номер провадження справи 32/104/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2019 Справа № 908/1497/18

м.Запоріжжя Запорізької області

Колегія суддів Господарського суду Запорізької області у складі: головуючого судді Колодій Н.А., суддя Корсун В.Л., суддя Горохов І.С. при секретарі судового засідання Зеленцовій К.Ю.

За позовом: Публічного акціонерного товариства АрселорМітталКривийРіг, (50095, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, вул. Орджонікідзе, 1)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ТС АІК ЕКО, ( АДРЕСА_1 , м.Запоріжжя, вул. Богдана Завади, буд. 4, кв. 60)

про стягнення 10402485 грн. 06 коп.

За участю представників:

Від позивача: Лисенко П.П., довіреність № 14-331юр ввід 20.09.2018

Від відповідача : Ясир Д.І., ордер ЗП № 107562 від 21.03.2019.

Вініченко А.Ю. вільний слухач;

ОСОБА_1 - вільний слухач.

Суть спору:

02 серпня 2018 від Публічного акціонерного товариства АрселорМітталКривийРіг до Товариства з обмеженою відповідальністю ТС АІК ЕКО надійшла позовна заява про стягнення 10 402 485 грн. 06 коп. штрафних санкції.

02.08.2018 автоматизованою системою документообігу Господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу №908/1497/18 розподілено судді Колодій Н.А.

Враховуючи категорію та складність справи ухвалою суду від 29.10.2018 справу передано на колегіальний розгляд.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів, справу № 908/1497/18 передано на розгляд колегії суддів у складі : головуючий суддя Колодій Н.А., судді КорсунВ.Л., Горохов І.С.

Ухвалою суду від 30.10.2018 справу прийнято до колегіального розгляду, підготовче засідання призначено на 27.11.2018.

13 вересня 2018 відповідачем було подано клопотання про зупинення провадження у справі до результатів перегляду рішення суду у справі № 904/2217/18.

Обґрунтовуючи клопотання, відповідач вказував на те, що існує об`єктивна неможливість вирішення цієї справи, до набрання законної сили судовим рішенням у справі №904/2217/18. Підставою звернення ТОВ ТС АІК-ЕКО до Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/2217/18 є невиконання Публічним акціонерним товариством АрселорМіттал Кривий Ріг зобов`язань по договору щодо оплати за поставлену продавцем першу партію градирні 3-х секційної, крупноблочної вентиляторної протиточної (надалі продукція). Предметом судового дослідження у справі №904/2217/18 було встановлення обставин поставки покупцем першої партії продукції, причин та обставин відмови покупця від здійснення оплати за першу партію продукції.

06.09.2018 позовні вимоги ТОВ ТС АІК-ЕКО до Публічного акціонерного товариства АрселорМіттал Кривий Ріг у справі № 904/2217/18 про стягнення заборгованості з оплати за поставлену продавцем першу партію продукції, 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з простроченням оплати, судом задоволено на загальну суму 16 997 434,92 грн. Рішенням встановлено, що поставлена продавцем перша партія продукції, прийнята покупцем 21.02.2018р. без зауважень, причини для відстрочення/відмови у здійсненні Покупцем оплати за першу партію продукції відсутні.

Дослідивши обґрунтування поданого відповідачем клопотання колегія суддів дійшла висновку щодо його обґрунтованості та зупинила провадження у справі № 908/1497/18 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 904/2217/18.

05.11.2018 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 4 790 880 грн. 00 коп. та повернути судовий збір з урахуванням поданої заяви.

Заява судом прийнята до розгляду.

08 лютого 2019 від відповідача у справі надійшло клопотання про поновлення провадження у справі № 908/1497/18 у зв`язку з набранням законної сили рішенням у справі № 904/2217/18. На підтвердження поданого клопотання відповідачем долучено до справи постанову Центрального апеляційного господарського суду від 28.01.2019 №904/2217/18, якою залишено без змін рішення першої інстанції.

Ухвалою суду від 12.02.2019 провадження у справі було поновлено з 21.03.2019, підготовче засідання призначено на 21.03.2019. В судовому засіданні оголошувалась перерва до 22.04.2019.

