ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2019 р. м. Київ Справа № 911/307/19

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю СОКАР ЕЛ ПІ ДЖИ (18001, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Надпільна, буд. 226/1)

до Товариства з обмеженою відповідальністю Укрполімерконструкція (07501, Київська обл., Баришівський р-н., смт. Баришівка, вул. Торф`яна, буд. 28)

про стягнення 956674,92 грн. заборгованості за товар згідно договору поставки № 1/2018П від 29.03.2018 р., у тому числі 674689,85 грн. основного боргу, 209820,49 грн. пені, 17845,03 грн. 3% річних, 54319,55 грн. інфляційних втрат.

секретар судового засідання: Демідова А.А.

Представники сторін:

від позивача: Тележинський М.М. (ордер КС № 442870 від 22.01.2019 р.);

від відповідача: Гамрецький Є.О. (свідоцтво адвоката ЧН №. 000305 від 16.03.2018 р.; договір про надання правової допомоги № 261018/06 від 26.10.2018 р.)

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю СОКАР ЕЛ ПІ ДЖИ (далі ТОВ СОКАР ЕЛ ПІ ДЖИ, позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Укрполімерконструкція (далі ТОВ Укрполімерконструкція, відповідач) про стягнення 956674,92 грн. заборгованості за товар згідно договору поставки № 1/2018П від 29.03.2018 р., у тому числі 674689,85 грн. основного боргу, 209820,49 грн. пені, 17845,03 грн. 3% річних, 54319,55 грн. інфляційних втрат.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки № 1/2018П від 29.03.2018 р, згідно умов якого відповідачеві було поставлено товар, який було прийнято останнім, однак оплачено частково, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 674689,85 грн. основного боргу, 209820,49 грн. пені, 17845,03 грн. 3% річних, 54319,55 грн. інфляційних втрат, а також 14350,00 грн. судового збору та 11925,44 грн. витрат на послуги адвоката.

Ухвалою господарського суду Київської області від 08.02.2019 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18 березня 2019 р.

11.03.2019 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив б/н від 07.03.2019 р. (вх. № 4769/19 від 11.03.2019 р.) на позовну заяву, за змістом якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У вказаному відзиві відповідач повідомляє, що протягом січня-березня 2019 року останнім було частково сплачено на користь позивача заборгованість згідно договору поставки № 1/2018П від 29.03.2018 р. у розмірі 39000,00 грн., а отже, станом на 07.03.2019 р., розмір основної суми заборгованості ТОВ Укрполімерконструкція становить 635689,85 грн. Також відповідач зазначає, що не погоджується з розрахунком пені, зробленим ТОВ СОКАР ЕЛ ПІ ДЖИ, з огляду на те, що граничним терміном нарахування пені на залишкову суму боргу по акту приймання-передачі № ОБ-СЛ005024 від 16.07.2018 р., на думку відповідача, є 18.01.2019 р., а позивач нарахував пеню по 22.01.2019 р. включно, що суперечить вимогам частини 6 статті 232 ГПК України. Водночас, ТОВ Укрполімерконструкція наголошує, що не погоджується також із заявленим позивачем розміром судових витрат та, посилаючись на п. 2 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, зазначає, що представником ТОВ СОКАР ЕЛ ПІ ДЖИ не додано до матеріалів справи доказів, які підтверджують фактичне понесення позивачем витрат на правничу допомогу.

Підготовче засідання відкладалось.

25.03.2019 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшла відповідь № 49 від 19.03.2019 р. (вх. № 5922/19 від 25.03.2019 р.) на відзив, за змістом якої позивач зазначає, що вважає відзив відповідача необґрунтованим з наступних підстав.

Пунктом 6.7 договору поставки № 1/2018П від 29.03.2018 р. визначено, що штрафні санкції нараховуються постачальником за весь час прострочення оплати і на суму, належну до сплати, а отже, як вказує позивач, останнім дотримано вимоги частини 6 статті 232 ГК України при нарахуванні пені, та, з огляду на зазначене, сума нарахованої пені не підлягає зменшенню. Водночас, ТОВ СОКАР ЕЛ ПІ ДЖИ наголошує, що посилання відповідача на п. 2 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України є некоректним, оскільки, на думку позивача, вказана норма регулює компенсацію витрат адвоката на надання послуг (відправка кореспонденції, оплата експертного висновку, замовлення та отримання платних інформаційних послуг у третіх осіб тощо), проте, не визначає порядок компенсації витрат позивача на правову допомогу адвоката. Окрім того, позивач вважає, що приписами ГПК України не вимагається подання доказів фактичного понесення витрат на послуги адвоката при вирішенні питання про їх покладення на відповідача.

