ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2019 р. Справа№ 910/14984/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Бовсуновська Ю.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Гарні-Строй»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 04.12.2018 (повний текст рішення складено 13.12.2018)

у справі № 910/14984/18 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

«Спецбудконструкція»

до Приватного підприємства «Гарні-Строй»

про стягнення боргу, неустойки, ціна позову 390 964,80 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецбудконструкція» (далі - ТОВ «Спецбудконструкція», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «Гарні-Строй» (далі - ПП «Гарні-Строй», відповідач) про стягнення боргу та неустойки (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог). В обґрунтування своїх вимог зазначило, що всупереч умов укладеного між сторонами Договору субпідряду № 18-028П від 16.04.2018 відповідач після одержання попередньої оплати в розмірі 342 094,20 грн. в установлений строк до 04.07.2018 роботи не виконав, відтак просило стягнути з відповідача 342 094, 20 грн. суми авансового платежу та 48 870, 60 грн. штрафу за порушення строків виконання робіт на підставі п. 9.5 Договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 у справі №910/14984/18 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецбудконструкція» задоволено. Стягнуто з Приватного підприємства «Гарні-Строй» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецбудконструкція» 342 094, 20 боргу, 14 661,18 грн. штрафу, 5 864,48 грн. витрат по оплаті судового збору.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ПП «Гарні-Строй» оскаржило її в апеляційному порядку, просило скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та за неправильного застосування норм матеріального права. За твердженнями апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо обов`язку відповідача виконати роботи до 04.07.2018, з огляду на здійснення попередньої оплати 13.06.2018, адже не врахував, що позивач не надав відповідачу будівельного майданчика для виконання обов`язків за Договором та не визначив фронту робіт, необхідних для виконання умов цього Договору. Апелянт звертав увагу, що роботи повинні були виконуватись на автомобільній заправній станції (АЗС), однак вказана АЗС не призупиняла своєї роботи, позивач не допускав відповідача на будівельний майданчик, на якому можна було б виконувати роботи з урахуванням пожежної безпеки на АЗС. Таким чином, апелянт стверджував, що відставання у графіку виконання робіт відбулось не з вини субпідрядника, адже останній не був допущений на будівельний майданчик та не міг фізично виконувати роботи через безперервну роботу АЗС. Відтак, спірний Договір не був розірваний в односторонньому порядку на підставі пп. 12.3.1 Договору, а суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин приписи ст. 1212 ЦК України.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що генпідрядник намагався передати субпідряднику будівельний майданчик, для чого неодноразово телефонував йому, а тоді листом № 02-08/1ю від 02.08.2018 вимагався терміново розпочати роботи та повідомити про останню дату виконання робіт. Однак, субпідрядник до виконання робіт не приступив, а отже відсутність підписаного допуску на будівельний майданчик є виною самого субпідрядника. Оскільки субпідрядник не приступив до виконання робіт, позивач надіслав йому листа, в якому з посиланням на приписи ст. 849 ЦК України повідомив про розірвання (припинення) в односторонньому порядку спірного Договору. Вказаний лист отримано відповідачем 19.10.2018, а отже Договір є розірваним з 03.11.2018, відповідно правомірним є застосування судом першої інстанції приписів ст. 1212 ЦК України.

В судове засідання апеляційної інстанції 28.05.2019 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не направив, відтак апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності цього представника за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції вимог процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 16.04.2018 між ТОВ «Спецбудконструкція» (позивач, генпідрядник за договором) та ПП «Гарні-Строй» (відповідач, субпідрядник до Договором) укладено Договір субпідряду № 18-028П (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого генпідрядник доручає субпідряднику, а субпідрядник виконує на свій ризик власними та/або залученими силами, способами, методами роботи з улаштування автомобільного газозаправного пункту на АЗС по вул. Житомирській, 25 (АЗС № 13) в селі Березівка Макарівського району Київської області, передає генпідряднику виконані роботи, усуває на протязі гарантійного строку недоробки, що зумовлені неякісним виконанням робіт, а генпідрядник приймає і оплачує роботи відповідно до умов Договору.

Загальна вартість робіт визначається у Додатку - Договірна ціна, що є невід`ємною частиною Договору. Об`єм робіт визначається у Кошторисі, який є невід`ємною частиною Договору (п.п. 1.2, 1.3 Договору).

Положеннями п. 2.1 Договору сторони погодили, що договірна ціна робіт становить суму в розмірі 488 706, 00 грн. з ПДВ. Розрахунок вартості робіт наведено у Договірній ціні, що є невід`ємною частиною Договору.