15.03.2019 до канцелярії Господарського суду Запорізької області від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог. Просить суд стягнути з відповідача 2 484761грн. 60коп. штрафних санкцій за прострочку поставки елементів градирні, що складається з 1 406 361 грн. 60 коп. за прострочку поставки елементів першої партії градирні, 689 724 грн. 00 коп. неустойки та 248 676 грн. 00 коп. штрафу за прострочку поставки другої партії елементів градирні, 272 160 грн. 00коп. неустойки та 231 840 грн. 00 коп. штрафу за прострочення поставки елементів третьої партії градирні.

Заява судом була прийнята до розгляду.

В судовому засіданні 21.03.2019 представник позивача підтримав подану заяву про зменшення розміру позовних вимог, що була подана 15.03.2019. Щодо попередньої заяви про зменшення розміру позовних вимог, яка надійшла до суду 05.11.2018, представник позивача просив суд залишити її без розгляду.

Відповідач частково заперечив проти заяви про зменшення розміру позовних вимог, поданої позивачем 15.03.2019, а також просить суд залишити без задоволення клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач вказує на те, що вимоги позивача викладені у заяві про зменшення розміру позовних вимог від 15.03.2019, стосовно штрафних санкцій за поставку першої партії елементів градирні є одночасною зміною предмету та підстави позову в цій частині. Що стосується вимог про стягнення штрафних санкцій за прострочку поставки другої та третьої партії елементів градирні відповідач вважає, що в даному випадку не було прострочки поставки ІІ та ІІІ партії, а було зупинення передання товару на підставі ч. 3 ст. 538 та п. 5 ст. 692 ЦК України.

Крім того, відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності щодо вимог пред`явлених позивачем по першій партії товару. Обґрунтовуючи подану заяву відповідач вказує на те, що на його думку позивач пропустив строк позовної давності, передбачений п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, так як, позивач нараховує неустойку по першій партії за період з 25.01.2018 по 21.02.2019, а заява з вимогами про стягнення суми неустойки по першій партії направлена до суду 12.03.2019.

Заява відповідача судом прийнята до розгляду. Копія даної заяви вручена представнику позивача у справі в судовому засіданні.

20.05.2019 від позивача надійшла заява про неможливість застосування позовної давності з посилання на ч.ч. 2. 3 ст. 264 ЦК України, оскільки позивач первісно 02.08.2018 звернувся до суду з позовними вимогами у межах річного строку позовної давності, а самі первісні позовні вимоги складались з вимог про стягнення штрафу та неустойки, то в розумінні ч.2 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності було перервано 02.08.2018, і його відлік почався заново, відповідно заява про зменшення розміру позовних вимог подана у межах строку позовної давності.

Заява позивача про неможливість застосування строків позовної давності судом прийнята до розгляду та долучена до матеріалів справи.

Також, відповідачем 22.04.2019 надані заперечення щодо клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи відповідач зазначив, що позивач не реалізувавши своє право на звернення з клопотанням про призначення експертизи при розгляду справи №904/2217/18 у першій інстанції, звернувся з тим самим клопотання, як у цій справі, при розгляді справи № 904/2217/18 до Центрального Апеляційного Господарського Суду, в задоволенні якого було відмовлено. Обставини відсутності порушення відповідача щодо якості, комплектності поставленої першої партії градирні були встановлені рішенням Господарського Суду Дніпропетровської області від 06.09.2018, постановою Центрального Апеляційного Господарського Суду від 28.01.2019, залишеними без змін постановою Касаційного Господарського Суду Верховного Суду України від 16.04.2019 у справі №904/2217/18 та на підставі ч. 4 ст. 75 ГПК України є доказами при розгляді цієї справи.

Колегія суддів розглянувши клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи погоджується з запереченнями відповідача та вважає за доцільне відмовити в його задоволенні, за відсутності сукупності умов, визначених ст. 99 ГПК України, для призначення експертизи у даній справі.

Розглянувши заяву про зменшення розміру позовних вимог колегія суддів дійшла висновку щодо її задоволення, оскільки предметом є стягнення штрафних санкцій за тим самим договором № 2065 від 31.07.2017, на підставі якого були заявлені первісні позовні вимоги. Суд розглядає позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій в розмірі 2 848 761грн. 60 коп.

