вартості спожитої електричної енергії носить регулярний характер, а не разовий, що вбачається з матеріалів справи та не спростовувалось відповідачем. На сьогоднішній день, як зазначає позивач, відповідач не погасив заборгованість за спожиту ним електричну енергію у грудні 2018 р., що свідчить про ухилення відповідача від сплати за спожиту електричну енергію, тому АТ Одесаобленерго з метою захисту порушених прав звернуло до господарського суду із заявленим позовом про стягнення заборгованості в примусовому порядку.

Під час підготовчого засідання 18.04.2019 р. представник позивача звернувся до суду з заявою про продовження строку підготовчого провадження, оскільки між сторонами ведуться переговори щодо мирного врегулювання спору та підписання мирової угоди.

Так, у підготовчому засіданні господарського суду 18 квітня 2019 року по справі № 916/342/19 було протокольно оголошено перерву до 16 травня 2019 року о 14 год. 45 хв. згідно ч. 5 ст. 183 ГПК України, про що під розписку повідомлено представників сторін.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.04.2019 р. у справі № 916/342/19 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.05.2019 р. закрито підготовче провадження у справі № 916/342/19 та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 03 червня 2019 р.

Під час розгляду справи по суті позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

Між Відкритим акціонерним товариством Енергопостачальна компанія Одесаобленерго, правонаступником якого є ПАТ ЕК Одесаобленерго, що перейменовано у АТ Одесаобленерго, (постачальник) та Комунальним підприємством Житлово-комунальний сервіс Фонтанський (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії № 4075 від 14.09.2007 року, відповідно до р. 1 якого позивач як постачальник електричної енергії продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені додатком № 2 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії, а відповідач як споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Точка продажу електричної енергії межа балансової належності, на якій відбувається перехід права власності на електричну енергію визначена додатком № 7 Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін між постачальником та споживачем або інша межа обумовлена окремим додатком до договору.

Пунктом 2.1 договору № 4075 від 14.09.2007 р. сторони передбачили, що під час виконання умов цього договору з питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватись чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі ПКЕЕ).

Згідно п. 2.2 договору № 4075 від 14.09.2007 р. постачальник зобов`язується виконувати умови цього договору; постачати споживачу електричну енергію як різновид товару в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 та з урахуванням умову розділу 6 до цього договору (додаток № 1 Обсяги постачання електричної енергії споживачу); згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до ПУЕ та гарантованого рівня надійності електропостачання, визначених додатком Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін; із дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами; забезпечити отримання споживачем електричної енергії на рівні дозволеної потужності для кожної з площадок вимірювання, погодженої сторонами в додатку № 2 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії; повідомляти споживача про всі зміни тарифів на електричну енергію письмово або через засоби масової інформації за п`ять днів до введення їх у дію.

Відповідно до п. 2.3 п. п. 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3 договору № 4075 від 14.09.2007 р. споживач зобов`язується виконувати умови цього договору; дотримуватися режиму споживання електричної енергії згідно з умовами розділу 5 цього договору та режиму роботи електроустановки; оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 5 Порядок розрахунків та № 2 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії.

Пунктом 4.2.1. договору № 4075 від 14.09.2007 р. зазначено, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.2.3-2.2.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 5 Порядок розрахунків, споживач сплачує постачальнику електричної енергії пеню у розмірі 0,5%, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на той період, за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремими рядком.

Відповідно до п. 5.1 договору № 4075 від 14.09.2007 р. для визначення договірних величин споживання електричної енергії на наступний рік споживач не пізніше 1 листопада поточного року надає постачальнику електричної енергії відомості про розмір очікуваного споживання електричної енергії (по формі додатку Обсяги постачання електричної енергії та потужності). У разі ненадання споживачем зазначених відомостей про розмір очікуваного обсягу споживання електричної енергії на наступний рік до 01 листопада поточного року, а також неузгодження між сторонами обсягів електричної енергії на наступний рік по формі додатку Обсяги постачання електричної енергії та потужності діючий додаток 1 на поточний рік до договору вважається продовженим на наступний рік, тобто помісячні обсяги споживання електричної енергії зазначені у діючому додатку 1 до договору є договірними величинами на наступний рік, до укладання сторонами нового додатку 1 до договору.

