СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2019 р. Справа № 905/2025/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Гребенюк Н.В., суддя Стойка О.В.

секретар судового засідання Євтушенко Є.В.

за участю представників:

від позивача Самойленко Н.П., за довіреністю;

від відповідача не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м. Київ, в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м. Дніпро вх. № 1422 Д/З на рішення господарського суду Донецької області від 02.04.2019 р. у справі № 905/2025/18 (суддя Левшина Г.В., повний текст складено та підписано 02.04.2019 р.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м. Київ, в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м. Дніпро

до Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області, м. Покровськ

про стягнення заборгованості в сумі 22 124,76 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Дніпропетровської філії (далі ПАТ «Укртелеком» в особі Дніпропетровської філії, позивач) звернулося до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області (далі - Управління соціального захисту населення, відповідач) заборгованості в сумі 22 124,76 грн. на відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач протягом грудня 2015 року та протягом 2017 року систематично не виконував свої зобов`язання щодо розрахунків за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії населення та не перерахував в повному обсязі кошти в рахунок компенсації витрат кредитора за надання телекомунікаційних послуг громадянам на пільгових умовах за період з грудня 2015 року та за період з січня 2017 року по грудень 2017 року.

Рішенням господарського суду Донецької області від 02.04.2019 р. позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість в сумі 12 203,02 грн. за зобов`язаннями грудня 2015 року, а також судовий збір в сумі 971,85 грн., в решті позовних вимог за зобов`язаннями 2017 року відмовлено.

Рішення суду мотивоване, зокрема, з тих підстав, що відповідачем не надано до матеріалів справи належних доказів на підтвердження своєчасного виконання обов`язку надання інформації позивачеві про виявлені невідповідності в наданих позивачем розрахунках з даними Реєстру пільговиків за зобов`язаннями 2015 року, в той час як за зобов`язаннями 2017 року відповідачем надано належні докази наявності розбіжностей між сторонами у визначенні кількості пільг та пільговиків, уточнення інформації за якими сторонами здійснено не було.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким стягнути з Управління заборгованість в сумі 9 921,73 грн. та судовий збір в сумі 790,15 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Позивач стверджує, що відповідач в односторонньому порядку виконав обов`язки за актом звіряння розрахунків, надав звіти та зведені списки пільговиків за січень-грудень 2017 року лише 11.01.2019 р., про що свідчить лист відповідача № 01-10/0053 від 11.01.2019 р., тоді як в матеріалах справи відсутні належні докази виконання обов`язку відповідача провести звіряння розрахунків щомісяця протягом спірного періоду відповідно до п. 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги.

Посилаючись на постанову Верховного Суду від 30.07.2018 р. у справі № 906/657/17, позивач вважає, що висновок місцевого господарського суду щодо наданих до справи доказів наявності розбіжностей між сторонами у визначенні кількості пільг та пільговиків за період 2017 року та, як наслідок, відмови у стягненні заборгованості за 2017 рік у розмірі 9 921,73 грн. є необгрунтованим та безпідставним, оскільки розбіжності, які виникли у спірний період не були доведені відповідачем належними доказами.

22.05.2019 р. через канцелярію суду, у визначений ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.05.2019 р. строк, від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач стверджує, що позивач надавав телекомунікаційні послуги громадянам, які мають відповідні пільги, не перевіряючи відповідність даних щодо надання пільг з Управлінням, та не проводив перевірку фактів роботи телефонів пільговиків.

За доводами відповідача, Управління здійснило оплату позивачеві за надані послуги пільговикам по яких не було розбіжностей, натомість позивачеві надавалася уточнена інформація у зв`язку з розбіжностями, яку не врегульовано саме з боку ПАТ «Укртелеком».

Представник позивача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.02.2015р. між ПАТ «Укртелеком» Дніпропетровською філією, як постачальником, та Управлінням соціального захисту населення Красноармійської міської ради, як платником, укладено договір №342-121200 про відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у 2015р., згідно з п. 1.1 якого предметом цього договору є відносини сторін щодо фінансування пільг, пов`язаних з наданням телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення.

Згідно з п.1.2 договору, постачальник здійснює надання телекомунікаційних (абонплата, встановлення телефонів, проведення додаткових робіт при позачерговому та пільговому встановленні квартирних телефонів) громадянам, які мають відповідні пільги, а платник здійснює фінансування пільг, відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України, Закону України Про державний бюджет України на 2015р., проводить розрахунки за надані пільги в межах своїх кошторисних призначень.