За змістом п. 3.1 Договору строк виконання робіт становить 20 календарних днів від дати перерахування на розрахунковий рахунок субпідрядника авансового платежу на підставі п. 5.1 та допуску субпідрядника на будівельний майданчик завершуючи датою підписання акту приймання-передачі виконаних робіт.

Відповідно до п. 5.1 Договору генпідрядник оплачує вартість робіт в 2 етапи:

- аванс в розмірі 70% від Договірної ціни на придбання матеріалів та обладнання, транспортні та відряджувальні витрати після підписання Договору;

- остаточний розрахунок здійснюється у строк 20 банківських днів після підписання Акту приймання-передачі виконаних робіт.

Договір згідно п. 12.1 набирає законної сили з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2018, а в частині взаєморозрахунків до повного виконання сторонами взятих на себе договірних зобов`язань .

Цивільні права та обов`язки на підставі ч. 1 ст. 11 ЦК України виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За договором підряду (ч. ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України) одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно ч. 1 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин (ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України) повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором.

Як встановлено матеріалами справи, на виконання п. 5.1 Договору позивач здійснив попередню оплату в розмірі 342 094,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1643 від 13.06.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 846 ЦК України строки виконання робіт або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Як вище згадувалось, умовами Договору визначено строк виконання робіт 20 календарних днів від дати перерахування на розрахунковий рахунок субпідрядника авансового платежу згідно п. 5.1 Договору та допуску субпідрядника на будівельний майданчик.

Проте, у визначений Договором строк, субпідрядник до виконання робіт не приступив та визначені Договором роботи не виконав.

Твердження апелянта (відповідача) про не допуск його на будівельний майданчик та неможливість виконувати роботи через безперервну роботу АЗС, відхиляються судом апеляційної інстанції як безпідставні та необґрунтовані, адже жодних належних та допустимих доказів щодо не допуску на будівельний майданчик та неможливості виконати роботи (відповідних актів, складених за участю працівників відповідача, позивача та відповідної АЗС, або складених відповідачем в односторонньому порядку) апелянтом не надано, як і доказів того, що АЗС, на якій відповідач повинен був виконувати роботи, не призупиняла свою роботу. Доказів звернення до позивача щодо неможливості виконати роботи через ненадання будівельного майданчику та безперервну роботу АЗС матеріали справи також не містять.

Положеннями ч. 2 ст. 849 ЦК України визначено, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до умов п. 12.3.1 Договору генпідрядник може розірвати договір в односторонньому порядку, про що повинен повідомити субпідрядника за два тижні, зокрема, у випадку відставання з вини субпідрядника у виконанні графіків виконання робіт більше ніж на двадцять календарних днів.

Як встановлено матеріалами справи листом № 16-10/1ю від 16.10.2018., який одержано відповідачем 19.10.2018, позивач відмовився від Договору з відповідачем та заявив таку вимогу про повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, з огляду на повідомлення позивача та відсутність будь-яких заперечень зі сторони відповідача, спірний Договір субпідряду вважається розірваним позивачем в односторонньому порядку з 03.11.2018, тобто з цієї дати відпала підстава набуття відповідачем грошових коштів за Договором на виконання робіт в цьому розмірі. Відповідно доводи апелянта в цій частині як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу.

За приписами ч. ч. 1-2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають в зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають:

1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого;

4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Таким чином, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується й сторонами не заперечується факт невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором субпідряду, а також його розірвання позивачем в односторонньому порядку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність у відповідача підстав для утримання сплаченої позивачем суми грошових коштів в розмірі 342 094,20 грн., відтак остання підлягає повернення позивачу.

Крім цього, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 48 870, 60 грн. штрафу за порушення строків виконання робіт на підставі п. 9.5 Договору.

В силу положень ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (п. 1 ст. 218 ГК України).

Порушенням зобов`язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом п. 9.5 Договору у разі порушення субпідрядником строків виконання робіт з вини субпідрядника строком понад 10 днів останній сплачує генпідряднику штраф у розмірі 3% від суми Договору.

Разом з цим, відповідно до вимог ч. 7 ст. 180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Таким чином, з огляду на порушення відповідачем строків виконання робіт за Договором субпідряду, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність нарахування позивачем штрафу на підставі п. 9.5 Договору, який підлягає стягнення з відповідача в розмірі 14 661,18 грн.

Доводи апелянта з приводу неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Крім цього, враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Гарні-Строй» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 у справі № 910/14984/18 - без змін.

Матеріали справи № 910/14984/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 03.06.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко