РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2019Справа № 910/3893/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Славресурс"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 284 911, 50 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Славресурс" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 280 436, 49 грн., з яких: 272 700, 00 грн. - основного боргу, 894, 45 грн. - 3 % річних, 5 478, 54 грн. - пені та 1 363, 50 грн. - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № ЦДЗІ-18/55 від 17.12.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2019 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову та характер спірних правовідносин, судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

При цьому, судом повідомлено відповідача, що останній протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі може подати заяву із обгрунтованими запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (у разі їх наявності).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

16.04.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій повідомив, що 08.04.2019 відповідачем було погашено основну заборгованість шляхом перерахування на банківський рахунок позивача коштів у розмірі 272 700, 00 грн., у зв`язку з чим позивачем збільшено період нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат, внаслідок чого позивач просить суд стягнути з відповідача 272 700, 00 грн. - основного боргу, 1 178, 06 грн. - 3 % річних, 7 215, 64 грн. - пені та 3 817, 80 грн. - інфляційних втрат.

Крім того, 16.04.2019 позивач подав заяву про відмову від частини позовних вимог, в якій у зв`язку з погашення відповідачем 08.04.2019 суму основного боргу, на підтвердження чого додано до заяви виписку по банківському рахунку позивача, просить суд прийняти заяву про відмову від позовних вимог в частині стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" 272 700, 00 грн. - основного боргу.

Також, 16.04.2019 позивач подав заяву про стягнення понесених витрат з відповідача, в якій просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10 019, 96 грн.

16.04.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав письмові пояснення щодо наданих адвокатом послуг та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

18.04.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду від Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що у позивача відсутні підстави для стягнення штрафних санкцій, оскільки строк оплати за договором відкліковується з моменту реєстрації податкової накладної в ЄРПН.

Розглянувши подану позивачем заяву про збільшення розміру позовних вимог, суд відзначає наступне.

Частиною 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження;

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи наведене, суд визнає подану заяву такою, що відповідає вимогам ст. 46 ГПК України у зв`язку з чим приймає її до розгляду.

За таких обставин, суд розглядає справу, виходячи з нової ціни позову, а саме 284 911, 50 грн., з яких: 272 700, 00 грн. - основного боргу, 1 178, 06 грн. - 3 % річних, 7 215, 64 грн. - пені та 3 817, 80 грн. - інфляційних втрат.

Крім, розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Славресурс" про відмову від позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 272 700, 00 грн., суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Статтею 191 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору (ч. 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається з поданої заяви, яка підписана представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Славресурс" адвокатом Луценко Р.О., який діє на підставі ордеру серії КВ № 783101 від 20.03.2019, позивач відмовився від позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 272 700, 00 грн., відмова позивача від позову в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 272 700, 00 грн. викладена в адресованій господарському суду письмовій заяві.

Отже, за висновком суду, відмова від позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 272 700, 00 грн. не суперечить чинному законодавству і не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, відповідно суд приймає відмову Товариства з обмеженою відповідальністю "Славресурс" від позову в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 272 700, 00 грн., у зв`язку з чим закриває провадження у справі № 910/3893/19 в частині стягнення основного боргу у розмірі 272 700, 00 грн.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ч. 4 ст. 116 Цивільного кодексу України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у даній справі відкрито ухвалою суду від 01.04.2019, тож двомісячний строк для винесення рішення припадає на 01.06.2019 (субота) неробочий день, у зв`язку з чим останнім днем строку є перший після нього робочий день - 03.06.2019, проте враховуючи що суддя Щербаков С.О. у період з 03.06.2019-07.06.2019 перебував у відпустці, тож рішення у даній справі винесено 10.06.2019.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

17.12.2018 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця", в особі філії «Центр діагностики залізничної інфраструктури» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», яке перейменоване на Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Славресурс" (далі - постачальник) укладено договір поставки № ЦДЗІ-18/55, умовами якого передбачено, що постачальник зобов`язується поставити покупцеві: вугілля кам`яне (код ДК 021:2015: 09110000-3 Тверде паливо), а покупець - прийняти і оплатити такий товар на умовах даного договору.

Кількість товару, одиниця виміру, вартість за одиницю та загальна вартість товару зазначаються у специфікації (додаток № 1), яка є невід`ємною частиною даного договору (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору, сума по договору становить 227 250, 00 грн., крім того ПДВ 20 % - 45 450, 00 грн. Загальна сума договору: 272 700, 00 грн.

Згідно п.п. 4.1. та 4.2. договору, розрахунок за поставлений товар здійснюється у безготівковій формі. Покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 30 банківських днів з дня поставки товару та отримання покупцем належним чином оформленої видаткової накладної та рахунку-фактури, але не раніше реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з операцій по наданому товару, які підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) у встановлені чинним законодавством строки. У разі реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН з порушенням граничних строків їх реєстрації, встановлених чинним законодавством, оплата здійснюється протягом 10 банківських днів після реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

Відповідно до п.п. 5.1. та 5.2. договору, строк поставки товару - 30 календарних днів з дати підписання договору. Місце та умови поставки: товар постачається за рахунок постачальника на склад покупця на умовах DDP (згідно ІНКОТЕРМС від 01.01.2000 зі змінами та доповненнями) за адресою: 03115, м. Київ, вул. Святошинська, буд. 13 .