Згідно п. 9.1 договору № 4075 від 14.09.2007 р. додатки до цього договору є невід`ємними частинами цього договору.

За положеннями п. 9.4 договору № 4075 від 14.09.2007 р. цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31 грудня 2007 р. Договір вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Договір може бути розірвано і в інший термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному законодавством України.

15.03.2018 року між Публічним акціонерним товариством Енергопостачальна компанія Одесаобленерго (постачальник) та Комунальним підприємством Житлово-комунальний сервіс Фонтанський (споживач) було укладено додаткову угоду до договору про постачання електричної енергії № 4075 від 14.09.2007 р., згідно п. 1 якої сторони виклали додаток № 2 Графік зняття показів засобів обліку в новій редакції, що додається.

За ствердженнями позивача, останній сумлінно виконував свої обов`язки за договором, тоді як відповідач неналежно виконував умови договору про постачання електричної енергії № 4075 від 14.09.2007 р. щодо здійснення оплати за спожиту активну електричну енергію.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Частиною 6 ст. 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 277 Господарського кодексу України абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Так, укладений між сторонами по справі договір, за яким позивач здійснював постачання електроенергії відповідачу, є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

В свою чергу згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як випливає зі змісту вищевказаного договору № 4075, позивач взяв на себе зобов`язання постачати споживачеві електроенергію в обсягах та з врахуванням визначених договором умов, натомість відповідач як споживач згідно з договором зобов`язався оплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії згідно з умовами додатків до договору.

Між тим відповідно до п. 1 додатку № 5 „Порядок розрахунків до договору від 14.09.2007 р. розрахунковим періодом для визначення обсягу спожитої електроенергії приймається місяць з 11 числа попереднього місяця до такого ж числа розрахункового місяця. При розрахунках за фактично спожиту електроенергію поняття розрахунковий період та календарний місяць вважати прирівняними. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії. За дату оплати приймається дата зарахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електроенергії або дата внесення споживачем готівки в касу постачальника. В примітці зазначено, що платіжні доручення або/чи інші платіжні (розрахункові) документи повинні обов`язково містити наступні реквізити: назву товару (активна, реактивна електроенергія) або вид іншого платежу (пеня, індекс інфляції, 3% річних та інші нарахування), номер і дату договору, за яким здійснюються платежі.

Згідно п. 2 додатку № 5 Порядок розрахунків до договору від 14.09.2007 р. споживач здійснює повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії за розрахунковий період один раз за фактичними показами засобів обліку електричної енергії згідно з виписаним рахунком. Оплата рахунків за активну електроенергію, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, нарахувань по протоколах порушень при користуванні електричною енергією, рахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної енергії, пеня, індекс інфляції, 3% річних та інші платежі, згідно з умовами цього договору, здійснюються споживачем самостійно на протязі 10 операційних днів з дня отримання рахунку.

Пунктом 3 додатку № 5 Порядок розрахунків до договору від 14.09.2007 р. встановлено, що обсяг фактично спожитої за розрахунковий період електричної енергії з урахуванням розрахункової величини втрат на ділянці мережі від місця встановлення засобів обліку до межі

балансової належності електромереж, визначається за Актом про обсяги спожитої електроенергії за показами розрахункових засобів обліку, знятих відповідно до графіка зняття показів. Акт про обсяги переданої субспоживачу електричної енергії узгоджується з Основним споживачем. При відсутності представника постачальника на обумовлену Графіком зняття показів засобів обліку дату, споживач самостійно проводить зняття показів розрахункових приладів обліку, оформлює Акт про обсяги спожитої електричної енергії та надає його постачальнику не пізніше наступного робочого дня. Якщо постачальник електричної енергії не отримав у зазначений термін даних про обсяги спожитої електричної енергії, визначення обсягу спожитої електричної енергії здійснюється за середньодобовим обсягом споживання за попередній розрахунковий період. Період розрахунку за середньодобовим обсягом споживання електричної енергії до отримання показів розрахункових засобів обліку має не перевищувати один місяць, після чого розрахунок обсягу спожитої електричної енергії здійснюється постачальником електричної енергії за величиною дозволеної потужності струмоприймачів та кількістю годин їх використання без подальшого перерахунку. Відновлення розрахунків за розрахунковими засобами обліку здійснюється після спільного складання акта, у якому фіксуються покази розрахункових засобів обліку електричної енергії.