10.04.2019 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшло клопотання б/н від 10.04.2019 р. (вх. № 7166/19 від 10.04.2019 р.) про відкладення розгляду справи з огляду на те, що представник відповідача Гамрецький Є.О. не зможе бути присутнім у судовому засіданні, призначеному на 11.04.2019 р. у даній справі № 911/307/19, оскільки братиме участь у судовому засіданні у справі, яка знаходиться у провадженні господарського суду Одеської області.

15.04.2019 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшло заперечення б/н від 12.04.2019 р. (вх. № 7537/19 від 15.04.2019 р.) на відповідь на відзив, за змістом якого відповідач зазначає, що оскільки позивачем не додано до матеріалів справи доказів, які підтверджують здійснення останнім витрат на правничу допомогу в розмірі 11924,44 грн., то у задоволенні таких вимог, на переконання ТОВ Укрполімерконструкція, необхідно відмовити. Окрім того, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні 16.05.2019 р. представник позивача підтримував позов та зазначав про неможливість на даний час надати докази понесення позивачем витрат на правничу допомогу, оскільки останній ще не здійснив оплату, що, однак, не перешкоджає надати такі докази в подальшому в передбаченому законом порядку; представник відповідача проти позову заперечував та підтримував позицію відповідача, викладену у запереченні б/н від 12.04.2019 р. (вх. № 7537/19 від 15.04.2019 р.).

У судовому засіданні 16.05.2019 р. представники позивача та відповідача заявили про надання суду всіх наявних у ТОВ СОКАР ЕЛ ПІ ДЖИ та ТОВ Укрполімерконструкція доказів, що мають значення для вирішення спору.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.05.2019 р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.06.2019 р.

У судовому засіданні 06.06.2019 р. представник позивача позовні вимоги підтримував; представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував та просив суд, керуючись приписами ст. 233 Господарського кодексу України, зменшити розмір штрафних санкцій, заявлених позивачем до стягнення з відповідача. Так, представник відповідача, як на підстави для зменшення штрафних санкцій, посилався на наявність значних сум заборгованості контрагентів перед ТОВ Укрполімерконструкція, на те, що зараз на підприємстві проходить скорочення працівників, а також що при винесенні рішення у даній справі (про стягнення заявлених штрафних санкцій у повному обсязі) відповідач не зможе виплачувати заробітну плату та сплачувати податки, що призведе до банкрутства товариства. З огляду на викладене, представник відповідача просив суд зменшити розмір штрафних санкцій в обсязі на розсуд суду. Поряд з цим, представник відповідача заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не було надано до матеріалів справи доказів їх фактичного понесення.

У свою чергу, представник позивача заперечував проти зменшення судом розміру штрафних санкцій та вважав доводи відповідача необґрунтованими, а заявлені відповідачем обставини, на які він посилається, як на підстави для зменшення розміру штрафних санкцій, - не доведеними. Окрім того, у судовому засіданні 06.06.2019 р. представник позивача надав суду платіжне доручення № 898 від 03.06.2019 р. на суму 7799,98 грн. на підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу у даній справі.

У судовому засіданні 06.06.2019 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

29.03.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю СОКАР ЕЛ ПІ ДЖИ (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Укрполімерконструкція (покупець) було укладено договір поставки № 1/2018П, відповідно до п. 1.1 якого постачальник передає у власність покупцю поліетилен (товар), а покупець приймає і сплачує його вартість.

У відповідності з п. 3.8 договору датою поставки товару та переходу права власності на товар від постачальника до покупця вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару.

Згідно з п. 4.3 договору за результатами поставки товару сторони підписують акт прийому-передачі товару.

Умовами п. 4.4 договору передбачено, що у термін не пізніше 3-х робочих днів з моменту одержання покупцем акту прийому-передачі товару, покупець зобов`язаний підписати акт прийому-передачі товару і один оригінальний екземпляр направити постачальнику засобами факсимільного та/або електронного поштового зв`язку з одночасним відправленням оригіналу рекомендованим листом.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що оплата товару (партії товару) здійснюється на умовах 100% передоплати, якщо інше не передбачено у відповідній специфікації та/або додатковій угоді до даного договору.

Покупець зобов`язується оплатити товар на умовах 100% попередньої оплати партії товару протягом одного дня з дати підписання відповідної специфікації та/або додаткової угоди, якщо інше не передбачене сторонами в специфікації та/або додатковій угоді до даного договору (п. 5.3 договору).

Відповідно до п. 5.4 договору оплата здійснюється на підставі виставленого постачальником рахунку.

