Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2019 р. м. Рівне Справа № 918/262/19

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г. при секретарі судового засідання Фаєвській Л.Ю., розглянувши розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Либідь" (33013, м. Рівне, вул. Набережна, 32)

до фізичної особи - підприємця Коробейнікова Максима Вікторовича ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 61 000,00 грн.,

представника:

від позивача: Герман Г.Ю.;

від відповідача: Коробейніков М.В., Шевчук І.С.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма Либідь" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до фізичної особи - підприємця Коробейнікова Максима Вікторовича (далі відповідач) про стягнення 61 000,00 грн. збитків (упущеної вигоди).

Подана позовна заява обгрунтована тим, що ФОП Коробейніков М.В. порушив умови договору №07/02/18 про надання послуг з обробки білизни від 08.02.2018 року з огляду на те, що на протязі терміну дії договору жодного разу не передав білизну у прання, чим фактично допустив односторонню відмову від зобов`язання.

Ухвалою суду від 18.04.2019 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Либідь" залишено без руху, запропоновано позивачу подати господарському суду через відділ канцелярії та документального забезпечення у 10-денний строк з дня отримання даної ухвали: - підтвердження про те, що ним не подано іншого позову до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

25.04.2019 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від позивача надійшла заява із виправленням недоліків.

Ухвалою суду від 18.04.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на "21" травня 2019 року.

20 травня 2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що у відповідача не було обов`язку сплачувати будь-які кошти до надання послуг з прання та прасування білизни ТзОВ "Фірма ЛИБІДЬ", відповідно жодних зобов`язань по Договору №07/02/18 ФОП Коробейніков М. В. не порушував. Крім того зазначено, що жодних зобов`язань у ФОП Коробейнікова М.В. перед позивачем не виникало. Жодним пунктом договору не передбачено обов`язку відповідача передати в той чи інший термін Позивачу білизну для прання, а п.п.5.2.2 взагалі передбачено право Замовника зменшувати обсяги закупівлі. Також зазначено, що в діях відповідача відсутній причинний зв`язок між порушенням зобов`язання та збитками, так як ФОП Коробейніков М.В. не порушував свої зобов`язання за Договором, а ТОВ "Фірма Либідь" не вказала розміру збитків в розуміння статей 614, 623 ЦК України та статті 226 ГК України.

В судовому засіданні 21.05.2019 року оголошувалась перерва до 11.06.2019 року.

29 травня 2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив зі змісту якої вбачається, що якщо відповідач каже, що відповідно до п.п. 5.2.2 Договору скористався своїм правом зменшувати обсяги закупівлі та зменшив їх до нуля, то відповідач має надати докази правомірності таких дій, а саме: додаткові угоди, підписані уповноваженими представниками обох сторін. Крім того зазначено, що завдання другої сторони (замовника) надати послугу фактично було отримано виконавцем в момент підписання договору та специфікації до нього, так як при підписанні даних документів були погоджені всі суттєві умови такого завдання: обсяг та ціна послуг, а також строк. Ніяких додаткових документів для початку виконання завдання законом та/або договором не передбачено. Також зазначено, що ТОВ "Фірма Либідь" вважає цілком очевидним факт того, що якщо ФОП Коробейніков М.В. зобов`язувався прийняти білизну в обсязі 50 000 кг., то він зобов`язувався і здати білизну в обробку в обсязі 50 000 кг.

Представник позивача у судовому засіданні 11.06.2019 року позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 08.02.2019 року між ТОВ "Фірма Либідь" (Виконавець) та ФОП Коробейніковим М.В. (Замовник) було укладено договір №07/02/18 (далі - Договір) (а.с.11-13).

Відповідно до пункту 1.1 даного Договору Виконавець зобов`язується у 2018 році надати замовникові послуги з прання та прасування білизни, а замовник - прийняти і оплатити виконані послуги.

Замовник (відповідач) на протязі терміну дії договору жодного разу не передав білизну у прання.

Відповідно до пункту 3.1 даного Договору, "Ціна цього договору становить: 672 500 (шістсот сімдесят дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. Ціна за одиницю товару складає відповідно до специфікації".

Специфікацією до Договору (крім іншого) визначено, що послуга з прання і прасування білизни полягає (та мала бути надана) у пранні білизни в кількості 50 000 кг та за неї мало бути сплачено 672 500 грн. 00 коп. (а.с.14).

Позивачем на підставі ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України визначено розмір збитків шляхом калькуляції собівартості послуг (додаток №2) шляхом зменшення суми доходу, який відповідно до договору мав бути одержаний, на суму витрат, які мали бути понесені при виконанні даного договору, а саме: 672 500 грн. 00 коп. - 12,23грн. х 50 000кг. = 672 500,00 - 611 500,00 = 61 000,00грн.

З урахуванням викладеного судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із виконанням договору про надання послуг з обробки білизни, регулювання яких здійснюється ГК України, ЦК України тощо.

Вказані обставини підтверджуються наданими суду та дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи.

Розглядаючи спір по суті, господарський суд враховує наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Виходячи із вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п.п.1.1 договору виконавець зобов`язується у 2018 році надати замовникові послуги з прання і прасування білизни, що зазначено в специфікації (додаток 1), яка невід`ємною частиною цього договору (надалі товар), а замовник - прийняти і оплатити виконані послуги.