Розділом 2 договору визначено обов`язки постачальника, зокрема, постачальник зобов`язаний надавати населенню обумовлені законодавством пільги на оплату телекомунікаційних послуг відповідно до затверджених тарифів і в обсязі, передбаченому платником у кошторисі доходів та видатків на фінансування цих пільг.

Відповідно до п.2.1.2 договору, постачальник зобов`язався щомісячно до 17 числа надавати Управлінню розрахунки вартості послуг, що були надані пільговій категорії громадян в минулому місяці за формою 2-пільга, згідно ПКМУ №117 від 29.01.2003р. Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги по заповненню форм №2-пільга у паперовому вигляді та на електронних носіях, щомісячно надавати перерахунки за фактичне надання послуг, вести облік пільгової категорії та надавати звітну документацію без урахування померлих громадян та тих, що вибули.

Пунктом 2.1.3 договору сторони передбачили, що у разі виникнення розбіжностей розрахунків та іншої інформації, термін відпрацювання цих розбіжностей встановлюється в один місяць в межах дії договору.

В свою чергу, платник за змістом п.п.2.2.1-2.2.3 договору зобов`язаний передбачити в своєму кошторисі в необхідних обсягах кошти, які будуть спрямовані на компенсацію витрат за телекомунікаційні послуги, надані постачальником пільговій категорії населення, проводити розрахунки за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії населення, які внесені до Єдиного реєстру, щомісяця здійснювати перерахування коштів, передбачених на проведення розрахунків за надані пільги згідно з кошторисом доходів та видатків в межах запланових призначень на реквізити постачальника.

Згідно з п.6.1 договору, він діє до 31.12.2015р., або до повного виконання зобов`язань за цим договором.

Сторони погодили, що умови договору поширюються на відносини між ними, що виникли до його підписання, а саме з 01.01.2015р. (п. 6.2 договору).

Крім того, як стверджує позивач, між сторонами існували відносини з забезпечення населення пільгами, що надані їм законом, протягом 2017р.

На підтвердження факту надання телекомунікаційних послуг позивач посилається на щомісячні розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг у грудні 2015р. та протягом січня 2017р. - грудня 2017р., які надсилалися на адресу відповідача та залишилися не оплаченими.

17.10.2018 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату заборгованості в сумі 22 124,76 грн. (заборгованість за грудень 2015 року в сумі 12 203,03 грн. та заборгованість за 2017 рік в сумі 9 921,73 грн.), в якій просив розглянути та підписати відповідні акти звіряння та сплатити протягом 7 днів з моменту отримання вимоги заборгованість за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії громадян в сумі 22 124,76 грн., яка також залишена відповідачем без виконання.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду.

На виконання ухвал господарського суду Донецької області від 19.12.2018 р., від 06.02.2019 р. відповідачем до матеріалів справи надано протоколи помилок та протоколи без помилок (фактично поіменовані списки пільговиків) за 2017 рік та підписані акти звіряння розрахунків за зобов`язаннями грудня 2015 р. (розбіжність складає 12 203,03 грн.) та за зобов`язаннями 2017 року (розбіжність складає 9 921,73 грн.)

Крім того, позивачем на стадії підготовчого провадження разом з письмовими поясненнями до матеріалів справи надано розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг у 12/2015 форми № 2-пільга, а також певні розрахунки форми № 2-пільга за кожний місяць 2017 року.

Пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Відповідно до ст.19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Право окремих категорій громадян на пільги з оплати телекомунікаційних послуг встановлено Законом України від 22.10.1993р. №3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту, Законом України від 28.02.1991р. № 796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Законом України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Законом України від 23.03.2000р. №1584-ІІІ Про жертви нацистських переслідувань, Законом України від 26.04.2001р. №2402-ІІІ Про охорону дитинства, Законом України від 24.03.1998р. №203/98-ВР Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист.

Відповідно до ч.3 ст.63 Закону України Про телекомунікації, телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з п.63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012р. №295, встановлені законами пільги з оплати послуг зв`язку надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред`явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Таким чином, надання телекомунікаційних послуг пільговій категорії громадян є обов`язком позивача. При цьому, в силу положень Конституції України та законів України, якими встановлені пільги окремим категоріям громадян, держава взяла на себе обов`язок відшкодовувати витрати підприємств, що такі пільги надають.