У відповідності з п. 5.5 договору датою оплати товару вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Згідно з п. 6.3 договору у випадку порушення покупцем умов оплати згідно п. 5.1 даного договору чи умов, передбачених відповідною специфікацією та/або додатковою угодою, постачальник має право нарахувати, а покупець зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставку НБУ, що діяла на момент виникнення заборгованості, від суми заборгованості за кожний день прострочення виконання грошового зобов`язання.

Умовами п. 6.7 договору передбачено, що штрафні санкції нараховуються постачальником за весь час прострочення оплати і на суму, що належить до оплати.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та скріплення його печатками сторін, та діє до 31.12.2019 р. в частині поставок, а в частині здійснення грошових розрахунків - до повного виконання грошових зобов`язань (п. 10.1 договору).

29.03.2018 р. між ТОВ СОКАР ЕЛ ПІ ДЖИ та ТОВ Укрполімерконструкція було підписано протокол узгодження розбіжностей до договору поставки № 1 від 29.03.2018 р., відповідно до якого, зокрема, було погоджено п. 4.4 договору в наступній редакції: «У термін не пізніше 5-ти робочих днів з моменту одержання покупцем акту прийому-передачі товару, покупець зобов`язаний підписати акт прийому-передачі товару і один оригінальний екземпляр направити постачальнику засобами факсимільного та/або електронного поштового зв`язку з одночасним відправленням оригіналу рекомендованим листом, або протягом цього ж строку надати постачальнику власні обґрунтовані заперечення до даного акту».

Згідно з протоколом узгодження розбіжностей пункт 5.3 договору було викладено в наступній редакції: «Покупець зобов`язується оплатити товар на умовах 100% попередньої оплати партії товару протягом 3-х (трьох) банківських днів з дати підписання відповідної специфікації та/або додаткової угоди, якщо інше не передбачене сторонами в специфікації та/або додатковій угоді до даного договору».

Умови п. 6.3 договору за протоколом узгодження розбіжностей було викладено в наступній редакції: «У випадку порушення покупцем умов оплати за поставлений товар згідно п. 5.1 даного договору чи умов, передбачених відповідною специфікацією та/або додатковою угодою, постачальник має право нарахувати, а покупець зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставку НБУ, що діяла на момент виникнення заборгованості, від суми заборгованості за поставлений товар за кожний день прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого товару».

Як слідує з матеріалів справи, на виконання умов договору поставки № 1/2018П від 29.03.2018 р. ТОВ СОКАР ЕЛ ПІ ДЖИ здійснило поставку ТОВ Укрполімерконструкція товару на суму 3978719,85 грн., що підтверджується підписаними повноважними представниками сторін та скріпленими печатками товариств актами приймання-передачі № ОБ-СЛ002593 від 16.04.2018 р. на суму 2004030,00 грн. та № ОБ-СЛ005024 від 24.07.2018 р. на суму 1974689,85 грн.

Позивач зазначав, що ТОВ Укрполімерконструкція було частково оплачено поставлений ТОВ СОКАР ЕЛ ПІ ДЖИ товар на суму 3304030,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 294 від 10.04.2018 р. на суму 30000,00 грн., № 154 від 10.04.2018 р. на суму 70000,00 грн., № 235 від 10.04.2018 р. на суму 520000,00 грн., № 358 від 25.04.2018 р. на суму 500000,00 грн., № 379 від 18.05.2018 р. на суму 100000,00 грн., № 286 від 18.05.2018 р. на суму 200000,00 грн., № 380 від 21.05.2018 р. на суму 84030,00 грн., № 310 від 25.05.2018 р. на суму 200000,00 грн., № 436 від 06.06.2018 р. на суму 80000,00 грн., № 512 від 22.06.2018 р. на суму 220000,00 грн., № 545 від 10.08.2018 р. на суму 300000,00 грн., № 595 від 14.08.2018 р. на суму 300000,00 грн., № 573 від 17.08.2018 р. на суму 400000,00 грн., № 710 від 14.09.2018 р. на суму 200000,00 грн., № 793 від 02.11.2018 р. на суму 100000,00 грн.

Оскільки відповідач станом на час подання позовної заяви не виконав взяті на себе зобов`язання і не сплатив ТОВ СОКАР ЕЛ ПІ ДЖИ залишок заборгованості в сумі 674689,85 грн. за поставлений товар за договором поставки № 1/2018П від 29.03.2018 р., останнє і звернулось з даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.ст. 691, 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як слідує з позовної заяви, у порушення умов договору поставки № 1/2018П від 29.03.2018 р., відповідач мав заборгованість зі сплати за поставлений позивачем товар в розмірі 674689,85 грн.