Положеннями п. 4 додатку № 5 Порядок розрахунків до договору від 14.09.2007 р. передбачено, що розмір коштів, які має оплатити споживач за спожиту в розрахунковому періоді електричну енергію визначається на підставі поданого споживачем Акту про обсяги спожитої електроенергії як сума добутків рівнів тарифу відповідного класу, який діяв на кінець розрахункового періоду на обсяг спожитої в розрахунковому періоді електроенергії.

Положеннями п. 9 додатку № 5 Порядок розрахунків до договору від 14.09.2007 р. передбачено, що при несплаті споживачем відповідних платежів, передбачених цим договором, у терміни, встановлені даним додатком, постачальник письмово (телефонограмою, факсограмою або наочно) повідомляє споживача про дату і час відключення чи обмеження споживання електроенергії, згідно з затвердженим порядком.

Крім того, сторонами до договору про постачання електричної енергії від 14.09.2007 р. № 4075 було складено та підписано додаток № 2 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії.

Як з`ясовано судом, позивачем кожного місяця виставлялись відповідачу рахунки за спожиту електричну енергію, які були отримані з боку відповідача, а саме: рахунок-фактура № 4075/1 від 18.10.2018 р. за спожиту електричну енергію за жовтень 2018 р. на суму 378456,83 грн. (в т.ч. ПДВ 63076,14 грн.), який отримано споживачем 18.10.2018 р. нарочно та проставлено дату отримання, посаду та прізвище особи та засвідчено підписом; рахунок-фактура № 4075/1 від 16.11.2018 р. за спожиту електричну енергію за листопад 2018 р. на суму 419530,60 грн. (в т.ч. ПДВ 69921,77 грн.), який отримано споживачем 16.11.2018 р. нарочно та проставлено дату отримання, посаду та прізвище особи та засвідчено підписом; рахунок-фактура № 4075/1 від 22.12.2018 р. за спожиту електричну енергію за грудень 2018 р. на суму 453356,93 грн. (в т.ч. ПДВ 75559,49 грн.), який отримано споживачем 22.12.2018 р. нарочно та проставлено дату отримання, посаду та прізвище особи та засвідчено підписом.

Наразі в матеріалах справи наявні покази приладів обліку електричної енергії, що поставлялась за договором № 4075, за жовтень 2018 року, листопад 2018 року та грудень 2018 року.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отже, постачання позивачем відповідачу електроенергії та прийняття цієї електроенергії відповідачем є підставою виникнення у останнього зобов`язання оплатити спожиту електроенергією відповідно до умов договору та чинного законодавства шляхом здійснення оплати за фактичними показами засобів обліку електричної енергії згідно виставлених рахунків на оплату вартості спожитої активної електроенергії, копії яких поряд з показами приладів обліку електричної енергії наявні в матеріалах справи.

У відповідності до ст. 26 Закону України Про електроенергетику (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач, якому електрична енергія постачається енергопостачальником, що здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, зобов`язаний оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника. У разі проведення споживачем розрахунків в інших формах та/або сплати коштів на інші рахунки такі кошти не враховуються як оплата спожитої електричної енергії.

Пунктом 1.1. Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЕ України № 28 від 31.07.1996 р., передбачає, що електрична енергія (активна) - енергоносій, який виступає на ринку як товар, що відрізняється від інших товарів особливими споживчими якостями та фізико-технічними характеристиками (одночасність виробництва та споживання, неможливість складування, повернення, переадресування), які визначають необхідність регулювання та регламентації використання цього товару. Електрична енергія (реактивна) - технологічно шкідлива циркуляція електричної енергії між джерелами електропостачання та приймачами змінного електричного струму, викликана електромагнітною незбалансованістю електроустановок.