Згідно п.п.4.2 договору розрахунок за чинним договором здійснюються в безготівковому порядку, проводяться шляхом перерахування грошових коштів замовником на банківський рахунок виконавця на протязі 30 календарних днів з моменту підписання сторонами акту наданих послуг.

Відповідно до п.п. 5.1.4 договору замовник зобов`язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги.

Згідно п.п. 5.2.2 договору замовник має право зменшувати обсяги закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника.

Відповідно до п.п. 10.3 договору датою надання послуг вважається дата доставки білизни замовнику, що підтверджується актом наданих послуг з підписами та печатками сторін договору.

Тобто, згідно вищевикладених вимог ЦК України та умов Договору, Замовник, тобто ФОП Коробейніков М.В., зобов`язувався лише прийняти і оплатити надані Виконавцем, тобто ТОВ "Фірма Либідь", послуги. Оплата відповідачем повинна була здійснюватись лише після надання позивачем таких послуг та підписання акту наданих послуг.

Виходячи з вищевикладеного, у ФОП Коробейнікова М.В. не було обов`язку сплачувати будь-які кошти до надання послуг з прання та прасування білизни ТОВ "Фірма Либідь", відповідно жодних зобов`язань по договору №07/02/18 ФОП Коробейніков М.В. не порушував.

Позивач вказує, що оскільки відповідач на протязі терміну дії договору жодного разу не передав білизну у прання, то він фактично допустив односторонню відмову від зобов`язання.

Однак як встановлено судом, жодних зобов`язань у ФОП Коробейнікова М . В . перед позивачем не виникало. Жодним пунктом договору не передбачено обов`язку відповідача передати в той чи інший термін позивачу білизну для прання, а п.п.5.2.2 взагалі передбачено право замовника зменшувати обсяги закупівлі.

Щодо терджень представника позивача про те, що якщо відповідач відповідно до п.п.5.2.2 Договору скористався своїм правом зменшувати обсяги закупівлі та зменшив їх до нуля, то останній має надати докази правомірності таких дій, а саме: додаткові угоди, підписані уповноваженими представниками обох сторін; то суд вважає, що вказані твердження жодним чином не спростовують того, що Договором не передбачено обов`язку відповідача передати в той чи інший термін позивачу білизну для прання.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Аналогічні положення викладені у ст. ст. 224, 225 ГК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 ГК України, під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків є мірою відповідальності, що застосовується за наявності збитків, протиправності дій цієї особи, причинного зв`язку між діями особи та збитками, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки. Обов`язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. При цьому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 623 ЦК України, розмір збитків завданих порушенням зобов`язання, повинен бути реальним та доведеним позивачем.

Упущена вигода згідно п.2 ч. 2 ст. 22 ЦК України є різновидом збитків.

Упущеною вигодою вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Тобто, до упущеної вигоди, як різновиду збитків, в повній мірі застосовуються вимоги норм права щодо необхідності встановлення усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки, дій чи бездіяльності особи; 2) шкідливого результату такої поведінки (збитки), наявності та розміру понесених збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована, як правопорушення.

Відповідно до статті ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Позивач, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, повинен довести, що за звичайних обставин він мав реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу, при цьому, протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки.

Тобто, пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті позивачем для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Таким чином, предметом доказування у даній справі є факти неправомірних дій Коробейнікова М.В. , виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) відповідача та заподіянням шкоди, а також реальний характер доходів, які позивач би безперечно отримав, якби не протиправні дії відповідача.

Позивач в обґрунтування доводів щодо заподіяння йому збитків у вигляді упущеної вигоди покликається на укладення 08.02.2018 року договору №07/02/18 про надання послуг з обробки білизни із відповідачем як замовником, невиконання якого, у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, призвело до понесення позивачем збитків у розмірі 61 000 грн. 00 коп.

Однак, позивачем не доведено, що виконання ним зобов`язань за договором, укладеним з Коробейніковим М.В. та відповідно, отримання прибутку, залежало виключно від виконання відповідачем зобов`язань за договором №07/02/18 від 08.02.2018 року. Тобто, з матеріалів справи не вбачається, що відповідач був єдиним замовником послуги з прання і прасування білизни, яку позивач мав намір прати та прасувати, оскільки аналогічні послуги могли бути замовлені іншими особами. Крім того, жодним пунктом договору не передбачено обов`язку відповідача передати в той чи інший термін позивачу білизну для прання.

Згідно з ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем належним чином не доведено та не обгрунтовано у відповідності до ст.ст.73,74,76 ГПК України належними та допустимими доказами наявність всіх елементів правопорушення, допущеного з боку відповідача з яким пов`язується застосування до відповідача такого виду господарсько-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків (упущеної вигоди), як і не надано суду жодних доказів на спростування вищенаведених висновків суду, а тому, суд дійшов висновку, що в задоволенні вимоги позивача про стягнення 61 000 грн. 00 коп. упущеної вигоди - слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати за позовом залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Либідь" до фізичної особи - підприємця Коробейнікова Максима Вікторовича про стягнення 61 000,00 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 18 червня 2019 року.

Суддя Романюк Ю.Г.