Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/253/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Прядко О.В.

секретар судового засідання: Кратюк О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Лях Г.Г. - довіреність № БП № 763/2 від 01.12.2018,

від відповідача: не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мотто Євро Плюс"

про стягнення 64 270,00 грн

Процесуальні дії по справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" звернулось до суду з вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мотто Євро Плюс" 64 270,00 грн заборгованості за договором поставки № 1 від 20.09.2018 з яких: 60 904,96 грн основного боргу, 3 102,22 грн пені та 262,83 грн 3% річних.

Ухвалою господарського суду від 25.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; призначено засідання на 22.04.2019 о 12:00.

Відповідно до довідки від 22.04.2019 складеної секретарем судового засідання Чухаловою О.А. у зв`язку з перебуванням судді Прядко О.В. на лікарняному, справа №906/253/19, призначена на 22.04.2019, в судове засідання не вносилась.

Ухвалою суду від 02.05.2019 судове засідання було призначене на 23.05.2019.

Ухвалою від 23.05.2019 суд продовжив строк розгляду справи на підставі ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , відклав розгляд справи на 05.06.2019.

03.06.2019 до суду неврученою повернулась ухвала суду від 23.05.2019, що направлялась на адресу відповідача, із зазначенням підстави повернення: "За закінченням встановленого терміну зберігання" (а.с.205-209).

З метою уточнення інформації щодо відповідача суд отримав електронний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань з якого вбачається, що станом на 05.06.2019 місцезнаходженням юридичної особи є 14119, м.Київ, Шевченківський район, вул. Юрія Іллєнка, буд.50. Із вказаного витягу також вбачається, що 06.03.2019 здійснено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи (зміна місцязнаходження), однак відповідне внесення змін до відомостей про юридичну особу щодо зміни місцезнаходження у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відбулося лише 21.05.2019 (а.с. 210-212).

Ухвали суду від 25.03.2019 та 02.05.2019 рекомендованим листом з повідомленням були направлені відповідачу за адресою місцезнаходження згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань до 21.05.2019 - 13400, Житомирська обл., Андрушівський р-н, м. Андрушівка, вул.Садова, буд. 3, а ухвала суду від 23.05.2019 за адресою місцезнаходження згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань після 21.05.2019 - м. Київ, Шевченківський район, вул. Юрія Іллєнка, буд.50 (а.с. 146-151, 210-212), однак судова кореспонденція повернулась до суду неврученою із зазначенням підстави повернення: "За закінченням встановленого терміну зберігання" (а.с. 130-134,138-141, 205-209).

Згідно п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищевикладене, відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; що явка представників сторін в засідання суду обов`язковою не визнавалась, представники сторін у судове засідання не викликались, відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання; що строк розгляду справи закінчився, господарський суд вважає, що неявка представника відповідача та ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що на виконання умов укладеного між сторонами договору поставки від 20.09.2018 № 1, позивачем відвантажено, а відповідачем прийнято товар згідно видаткових накладних за період з 21.11.2018 по 23.01.2019. Відповідачем частково було повернено товар та здійснено часткову оплату поставленої продукції, сума заборгованості відповідача склала 60904,96 грн. Вказану заборгованість відповідач, всупереч умовам договору не погасив, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до суду, з вимогою про стягнення 60904,98 грн основного боргу та штрафних санкцій за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначила, що сума боргу відповідача станом на дату розгляду справи не змінилась, жодних оплат та повернення товару після подання позову до суду відповідачем не здійснювалось, тому просила задовольнити позов у повному обсязі.

Також представник позивача надала для долучення до матеріалів справи докази надіслання на адресу відповідача копій поданих у судовому засіданні 23.05.2019 документів (а.с.213-215). Судом здійснено електронний запит на сайт Укрпошти, та отримано витяг, з якого вбачається, що здійснене позивачем поштове відправлення станом на 01.06.2019 об`єктом поштового зв`язку під час доставки відповідачу не вручене, підстави невручення: інші причини (а.с. 213).

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, правом подання письмового відзиву відповідач не скористався.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

20.09.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мотто Євро Плюс" (покупець, відповідач) укладено договір поставки № 1 (далі-Договір, а.с. 24-26).

Відповідно до п. 1.1. Договору, постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного Договору.

Згідно з п. 1.2 Договору, найменування товару (далі за текстом - товар): алкогольні та безалкогольні напої, в асортименті згідно узгоджених сторонами замовлень (далі за текстом використовується термін - Товар та/або Продукція).

Розділом 2 сторони обумовили кількість та якість товару.

Так, згідно з п. 2.1. Договору, ціна, одиниця виміру кількості товару та загальна кількість товару зазначаються в накладних (далі за текстом - накладні), що є невід`ємною частиною цього договору. Сторони, підписуючи цей Договір, згодні з тим, що накладна виконує за умовами цього Договору функції специфікації і саме у накладній зазначається кількість товару, ціна, та загальна сума партії товару, що постачається.

Пунктом 3.3. Договору, сторони погодили, що здача - прийом товару здійснюється уповноваженими представниками постачальника та покупця на складі покупця. Підтвердженням здачі - прийому товару є підписи уповноважених представників сторін на екземплярах накладних та довіреність на особу яка уповноважена покупцем на підписання накладної. Після здачі-прийому товару ніякі претензії стосовно кількості товару постачальником не розглядаються.

Відповідно до умов п. 4.1. Договору, сторони дійшли до згоди, що загальна сума (ціна) даного Договору складається з сум вартості товару, вказаних в накладних, які Сторони підписують упродовж строку дії Договору.