Відповідно до п.п. 1, 2 п. 8.1. Правил постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має право на отримання від споживача своєчасної оплати за електричну енергію та інших платежів відповідно до умов договору та законодавства України; на всі види забезпечення виконання зобов`язань споживачем щодо оплати договірних обсягів споживання електричної енергії у формі і видах, передбачених законодавством України.

Згідно п. 10.2. Правил споживач зобов`язаний оплачувати обсяг спожитої електричної енергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору; у встановлені договором терміни надавати постачальнику електричної енергії графіки споживання електричної енергії та величини потужності.

Відповідно до п. 2 додатку № 5 до договору Порядок розрахунків, що є невід`ємною частиною договору, споживач здійснює повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії за розрахунковий період один раз за фактичними показами засобів обліку електричної енергії згідно з виписаним рахунком. Оплата рахунків за активну електроенергію, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, нарахувань по протоколах порушень при користуванні електричною енергією, рахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної енергії, пеня, індекс інфляції, 3% річних та інші платежі, згідно з умовами цього договору, здійснюються споживачем самостійно на протязі 10 операційних днів з дня отримання рахунку.

Як встановлено судом, відповідач не здійснив повну оплату за спожиту електричну енергію за період з жовтня 2018 р. по грудень 2018 р. включно, у зв`язку з чим заборгованість відповідача за вказаний період на день розгляду справи по суті складає 797987,43 грн., наявність якої відповідачем не спростована. Доказів вчасної та повної оплати за спожиту електричну енергію за період з жовтня 2018 р. по грудень 2018 р. включно Комунальним підприємством Житлово-комунальний сервіс Фонтанський матеріали справи не містять. Адже, частиною першою, третьою статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, якими в силу ст. 73 ГПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, які мають значення для вирішення справи.

Наразі суд вважає безпідставними доводи відповідача про неможливість виконання зобов`язань за договором про постачання електричної енергії № 4075 від 14.09.2007 р. з 01 серпня 2016 р. у зв`язку з набранням чинності Закону України Про публічні закупівлі та укладенням договору № 0-18 про закупівлю товару за бюджетні кошти від 22.01.2018 р., оскільки вказаний Закон не впливає на дію договору про постачання електричної енергії № 4075 від 14.09.2007 р., а саме на його зміну або припинення, що також підтверджується змістом його преамбули. Зокрема, відповідно ст. 2 вказаного Закону він застосовується: до замовників, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень; до замовників, які здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 1 мільйон гривень, а робіт - 5 мільйонів гривень. Під час здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг, вартість яких є меншою за вартість, що встановлена в абзацах другому і третьому цієї частини, замовники повинні дотримуватися принципів здійснення публічних закупівель, установлених цим Законом, та можуть використовувати електронну систему закупівель з метою відбору постачальника товару (товарів), надавача послуги (послуг) та виконавця робіт для укладення договору. У разі здійснення закупівель товарів, робіт і послуг без використання електронної системи закупівель, за умови, що вартість предмета закупівлі дорівнює або перевищує 50 тисяч гривень та є меншою за вартість, що встановлена в абзацах другому і третьому цієї частини, замовники обов`язково оприлюднюють звіт про укладені договори в системі електронних закупівель відповідно до статті 10 цього Закону. Наразі, як вбачається з наявних в матеріалах справи банківських виписок, за постачання позивачем відповідачу електроенергії у 2018 році відповідач здійснював оплати з зазначенням призначення платежу: Оплата за акт. е/енергію за грудень 2018 р. згідно рах. № 4075/1 від 22.12.2018 р., ПДВ 16666,67 грн. Проведення процедури держзакупівлі не передбачено; Оплата за акт. е/енергію за жовтень 2018 р. згідно рах. № 4075/1 від 18.10.2018 р., ПДВ 8333,33 грн. Проведення процедури держзакупівлі не передбачено.

При цьому п. 11.2 договору № 0-18 про закупівлю товару за бюджетні кошти від 22.01.2018 р. передбачено, що особливості взаємовідносин сторін у відповідності до Правил користування електроенергією регулюються договором про постачання електричної енергії згідно додатку № 2 цього договору.

Таким чином, ствердження відповідача про неможливість виконання зобов`язань за договором про постачання електричної енергії № 4075 від 14.09.2007 р. з 01 серпня 2016 р. спростовуються також п. 11.2 договору № 0-18 про закупівлю товару за бюджетні кошти від 22.01.2018 р.

Крім того, стосовно доводів відповідача про сплив строку договору з огляду на п. 9.4 договору № 4075 від 14.09.2007 р. суд зазначає наступне. Вказані положення договору передбачають, що договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31 грудня 2007 р. Договір вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Як з`ясовано судом, жодна із сторін не зверталась з відповідною заявою про припинення дії договору № 4075 від 14.09.2007 р., у зв`язку з чим вказаний договір вважається продовженим на один рік, тобто до 31.12.2018 р.

Враховуючи те, що відповідачем не було надано належних доказів оплати за спожиту електричну енергію за період з жовтня 2018 р. по грудень 2018 р. включно за договором про постачання електричної енергії № 4075 від 14.09.2007 р. на спірну суму коштів, суд погоджується з доводами позивача про існування у відповідача невиконаного зобов`язання з оплати поставленої електричної енергії.

Наразі несплатою позивачу вищевказаної суми заборгованості за спожиту активну електроенергію за договором № 4075 від 14.09.2007 р. відповідач порушив умови вказаного договору, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України. Відтак, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заявленої до стягнення суми заборгованості в розмірі 797987,43 грн.

Так, згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

В ч. 4 ст. 26 Закону України Про електроенергетику зазначено, що споживач енергії несе відповідальність, зокрема, за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

В силу положень частини 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 231 ГК України розмір штрафних санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання, незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Так, п. 4.2.1. договору № 4075 від 14.09.2007 р. передбачено, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.2.3-2.2.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком Порядок розрахунків, споживач сплачує постачальнику електричної енергії пеню у розмірі 0,5%, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на той період, за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремими рядком.

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Згідно з частиною 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

Враховуючи те, що відповідачем не були своєчасно виконані зобов`язання за договором № 4075 щодо здійснення повної та своєчасної оплати вартості спожитої активної електроенергії за період з жовтня 2018 р. по грудень 2018 р. включно, а також те, що сторонами у п. 4.2.1 договору погоджено нарахування пені за несвоєчасну оплату платежів, на думку суду, позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню за несвоєчасну оплату вартості спожитої активної електричної енергії, виходячи з облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді прострочення. Дослідивши та перевіривши доданий позивачем до позовної заяви розрахунок суми пені в розмірі 58945,86 грн., судом встановлено, що вказаний розрахунок пені був здійснений позивачем вірно, також вказаний розрахунок відповідачем не оспорено.

Натомість відповідач у відзиві на позов просить суд зменшити нараховані суми пені, посилаючись на те, що КП ЖКС Фонтанський пред`являє рахунки за надані послуги, у тому числі за спожиту електроенергію, споживачам побутових послуг тільки на наступний місяць після отримання рахунків від позивача, а сплата за ними залежить від платоспроможності та фінансового стану населення та в середньому складає 30-60 днів, а вільних коштів, за рахунок яких відповідач міг би вчасно сплачувати позивачу за договором № 0-18 від 22.01.2018 р. у відповідача не має. При цьому відповідач зазначає, що відповідно до звіту про фінансовий результат 2018 рік та балансу станом на 31.12.2018 р. КП ЖКС Фонтанський має збитки.