Отже, надання пільг ґрунтується на принципі відшкодування витрат підприємствам, які надають послуги пільговим категоріям громадян.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року №20-рп/2004, від 9 липня 2007 року №6-рп/2007).

Зокрема, у рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

За приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, а саме, у справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00), Європейський Суд зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (п.23 Рішення Суду). У зв`язку з цим, Європейський Суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів, якими встановлені відповідні доплати та пільги з бюджету і які є діючими, та Закону України "Про Державний бюджет" на відповідний рік, де положення останнього, на думку Уряду України, превалювали як спеціальний закон.

У пункті 26 рішення Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Кечко проти України" зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ст.23 Бюджетного кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення відносин), будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Згідно з ч.1 статті 48 Бюджетного кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення відносин), розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років, узятих на облік органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації.

Частиною 6 ст.48 Бюджетного кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення відносин), передбачено, що бюджетні зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв`язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

За змістом підпункту "б" пункту 4 частини першої статті 89 та статті 102 Бюджетного кодексу України, до видатків місцевих бюджетів належать видатки на відшкодування вартості послуг зв`язку, які надані тим категоріям громадян, яким державою надані пільги з їх оплати, що здійснюється за рахунок субвенцій з Державного бюджету України на здійснення державних програм соціального захисту в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З 01.01.2017 р. внесено зміни до ст.ст.89, 91, 102 Бюджетного кодексу України, відповідно до яких замість субвенції з державного бюджету на видатки з надання пільг з послуг зв`язку фінансування пільг здійснюється з місцевих бюджетів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2017р. №426, яка набрала чинності з 24.06.2017р., були внесені відповідні зміни до постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р. "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету", якою передбачений механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг зв`язку за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Згідно з пунктом 2 Постанови, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003р. №117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" житлових субсидій населенню, допомоги сім`ям з дітьми, малозабезпеченим сім`ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям та допомоги по догляду за інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу, а також здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Відповідно до п.3 постанови (в редакції до 26.04.2017р.), головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Отже, до 24.06.2017р. відшкодування вартості телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян, здійснювалося головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенції з державного бюджету, а з 24.06.2017р. - за рахунок видатків з місцевого бюджету.

При цьому, даною Постановою не передбачено обов`язковості укладення відповідного договору про відшкодування витрат за надані послуги зв`язку пільговим категоріям громадян, адже зобов`язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від бажання та волі сторін.

Тобто, відповідач є розпорядником коштів бюджетного фінансування спірних соціальних пільг у м.Покровську, зобов`язаний здійснювати відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг (послуг зв`язку) пільговим категоріям населення, які проживають на вищезазначеній території, на пільгових умовах за 2015р. на підставі договору №342-12І200 від 19.02.2015р., за 2017р. на підставі закону.

На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р. "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (у відповідній редакції), постанови Кабінету Міністрів України №117 від 29.01.2003 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги", з дотриманням вимог наказу Міністерства праці та соціальної політики України №535 від 04.10.2007 "Про затвердження форми для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов`язаних наданням пільг "2-пільга" та Інструкції про порядок її заповнення, позивачем направлялися на адресу відповідача розрахунки заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг абонентам-пільговикам м.Покровська у минулому місяці на паперовому носії за грудень 2015р. та на паперовому й електронних носіях за грудень січень-грудень 2017р., що підтверджується наявними в матеріалах справи супровідними листами позивача, повідомленнями про вручення поштового відправлення, експрес-накладними (а.с.15-110 т.1), що відповідачем не заперечується та не оскаржується в апеляційному порядку.

Зокрема, відповідно до розрахунків видатків позивача та актів звіряння за 2015р. та 2017р., останнім надано послуги:

- у грудні 2015р. на суму 12 203,03 грн. на підставі договору від 19.02.2015р. №342-12І200;

- за період з січня 2017р. по грудень 2017р. на загальну суму 91 975,35 грн.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 3 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги передбачено, що управління праці та соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, структурні підрозділи з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських рад (далі - уповноважені органи): організовують збирання, систематизацію і зберігання інформації про осіб, які мають право на пільги, та забезпечують її автоматизоване використання для контролю за відомостями, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги; ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою "1-пільга", у якій використовується індивідуальний ідентифікаційний номер пільговика у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; уносять до Реєстру відповідні уточнення в разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги; надають консультації пільговикам, підприємствам та організаціям, що надають послуги.