В судовому засіданні 11.06.2019 колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Судом здійснювалось повне фіксування судового процесу технічними засобами, а саме за допомогою програмно-апаратного комплексу «Оберіг».

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи у їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

31.07.2017 між ТОВ «ТС АІК-ЕКО» як продавцем та ПАТ «АреселорМіттал Кривий Ріг» покупцем було укладено договір №2065.

Відповідно до п.1.1 договору №2065 від 31.07.2017 (далі договір №2065) продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця продукцію відповідно до специфікації та виконати шеф-монтажні роботи, а покупець зобов`язується прийняти продукцію та оплатити її на умовах визначених договором.

Специфікацією №1 від 31.07.2017 року (яка є невід`ємною частиною договору) було значено вимоги до продукції яка мала бути поставлена.

Додатковою угодою №1 від 04.01.2018 року до договору №2065 від 31.07.2017 року специфікацію №1 було викладено у новій редакції.

Умовами специфікації серед іншого було визначено, що продукція яка має бути поставлена - градирня 3-х секційна, крупноблочна вентиляторна протиточна модель WТСН-484835-32D-13.

Відповідно до специфікації №1 до договору №2065 від 31.07.2017 в редакції від 04.01.2018р. (надалі специфікація), продукція поставляється поетапно трьома партіями.

Елементи першої партії градирні мають бути поставлені 24.01.2018, вартість складає 16 742 400 грн. 00 коп.

Елементи другої партії градирні відповідно до специфікації 1 мають бути поставлені відповідачем до 20.02.2018, вартість яких становить 4 692 000 грн. 00 коп.

Елементи третьої партії градирні мають бути поставлені 05.03.2018, вартість яких становить 2 520 000 грн. 00 коп.

Цією ж специфікацією встановлено, що оплата за обладнання повинна здійснюватись наступним чином: « 100% оплата протягом 3 (трьох) календарних днів від дати поставки кожної партії обладнання на склад покупця».

Внаслідок недосягнення сторонами згоди щодо своєчасної поставки та оплати продукції за договором № 2065 від 31.07.2017 позивачем пред`явлені вимоги про стягнення штрафних санкцій за несвоєчасну поставку І, ІІ та ІІІ партій товару.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, колегія суддів дійшла наступних висновків:

на розгляд суду передано спір про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ТС АІК ЕКО (відповідач у справі) 2 484 761грн. 60 коп. штрафних санкцій за прострочку поставки елементів градирні, що складається з 1 406 361 грн. 60 коп. за прострочку поставки елементів першої партії градирні, 689 724 грн. 00 коп. неустойки та 248 676 грн. 00 коп. штрафу за прострочку поставки другої партії елементів градирні, 272 160 грн. 00коп. неустойки та 231 840 грн. 00 коп. штрафу за прострочення поставки елементів третьої партії градирні.

Щодо пред`явлених вимог по стягненню штрафних санкцій за прострочку поставки першої партії елементів градирні слід зазначити наступне.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 28.01.2019 року у справі №904/2217/18 було встановлено, що елементи першої партії градирні за договором №2065 від 31.07.2017 укладеним між ТОВ «ТС АІК-ЕКО» та ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було поставлено ТОВ «ТС АЇК-ЕКО» на користь ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» 21.02.2018 року.

Додатковою угодою №1 від 04.01.2018 до договору №2065 від 31.07.2017 року було затверджено специфікацію №1.

Специфікацією №1 визначено, що елементи першої партії градирні мають бути поставлені 24.01.2018.

Вартість елементів першої партії градирні відповідно до специфікації №1 складає 16 742 400 гривень.

Поставка першої партії градирні була проведена відповідачем 21.02.2018, що підтверджується актом приймання - передачі № 10 від 21.02.2018, підписаного сторонами.

З урахуванням викладеного першим днем прострочення є 25.01.2018 року, а останнім днем є 21.02.2018 (встановлено Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 28.01.2019 року у справі №904/2217/18), відповідно кількість днів прострочення становить 28 днів.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набуло законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п.8.1 договору №2065, у випадку прострочення поставки продукції проти строків обумовлених в договорі, продавець сплачує покупцю неустойку у розмірі 0,3% від вартості недопоставленої продукції за кожний день прострочення. Нарахування неустойки починається з першого дня прострочення та припиняється на дату поставки продукції.