Разом з тим, з урахуванням наведених відповідачем обставин, суд вважає за можливе зменшити нараховану суму пені на 10% від розрахованої позивачем.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятком, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В даній нормі під іншими учасниками господарських відносин слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами. Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Норми матеріального права, а саме ст. 233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 ЦК України встановлює, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. В чинному законодавстві України відсутній перелік таких виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Судом при цьому враховуються фактичні обставини справи та надається оцінка наявним доказам, якими заявник обґрунтовує свої заперечення.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено сторонами, відповідачем під час розгляду справи частково сплачена заявлена позивачем до стягнення сума основної заборгованості за спожиту активну електричну енергію в розмірі 50000,00 грн., про що свідчать надані позивачем до суду копії банківських виписок і це підтверджується сторонами, несплаченою залишається заборгованість у розмірі 797987,43 грн.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, враховуючи вищенаведене, зважаючи на ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором (зокрема, часткове погашення боргу в розмірі 50000,00 грн.), а також приймаючи до уваги неподання позивачем будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах, та приймаючи до уваги причини неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором № 4075 від 14.09.2007 р., а саме несвоєчасну сплату населенням спожитої ними електричної енергії, з урахуванням наявного в матеріалах справи звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2018 рік КП ЖКС Фонтанський, з якого вбачається збиткова діяльність останнього, суд доходить висновку щодо можливості зменшення розміру заявлених штрафних санкцій у вигляді пені, що підлягає до стягнення з відповідача, на 10 % від заявленої позивачем суми пені, що є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін. Крім того, на думку суду, пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення. Отже, з відповідача підлягає стягненню пеня за несвоєчасну оплату вартості спожитої активної електричної енергії у розмірі 53051,27 грн. (58945,86 грн. х 10%).

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Наразі ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В свою чергу згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що, виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі.

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати вартості спожитої активної електроенергії за спірний період, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних в розмірі 4912,16 грн., судом встановлено, що розрахунок 3% річних було здійснено позивачем вірно. Відтак, з відповідача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 4912,16 грн.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03.04.97р. N 62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення.

Зважаючи на викладене та з урахуванням наведених рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, судом було перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату вартості спожитої активної електричної енергії та встановлено, що розрахунок інфляційних нарахувань було здійснено позивачем вірно. При цьому, позивачем за наслідками розрахунку загальної суми інфляційних втрат визначено суму 11682,30 грн., тоді як загальна сума інфляційних втрат складає 11682,29 грн. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 11682,29 грн.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи надані позивачем докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства Одесаобленерго обґрунтовані частково, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, проте підлягають частковому задоволенню з огляду на зменшення судом розміру нарахованої позивачем пені та неправильного визначення загальної суми інфляційних втрат.

У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, яким в процесі розгляду справи частково було погашено заборгованість, та рішення відбулось частково на користь позивача, відповідно до ст. 129, ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, виходячи з існуючої заборгованості на день подачі позову (847987,43 грн. + 58945,86 грн. пені + 4912,16 грн. 3% річних + 11682,29 грн. інфляційних втрат) та без урахування зменшеного розміру нарахованої пені, що складають 13852,92 грн. (873527,74 грн. х 1,5%).

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов Акціонерного товариства Одесаобленерго до Комунального підприємства Житлово-комунальний сервіс Фонтанський про стягнення заборгованості в загальній сумі 873527,75 грн. задовольнити частково.

2. СТЯГНУТИ з Комунального підприємства Житлово-комунальний сервіс Фонтанський (65044, м. Одеса, Французський бульвар, 12, корп. А; ) на користь Акціонерного товариства Одесаобленерго (65031, м. Одеса, вул. Миколи Боровського, б. 28„Б; ) заборгованість за спожиту активну електричну енергію в сумі 797987/сімсот дев`яносто сім тисяч дев`ятсот вісімдесят сім/грн. 43 коп.; пеню за несвоєчасну оплату вартості спожитої активної електричної енергії в сумі 53051/п`ятдесят три тисячі п`ятдесят одна/грн. 27 коп.; 3% річних за несвоєчасну оплату вартості спожитої активної електричної енергії в сумі 4912/чотири тисячі дев`ятсот дванадцять/грн. 16 коп.; інфляційні втрати нараховані за несвоєчасну оплату вартості спожитої активної електричної енергії в сумі 11682/одинадцять тисяч шістсот вісімдесят дві/грн. 29 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 13852/тринадцять тисяч вісімсот п`ятдесят дві/грн. 92 коп.

3. В задоволенні решти частини позовних вимог Акціонерного товариства Одесаобленерго до Комунального підприємства Житлово-комунальний сервіс Фонтанський відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 13 червня 2019 р.

Суддя В.С. Петров