Представник покупця, при прийнятті товару, зобов`язаний звірити відповідність кількості і асортименту товару, вказаному у видатковій накладній, розписатися за отримання товару у видатковій накладній та видати представнику постачальника довіреність на отримання ним товару (п. 5.3. договору).

За умовами п. 5.10 договору, прийом товару здійснюється покупцем при наявності товарно-супровідних документів: видаткової накладної (з зазначенням покупця, вантажоодержувача та платника); рахунку-фактури постачальника; товарно-транспортної накладної; документів, що підтверджують якість товару.

Пунктом 6.3.1 договору визначено обов`язок постачальника забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим договором.

В свою чергу, відповідно до п. 6.1.1 договору, покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за поставлений товар.

Пунктом 7.3. договору передбачено, у разі несвоєчасної оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2018 року, а в частині розрахунків - до повного виконання (п. 9.1. договору).

Специфікацією № 1, що є додатком № 1 до договору № ЦДЗІ-18/55 від 17.12.2018, сторони погодили товар, що поставляється за договором, а саме: вугілля кам`яне (код ДК 13-100), у кількості 75 т, загальна вартість - 272 700, 00 грн., в тому числі ПДВ 20 %.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 272 700, 00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 615 від 28.12.2018, яка підписана представниками сторін та скріплена їх печатками (копії в матеріалах справи).

Проте, відповідач виконав грошові зобов`язання з порушенням строків встановлених договором, а саме п. 4.2, зокрема заборгованість у розмірі 272 700, 00 грн. погасив 08.04.2019, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач несвоєчасно виконав свої зобов`язання, а тому просить суд стягнути з відповідача 7 215, 64 грн. - пені за період з 13.02.2019 по 08.04.2019, 3 817, 80 грн. - інфляційних втрат за період лютий 2019 по березень 2019 та 1 178, 06 грн. - 3 % річних за період з 13.02.2019 по 08.04.2019.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № ЦДЗІ-18/55 від 17.12.2018, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивачем було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 272 700, 00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 615 від 28.12.2018, яка підписана представниками сторін та скріплена їх печатками (копії в матеріалах справи).

Як зазначає позивач, відповідач розрахувався за поставлений товар з порушенням строків встановлених п. 4.2 договору, а саме грошові кошти у розмірі 272 700, 00 грн. перераховані позивачу - 08.04.2019, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача, у зв`язку з чим останній просить суд стягнути з відповідача 7 215, 64 грн. - пені за період з 13.02.2019 по 08.04.2019, 3 817, 80 грн. - інфляційних втрат за період лютий 2019 по березень 2019 та 1 178, 06 грн. - 3 % річних за період з 13.02.2019 по 08.04.2019.

Так, відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно 4.2. договору, розрахунок за поставлений товар здійснюється у безготівковій формі. Покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 30 банківських днів з дня поставки товару та отримання покупцем належним чином оформленої видаткової накладної та рахунку-фактури, але не раніше реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з операцій по наданому товару, які підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) у встановлені чинним законодавством строки. У разі реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН з порушенням граничних строків їх реєстрації, встановлених чинним законодавством, оплата здійснюється протягом 10 банківських днів після реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

Відповідно до п.п. а) п. 187.1. статті 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку.

Пунктом 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

П. 11 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України визначено, що з 1 лютого 2015 року реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних підлягають всі податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних (у тому числі які не надаються покупцю, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування) незалежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній / розрахунку коригування.

Як вбачається зі змісту п. 4.2. договору, оплата поставленого товару здійснюється не раніше реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з операцій по наданому товару, які підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) у встановлені чинним законодавством строки.

Тобто, строк оплати товару безпосередньо пов`язаний з реєстрацією позивачем податкової накладної.

Як встановлено судом вище, позивач поставив товар 28.12.2018 згідно видаткової накладної № 615, проте у матеріалах справи відсутні докази реєстрації позивачем податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Таким чином, враховуючи що позивачем не надано доказів реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, приймаючи до уваги що оплата поставленого товару здійснюється не раніше реєстрації податкових накладних, суд приходить до висновку що позивачем не доведено належними та достатніми доказами прострочення відповідачем оплати поставленого товару, як підставу для нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат за порушення виконання грошового зобов`язання.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених вимог, наведених обґрунтувань та наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Славресурс" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 284 911, 50 грн. задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

При цьому, судом враховано положення статті 7 Закону України «Про судовий збір», якою врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, які визначено цією статтею і перелік яких є вичерпним.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою Товариства з обмеженою відповідальністю "Славресурс" від позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 272 700, 00 грн. не тягне за собою наслідків у вигляді повернення сплаченої суми судового збору.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, п. 4 ч. 1 ст. 231, ст. 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

В И Р І Ш И В:

1. Провадження у справі № 910/3893/19 в частині стягнення основного боргу у розмірі 272 700, 00 грн. - закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

2. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Славресурс" - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя С. О. Щербаков