На пунктом 8.1 договору №2065 позивачем пред`явлена до стягнення неустойка в розмірі: (16 742 400*0,3%)*28 = 1 406 361,60 гривень.

Відповідач не заперечує щодо прострочки поставки, але вказує на те, що дана прострочка відбулась не з його вини, так як в вересні 2017 року (після затвердження проекту градирні) позивачу знадобилося його частково змінити (в частині переносу сходів). У зв`язку з цим на 19.09.2017 було скликано нараду, за результатами якої складено протокол №10. В цьому протоколі, зокрема, зазначено (пункт 7), що позивач зобов`язаний надати варіант переносу сходів градирні до 22.09.2017.

На виконання зазначеного пункту протоколу, позивач 19.09.2017 звернувся до виробника градирні, який 21.09.2017р. листом №608/10 відповів, що зазначені елементи градирні вже виготовлені та зберігаються на складі до відвантаження разом із іншими елементами градирні. Разом з цим виробник зазначив, що для перенесення сходів градирні необхідно внести корегування в технічну документацію у відповідності із запитом, а також виготовити нові елементи, які відповідають за кріплення сходів до градирні. Також виробник повідомив, що корегування технічної документації та виготовлення нових елементів займуть додатково 20 календарних днів.

Відповідач вважає, що позивач погодився на змінений строк поставки першої парті продукції 21.02.2018, оскільки підписав акт здачі-приймання продукції за № 10 без претензій.

Крім того, як вже зазналось відповідач просить суд застосувати строки позовної давності до вимог по стягненню штрафних санкції за прострочку поставки першої партії продукції.

Позивач заперечив проти наданих відповідачем пояснень, посилаючись на те, що сторонами не підписувались додаткові угоди або інші документи, які б узгоджували саме перенесення строків поставки першої партії градині.

Колегія суддів, дослідивши листування сторін на які посилається відповідач, як на доказ узгодження сторонами перенесення строків поставки , погодився з позицією позивача щодо відсутності в цих листах будь яких домовленостей щодо перенесення строків.

За таких обставин, колегія суддів вважає доведеними вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій за прострочку поставки першої парті елементів градирні в розмірі 1 406 361,60 грн.

Розглянувши клопотання відповідача щодо застосування строків позовної давності колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для переривання строків позовної давності.

Відповідно до ч.2,3 ст.264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до ч. 1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Оскільки позивач первісно 02.08.2018 року звернувся до суду з позовними вимогами у межах річного строку позовної давності, а самі первісні позовні вимоги складались з вимог про стягнення штрафу та неустойки, то в розумінні ч.2 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності було перервано 02.08.2018 року, і його відлік почався заново.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення неустойки за прострочку поставки першої партії градирні в розмірі 1 406 361 грн. 60 коп. пред`явлені до стягнення обґрунтовано та підлягають задоволенню.

Щодо штрафних санкцій за прострочення поставки елементів другої та третьої партії градирні колегія суддів дійшла наступних висновків:

Специфікацією №1 визначено, що елементи другої та третьої партії градирні мають бути поставлені 20.02.2018 (ІІ партія), вартість якої складає 4 692 000 гривень. та елементи третьої партії 05.03.2018 (ІІІ партія) , вартість елементів третьої партії градирні відповідно до специфікації №1 складає 2 520 000 гривень.

Обґрунтовуючи вимоги щодо стягнення неустойки за прострочку поставки елементів другої та третьої партії градирні, позивач посилається п.8.1 договору №2065 та просить суд стягнути з відповідача неустойку з 21.02.2018 по 10.04.2018: 4 692 000*0,3%*49 = 689 724 гривень по другій партії та суму неустойки за період з 06.03.2018 по 10.04.2018: 2 520 000*0;3%*36=272 160 гривень. по третій партії.

Крім того, оскільки прострочення поставки тривало більше одного місяця, то у порядку п.8.2 договору позивачем пред`явлені вимоги про стягнення штрафу 20%: 4 692 000*20%=938 400 гривень по другій партії та 20% штрафу : 2 520 000*20%=504 000 гривень по третій партії.