Поряд з цим, 11.03.2019 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив б/н від 07.03.2019 р. (вх. № 4769/19 від 11.03.2019 р.) на позовну заяву, за змістом якого відповідач повідомив, що протягом 2019 року останнім було частково сплачено на користь позивача заборгованість за договором поставки № 1/2018П від 29.03.2018 р. у розмірі 39000,00 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю Укрполімерконструкція за період з 01.02.2019 р. до 07.03.2019 р., копію якої долучено до матеріалів справи (оригінал оглянуто судом).

Слід зазначити, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на викладене, провадження у справі в частині стягнення з відповідача 39000,00 грн. заборгованості за поставлений товар, яка була сплачена відповідачем після звернення позивача до суду з позовом у даній справі, підлягає закриттю за відсутністю в цій частині предмету спору.

Водночас, вимога позивача про стягнення з відповідача решти основної заборгованості за договором поставки № 1/2018П від 29.03.2018 р., з урахуванням встановлення судом факту наявності заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 635689,85 грн., є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 209820,49 грн. пені за порушення строків оплати поставленого товару.

Як зазначалось вище, у відповідності з п. 6.3 договору у випадку порушення покупцем умов оплати за поставлений товар згідно п. 5.1 даного договору чи умов, передбачених відповідною специфікацією та/або додатковою угодою, постачальник має право нарахувати, а покупець зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставку НБУ, що діяла на момент виникнення заборгованості, від суми заборгованості за поставлений товар за кожний день прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого товару.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Поряд з цим, згідно з приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Поряд з цим, умовами п. 6.7 договору передбачено, що штрафні санкції нараховуються постачальником за весь час прострочення оплати і на суму, що належить до оплати.

Таким чином, сторонами у договорі було встановлено нарахування пені понад строк, встановлений ч. 6 ст. 232 ГК України, а саме за весь час прострочення оплати.

З долученого до матеріалів справи розрахунку пені вбачається, що заявлений до стягнення розмір пені, нарахованої на заборгованість відповідача щодо кожного акту окремо, з урахуванням часткових оплат, за загальний період з 19.04.2018 р. до 22.01.2019 р., було визначено позивачем в сумі 209820,49 грн., яка є арифметично вірною та обґрунтованою.

Поряд з цим, представником відповідача у судовому засіданні з розгляду справи по суті було заявлено усне клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до визначеного на розсуд суду обсягу. При цьому, представник позивача заперечував проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положенням ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Визначені наведеними нормами положення, з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України, щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

Статтею 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з приписами частини 1 ст. 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є одночасно способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а є його правом, яке реалізовується судом виключно у виняткових випадках.

Слід зазначити, що при розгляді заяви відповідача про зменшення штрафних санкцій, судом враховано, що з позовних вимог у даній справі, за визначенням статті 549 Цивільного кодексу України, за правовою природою до неустойки належить лише позовна вимога про стягнення пені, відтак, суд вирішує питання щодо наявності підстав для зменшення виключно цієї вимоги.

Також суд враховує, що згідно з пунктом 13 постанови Верховного Суду від 08.05.2018 р. у справі № 924/709/17 зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Оцінюючи наявні матеріали справи, доводи відповідача, суд зазначає, що відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наявності скрутного майнового становища, поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, а тому клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю Укрполімерконструкція про зменшення розміру пені задоволенню не підлягає.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню в заявленій позивачем сумі.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 17845,03 грн. 3% річних та 54319,55 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що розмір 3% річних було визначено позивачем у сумі 17845,03 грн., нарахованих на заборгованість відповідача щодо кожного акту окремо, за загальний період з 19.04.2018 р. до 22.01.2019 р., який є арифметично вірним та обґрунтованим, у зв`язку з чим 3% річних підлягають стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі.

Розмір інфляційних втрат, визначений позивачем, становить 54319,55 грн., нарахованих на заборгованість відповідача щодо кожного акту окремо, за загальний період з серпня 2018 року до січня 2019 року включно.

Слід зазначити, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочення платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу, з урахуванням індексу інфляції, визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочення.

Сума боргу, з урахуванням індексу інфляції, повинна розраховуватися виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З урахуванням наведеного, згідно із здійсненим судом арифметичним розрахунком за повні місяці прострочення виконання грошового зобов`язання, розмір інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості відповідача, становить 43599,69 грн., у тому числі -

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
01.08.2018 - 31.10.1.0363632.30103632.30
01.08.2018 - 31.12..851.05939967.39714657.24
З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю СОКАР ЕЛ ПІ ДЖИ.