Згідно з п. 4.2. Договору, ціни на товар та загальна сума товару, що відпускається є договірною та встановлюється окремо на кожну партію товару та вказується в накладних.

Пунктом 5.2. Договору, сторони обумовили, що остаточний термін оплати отриманої покупцем партії товару на банківський рахунок постачальника складає 21 (двадцять один) календарний день з моменту одержання товару покупцем за накладною.

Додатковою угодою від 20.09.2018 до Договору поставки № 1 від 20.09.2018 сторони внесли зміни до п.5.2. вказаного Договору, виклавши його у наступній редакції:

«5.2. Остаточний термін оплати отриманої покупцем партії товару на банківський рахунок постачальника складає 45 (сорок п`ять) календарних днів з моменту одержання товару покупцем за накладною».

В подальшому сторонами було також укладено ряд додаткових угод до Договору поставки № 1 від 20.09.2018, якими останні погодили переліки матеріально-відповідальних осіб, яким доручається отримання товару від імені покупця, та зразки печатки/штампу покупця та підписів цих матеріально-відповідальних осіб. До вказаних додаткових угод також складено та підписано гарантійні листи з додатками (а.с.28-47).

Нормами п. 7.1 договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2018 року, а у частині розрахунків за поставлений товар - до моменту проведення остаточних розрахунків.

Відповідальність за порушення строків розрахунків сторони визначити в розділі 8 Договору, зокрема, згідно п.8.1. за порушення строків розрахунків, передбачених даним Договором, покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі 0,2% (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України) від суми заборгованості за кожний день прострочення розрахунків.

Судом встановлено, що на виконання умов договору №1 від 20.09.2018 позивач поставив відповідачу товар відповідно до видаткових накладних (а.с.48-91) на суму 91166,82 грн.

Відповідач в порушення умов договору свої зобов`язання щодо оплати отриманого товару у повному обсязі не виконав. Так, відповідачем за накладними на повернення (а.с. 93118, 156,166,190-193) було повернуто позивачу товару на суму 24549,78 та частково здійснено проплату на суму 5712,08грн.

Звернувшись із цим позовом до суду із вимогами до відповідача, позивач, крім суми основного боргу у розмірі 60904,96 грн, посилаючись на умови договору, норми ЦК України та ГК України, просить також стягнути з відповідача 3102,22 грн пені та 262,83грн - 3% річних.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно, всебічно і об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на таке.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки № 1 від 20.09.2018.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як зазначено вище, додатковою угодою до договору № 1 від 20.09.2018, сторонами було погоджено, що остаточний термін оплати поставленого продукції складає 45 календарних днів з дня отримання товару за накладною.

Відповідно до ст.ст. 525,526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Так, матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов Договору, за накладними за період з 21.11.2018 до 23.01.2019 (а.с.48-91) позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 91166,82 грн. За накладними на повернення (а.с. 93-118, 156,166,190-193) відповідачем частково було повернено позивачу товар та здійснено часткову оплату, сума заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений товар склала 60904,96 грн, що підтверджується підписаним та скріпленим печатками сторін актом звірки розрахунків станом на 20.03.2019 (а.с. 153-154).

Доказів погашення заборгованості у заявленій позивачем сумі матеріали справи не містять. Отже, вимога позивача про стягнення 60904,96 грн основного боргу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 610 ЦК України обумовлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з п.3 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Як вбачається із вищезазначених умов договору, в разі порушення покупцем строків оплати, обумовлених п.5.2. Договору ( з урахуванням додаткової угоди № 1 від 20.09.2018), останній несе відповідальність відповідно до п. 8.1. Договору, а саме сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі 0,2% (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України) від суми заборгованості за кожний день прострочення розрахунків.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 1 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Приписами ч.6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку позивача (а.с.7-17) вбачається, що останній нараховує відповідачу пеню за кожною з видаткових накладних відповідно за кожен день прострочки в межах 6-ти місячного строку та 3% річних.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Судом було встановлено, що при здійсненні розрахунку пені та 3% річних, позивач невірно визначив періоди нарахування, оскільки при здійсненні розрахунку останнім не враховано вищевказані положення ч. 5 ст. 254 ЦК України.

Судом здійснено перерахунок пені та 3% річних та визначено, що з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 3040,89 грн та 3% річних у розмірі 257,05 грн.

В задоволенні 61,33 грн пені та 5,78 - 3% річних слід відмовити за безпідставністю.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову на загальну суму 64202,96 грн, з яких: 60904,96 грн основного боргу, 3040,89 грн пені та 257,05грн 3 % річних. В решті позову суд відмовляє за безпідставністю.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мотто Євро Плюс" про стягнення 64 270,00 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мотто Євро Плюс" (14119, м. Київ, вул. Ю.Іллєнка, 50, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" (01135, м.Київ, вул. В`ячеслава Чорновола, буд.12, )

- 60904,96 грн - основного боргу;

- 3040,89 грн - пені;

- 257,05 грн - 3% річних;

- 1922,99 грн судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 07.06.19

Суддя Прядко О.В.

Віддрукувати:

1 - у справу;

2 - позивачу - ТОВ "Українська дистрибуційна компанія" (01135, м.Київ, вул.Вячеслава Чорновола, буд.12) - рек. з пов.

3 - відповідачу - ТОВ "Мотто євро плюс" (14119, м. Київ, вул. Ю.Іллєнка, 50) - рек. з пов.