Також, оскільки відповідно до п.8.6 договору розмір штрафних санкції не може перевищувати 20% від вартості продукції, відносно якої допущено порушення, то позивачем пред`явлений штраф, згідно з п.8.1 договору №2065 в сумі 938 400-689 724 = 248 676 гривень за прострочку поставки продукції по другій партії градирні та 504 000 - 272 160 = 231 840 гривень по третій партії.

Відповідач заперечив проти вимог позивача щодо стягнення штрафних санкцій за другою та третьої парією товару, так як не поставка відповідачем другої та третьої партій продукції прямо пов`язана з невиконанням позивачем зобов`язань щодо сплати за першу партію продукції. Рішенням у справі № 904/2217/18 встановлено, що першу партію продукції відповідачем поставлено, а позивачем прийнято.

Тобто, саме з 21.02.2018 у відповідача виникло право на отримання оплати за першу партію продукції.

Відповідно до ч.5 ст.692 ЦК України, якщо продавець зобов`язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передаиня цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.»

Необхідно зазначити, що право продавця, щодо зупинення передання другої та третьої партій продукції (яка, відповідно до змісту ч.5 ст.692 ЦК України, є «іншим товаром») є безумовним та не потребує повідомлення іншої сторони.

Приймаючи до уваги дату виникнення права на отримання оплати за першу партію продукції, відповідач саме з 21.02.2018 по дату одностороннього розірвання позивачем договору листом за вих. №03-6370 від 05.07.2018 - 10.08.2018, користуючись правом, наданим йому ч.5 ст.692 ЦК України, зупинив передання позивачу другої партії продукції до отримання оплати за першу партію продукції.

Відповідно до змісту Рішення, прострочення щодо оплати позивачем першої партії продукції настало з 27.02.2018р.

Частиною 3 статті 538 ЦК України встановлено, що «У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі».

Відповідач зазначив, що позивач, на наступний день після приймання першої партії продукції, без будь-яких зауважень почав вчиняти дії, які дали відповідачу підстави вважати, що він не збирається виконувати свої зобов`язання з оплати. Так, 22.02.2018 до відповідача від позивача надійшло електронне повідомлення про блокування приймання першої партії продукції, реакція відповідача на яке зазначена у листі за вих.№202/159 від 22.02.2018р. (наданий Позивачем до позовної заяви) та повідомили (мовою оригіналу): «задержка приемки первого отапа поставки градирни и отсутствие оплати за оборудование существеино затруднит реализацию проекта в цепом...». Зазначеною фразою відповідач попередив позивача, що зазначені дії впливають на подальшу реалізацію Договору, а саме на строки поставки другої та третьої партій продукції, тобто повідомив про пов`язаність дій позивача по несплаті за першу партію продукції з діями відповідача по подальшому виконанню умов договору.

Після того, як Позивач почав «штампувати» односторонні акти, якими нібито виявляв недоліки давно прийнятої без претензій першої партії Продукції (про це ретельно з посиланням на документи зазначено у відзиві від 04.10.2018р., запереченні на відповідь на відзив від 23.10.2018р. та пояснені в порядку ст.42 ГПК України від 23.10.2018р.), Відповідач зрозумівши, що Позивач не збирається виконувати власні зобов`язання за Договором з оплати за першу партію Продукції, попередив Позивача спочатку листом за вих.№216/168 від 26.02.2018р., що надісланий засобами електронної пошти та отриманий Позивачем в той же день, про те, що (мовою оригіналу): «ми исходили из трехдневного срока оплати по спецификации и расчитывали профинансировать доставку 2 партии оборудования по донному Договору, во избежание задероіски поставки 2 партии оборудования ПАТ «АРСЕЛОРМИТТАЛ КРЙВОЙ РОГ» и дополнительних расходов, связанних с таможенным оформленим и хранением оборудования на складах в Риге». Тобто, відповідач вважає, що цією фразою повідомив позивача, що існує пов`язаність дій позивача по несплаті за першу партію продукції з діями відповідача по подальшому виконанню умов договору і що відповідач внаслідок цих дій позивача затримає поставку другої партії продукції.

Також відповідач звернув увагу, що ним неодноразово надсилались повідомлення про зупинення виконання свої подальших зобов`язань за договором до отримання оплати за першу партію продукції, а саме листами: №243/187 від 02.03.2018р. та №430/339 від 06.04.2018р.