Щодо розподілу у даній справі судових витрат і, зокрема, витрат позивача на правову допомогу, слід зазначити наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Так, у поданому до суду попередньому розрахунку суми судових витрат зазначено, що позивач очікував понести витрати, пов`язані з розглядом справи, в сумі 26275,44 грн., у тому числі - судовий збір у сумі 14350,00 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 11925,44 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Приписами ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем ТОВ СОКАР ЕЛ ПІ ДЖИ як клієнтом та ОСОБА_1 як адвокатом 09 серпня 2018 року було укладено договір про надання правової допомоги № 01/08-18.

Пунктом 4 договору передбачено, що предметом договору є представництво інтересів клієнта у судах під час здійснення, зокрема, господарського судочинства перед фізичними та юридичними особами.

Додатком № 1 до договору № 01/08-18 від 09.08.2018 р. було встановлено тарифи на послуги, а саме розрахунок вартості однієї години надання послуг встановлено в сумі 745,34 грн.

Клієнтом та адвокатом було підписано акт наданих послуг від 22.01.2019 р. на суму 9689,42 грн., в якому також зазначався перелік наданих адвокатом клієнту послуг, у тому числі: зустріч з клієнтом та з`ясування наявних обставин з обговоренням та визначенням стратегії (прийнято рішення підготовки позову); збирання та компонування доказів, підготовка шаблону позову; повторна зустріч з клієнтом та обговорення шаблону позову; аналіз судової практики; підготовка кінцевого варіанту позовної заяви з усіма наявними додатками та внесенням кінцевих коригувань, затвердження клієнтом тексту позовної заяви; формування готових пакетів документів (позовної заяви із додатками) для звернення до суду з контролем правильності підписання та готовності направлення позовної заяви в суд.

Статус адвоката Тележинського М.М. підтверджується Свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю № 952 від 12.08.2017 р.

В якості доказів понесення позивачем витрат на послуги адвоката до матеріалів справи було надане платіжне доручення № 898 від 03.06.2019 р. на суму 7799,98 грн., за яким платник ТОВ «СОКАР ЕЛ ПІ ДЖИ» здійснив «поповнення рахунку Тележинського М.М. зг дог. 01/08-18 від 09.09.2018 р. (за посл. правової допомоги)».

З огляду на викладене та враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, ціну позову та заявлений до стягнення позивачем розмір витрат на послуги адвоката, суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість витрат позивача на професійну правничу допомогу у даній справі в сумі 7799,98 грн., які були фактично понесені останнім.

З урахуванням зазначеного, судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до п. 2 ч. 1, п. 3 ч. 4, ч. 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Поряд з цим, суд звертає увагу позивача, що пунктом 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що сплачена сума судового збору в разі закриття (припинення) провадження у справі повертається за ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Оскільки позивачем не заявлялося клопотання про повернення судового збору в частині вимог, за якими провадження у справі закрите, то у даному випадку на час винесення рішення у справі у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо повернення судового збору, передбаченого ч. 4 ст. 231 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Провадження у справі № 911/307/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю СОКАР ЕЛ ПІ ДЖИ (18001, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Надпільна, буд. 226/1, код 40625535) до Товариства з обмеженою відповідальністю Укрполімерконструкція (07501, Київська обл., Баришівський р-н., смт. Баришівка, вул. Торф`яна, буд. 28, код 19252307) про стягнення заборгованості за договором поставки № 1/2018П від 29.03.2018 р., в частині стягнення 39000,00 грн. основного боргу, закрити.

2. Решту позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю СОКАР ЕЛ ПІ ДЖИ задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Укрполімерконструкція (07501, Київська обл., Баришівський р-н., смт. Баришівка, вул. Торф`яна, буд. 28, код 19252307) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю СОКАР ЕЛ ПІ ДЖИ (18001, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Надпільна, буд. 226/1, код 40625535) 635689 (шістсот тридцять п`ять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять) грн. 85 коп. основного боргу, 209820 (двісті дев`ять тисяч вісімсот двадцять) грн. 49 коп. пені, 43599 (сорок три тисячі п`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 69 коп. інфляційних втрат, 17845 (сімнадцять тисяч вісімсот сорок п`ять) грн. 03 коп. 3% річних, 13604 (тринадцять тисяч шістсот чотири) грн. 33 коп. судового збору, 7394 (сім тисяч триста дев`яносто чотири) грн. 38 коп. витрат на правову допомогу.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 11.06.2019 р.

Суддя В.М. Бабкіна