Згідно з пунктом 10 Положення, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

Відповідно до пункту 11 Положення уповноважений орган щомісяця: 1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації; 2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає: реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою "5-пільга" та реєстр розрахунків згідно з формою "7-пільга"; акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга"; 3) до 15 числа подає: фінансовим органам районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських рад акти звіряння розрахунків згідно з формою "3-пільга"; Міністерству соціальної політики Автономної Республіки Крим, головним управлінням праці та соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій звіти згідно з формами "4-пільга" та "6-пільга".

Факт надання ПАТ Укртелеком послуг пільговим категоріям населення м.Покровська у грудні 2015р. та протягом 2017р. не заперечується сторонами.

Відповідачем вартість послуг за цей період, щодо яких не було розбіжностей, сплачено.

Предметом спору у даній справі є стягнення вартості послуг за грудень 2015р. та за 2017р. щодо яких відповідач заперечує з посиланням на ті обставини, що такі послуги позивачем безпідставно надані особам, які не мали права на відповідну пільгу.

При цьому, заперечуючи проти заборгованості за грудень 2015р. на суму 12 203,03 грн., відповідач зазначає, що надати суду електронні звіти за 2015р. щодо списків пільговиків, які потрапили до протоколів помилок та протоколів, по яких є розбіжності, не вбачається можливим оскільки у 2015р. при виконанні робіт з обробки інформації не був передбачений процес електронного обміну інформаційними даними між управлінням та підприємствами, для обробки та відпрацювання списків пільгових категорій громадян документи надавались представником організації у паперовому вигляді.

Оскільки такі доводи відповідача суперечать вимогам п. 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, тому вони судовою колегією не приймаються до уваги та відхиляються за необґрунтованістю.

В матеріалах справи відсутні докази надання уповноваженим органом позивачеві інформації про виявлені невідповідності в наданих позивачем розрахунках з даними Реєстру за грудень 2015р., що є обов`язком відповідача в контексті приписів п. 11 Положення.

Жодних доказів в підтвердження своїх тверджень щодо неправомірності відшкодування послуг позивачу за грудень 2015р., відповідачем до справи не надано. Зокрема, матеріали справи не містять звіту за відповідний період або інших відомостей з протоколами помилок, списками осіб, які втратили право на пільги, яким відключено телефони або щодо наявності інших підстав неприйняття до відшкодування послуг зв`язку саме за грудень 2015р.

У зв`язку з тим, що ПАТ "Укртелеком" не має доступу до Реєстру пільговиків, тому єдиною підставою для внесення змін в розрахунки за формою "2-пільга" є отримана від органів соціального захисту інформація про виявлені розбіжності, внаслідок чого позивач позбавлений можливості самостійного коригування актуальної та дійсної інформації щодо кількості пільговиків, яким надаються телекомунікаційні послуги.

Системний аналіз вищевикладених положень законодавства свідчить про те, що саме на відповідача, як на головного розпорядника бюджетних коштів, з метою запобігання нецільового використання грошових коштів, покладається обов`язок забезпечення звірки інформації, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги та наданні останнім відомостей щодо виявлених розбіжностей, проводити електронні звірки інформації від організацій надавачів послуг щодо витрат.

Враховуючи відсутність належних доказів на підтвердження своєчасного виконання обов`язку надання інформації позивачеві про виявлені невідповідності в наданих позивачем розрахунках з даними Реєстру, приймаючи до уваги те, що позивач був позбавлений можливості здійснити відповідні уточнення інформації, проведення коригувань рахунків, дії відповідача з неприйняття до відшкодування витрат за грудень 2015р. є неправомірними.

На підставі викладеного, висновок місцевого господарського суду про те, що відповідач не виконав своїх зобов`язань з відшкодування позивачу витрат по наданню пільг за користування телефонами у грудні 2015р. на суму 12203,03 грн. є обґрунтованим, у зв`язку з чим на законних підставах суд задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Щодо вимог позивача про стягнення суми витрат в розмірі 9 921,73 грн. за послуги зв`язку надані з січня 2017р. по грудень 2017р. та доводів апеляційної скарги, враховується наступне.