Таким чином, відповідач, маючи очевидні підстави вважати, що позивач не виконає свого обов`язку за договором, скористався своїм правом, наданим йому частиною З статті 538 ЦК України, зупинив виконання свого обов`язку за договором.

Позивач заперечив проти обставин викладених в відзиві на позовну заяву та зазначив, що ні договором, ні умовами специфікації не передбачено оплату попередньої партії товару як умову поставки наступної партії товару, тому твердження відповідача про зустрічність та взаємопов`язаність зобов`язань поставки всіх партій та оплати їх частин є помилковим.

У Відзиві на позовну заяву та у запереченнях відповідач, виправдовуючи непоставку елементів другої та третьої партії послався на ч. 3. ст.538 ЦК України.

Проте, відповідно до ч.2 ст.538 ЦК України, сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

Позивач вважає, що такий самий обов`язок покладено на відповідача і у ч.2 ст.226 ГК України, де визначено, що сторона, яка порушила своє зобов`язання або напевно знає, що порушить його при настанні строку виконання, повинна невідкладно повідомити про це другу сторону. У протилежному випадку ця сторона позбавляється права посилатися на невжиття другою стороною заходів щодо запобігання збиткам та вимагати відповідного зменшення розміру збитків.

Отже, позивач в своїх запереченнях вказує, що відповідач в обов`язковому порядку відповідно до вимог ч.2 ст.538 ЦК України, ч.2 ст.226 ГК України мав повідомити позивача про неможливість поставки другої та третьої партії градирні, через неоплату першої партії.

Листом №430/339 від 06.04.2018 року відповідач повідомив позивача про зрив строків поставки елементів другої партії градирні у через неоплату позивачем елементів першої партії. Позивачем зазначений лист було отримано 10.04.2018 року.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши доводи обох сторін, колегія суддів погоджується з твердженням позивача, що в листах, на які посилається відповідач, як на доказ того, що позивач був повідомлений про затримку поставки другої та третьої партій продукції, крім листа від 06.04.2018, відсутні докази узгодження обома сторонами перенесення строків або зупинення наступних поставок продукції за договором.

Але, враховуючи ч. 5 ст.692 ЦК України, якщо продавець зобов`язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства, колегія суддів дійшла висновку щодо обґрунтованості заперечень відповідача щодо його права зупинити подальшу поставку товару в разі неналежного виконання позивачем умов договору.

Таким чином, суд дійшов висновку що в задоволенні вимог в частині стягнення штрафних санкцій в розмірі 689 724 грн. 00 коп. неустойки та 248 676 грн. 00 коп. штрафу за прострочку поставки другої партії елементів градирні, 272 160 грн. 00коп. неустойки та 231 840 грн. 00 коп. штрафу за прострочення поставки елементів третьої партії градирні слід відмовити.

Враховуючи викладені обставини позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В решті позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, враховуючи міру та ступінь вини кожної із сторін у спірних правовідносинах, судові витрати присуджуються до стягнення з відповідача на користь позивача в частині задоволених вимог, оскільки спір доведено до суду з його вини.

Також, розглянувши заяву позивача про повернення частини сплаченого судового збору з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, суд вважає за доцільне винести ухвалу про повернення з Державного бюджету України на користь позивача 113 305грн. 85коп.

Керуючись ст. ст. 46, 74, 86, 129, 240, 241, 254-256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства АрселорМітталКривийРіг до Товариства з обмеженою відповідальністю ТС АІК ЕКО про стягнення штрафних санкцій в розмірі 2 848 761 грн. 60 коп. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ТС АІК ЕКО, (69120, м.Запоріжжя, вул. Богдана Завади, буд. 4, кв. 60) на Публічного акціонерного товариства АрселорМітталКривийРіг, (50095, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, вул. Орджонікідзе, 1) 1 406 361 (один мільйон чотириста шість триста шістдесят одна) грн. 60 коп. штрафних санкцій, 21095 (двадцять одна тисяча дев`яносто п`ять ) грн. 42 коп. судового збору.

Видати наказ.

В решті позову відмовити.

Повний текст рішення оформлено і підписано « 14» червня 2019.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому ст.ст. 254-256 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.А. Колодій

Суддя І.С. Горохов

Суддя В.Л.Корсун