Як зазначено вище, супровідними листами разом з рахунками видатків відшкодування, поіменними списками - формами (2-пільга) помісячно за період з січня 2017р. по грудень 2017р. позивач звертався до відповідача, з посиланням на п.11 Положення №117 та п.2 Постанови №256 у відповідній редакції, з проханням про надсилання виявлених розбіжностей на його визначену поштову та електронну адресу. Листом від 08.12.2017р. позивач направив акт звіряння для заповнення відповідачем, що залишився без відповіді та виконання.

Відповідачем, на вимогу суду першої інстанції 28.02.2019 року надано акт звіряння розрахунків за січень грудень 2017р., підписаний обома сторонами та скріплений печатками сторін, згідно з яким, мають місце розходження сум між фактично наданими послугами підприємством згідно з формою 2 та сумами прийнятими до відшкодування Управлінням.

Згідно з цим актом, загальна сума дебіторської заборгованості - некомпенсованих витрат, у зв`язку з розбіжностями у списках пільговиків, за спірний період становить 9 921,73 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача.

Відповідач, в свою чергу, заперечує проти правомірності компенсування заявленої до стягнення суми та посилається на те, що на адресу позивача надсилались інформаційні листи щодо наявних розбіжностей та прийнятих за відповідні періоди сум відшкодування, в яких останнім повідомлялося про необхідність проведення сумісної роботи з відпрацювання наявних помилок у реєстрі. Крім, того як зазначає відповідач, останнім надсилалися на електронну адресу позивача у форматі DBF електронні списки пільговиків, які потрапили до протоколів помилок, тому вартість відповідних послуг не підлягає відшкодуванню. На підтвердження своїх доводів відповідач на вимоги суду 15.01.2019р. надав до матеріалів справи копії відповідних листів №01-05/1928 від 27.07.2017р., №01-05/1274 від 15.05.2017р., №01-05/4077 від 30.10.2017р., №01-05/1418 від 24.11.2017р., №01-05/4420 від 24.11.2017р., №01-05/4492 від 29.11.2017р., №01-05/1394 від 29.05.2017р., №01-05/4211 від 08.11.2017р., №01-05/420 від 08.11.2017р., №01-05/0048 від 10.04.2018р., адресованих позивачеві (т.2, а.с.2, 12, 23, 35-38, 68, 89, 97, 110) з повідомленням про наявні розбіжності та неприйняття до відшкодування відповідних сум, зі змісту яких вбачається, що останнім було запропоновано позивачу провести корегування відшкодувань витрат. Одночасно, відповідачем також надані сформовані поіменні звіти, зведені списки пільговиків за 2017 рік щодо яких є розбіжності, зокрема: знятих пільговиків з обліку, в тому числі померлих осіб (т.2, а.с.6,8,18,29, 43,52, 55, 65, 72, 75, 103, 116, 126, 129, 133), наявність незареєстрованих пільг (т.2, а.с.18-19, 48, 54, 58, 61, 64, 74, 84, 86, 95, 102, 126, 128), неспівпадання періодів розрахунків та невірне нарахування сум (т.2, а.с.10, 44, 55, 65, 67,74, 86,87, 103, 104).

Місцевим господарським судом правомірно встановлено, що в наданих відповідачем поіменованих списках та списках позивача форми 2-пільга прізвища осіб, які потрапили до протоколів помилок, збігаються з прізвищами осіб, яким фактично було надано послуги у 2017р., що свідчить по надання позивачем послуг на пільгових умовах тим особам, які таких пільг не мали.

З огляду на надані до справи докази наявності розбіжностей між сторонами у визначенні кількості пільг та пільговиків, відсутність на момент розгляду справи доказів проведення сторонами уточнення інформації щодо загальної кількості пільговиків та розміру пільг, підстави для проведення відповідачем розрахунків з позивачем за період з січня 2017р. по грудень 2017р. відсутні, тому місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в цій частині, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про зворотнє відхиляються за недоведеністю.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Донецької області від 02.04.2019 р. у справі № 905/2025/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 12.06.2019 р.

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя О.В. Стойка