ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2019 р. Справа№ 910/16317/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Суліма В.В.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - Побережний Д.В., адвокат, ордер №148283 від 06.03.2019,

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Чігріна Дмитра Борисовича на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2019 у справі №910/16317/18 (суддя Балац С.В.) за позовом фізичної особи - підприємця Літвінського Романа Дмитровича до фізичної особи - підприємця Чігріна Дмитра Борисовича про стягнення 233 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Фізична особа - підприємець Літвінський Роман Дмитрович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи - підприємця Чігріна Дмитра Борисовича про стягнення 233 000,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором №ДБ-1505/2015 від 15.05.2015 на суму коштів у розмірі 233 000,00 грн., перераховану позивачем в період з квітня по серпень 2018 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.03.2019 у справі №910/16317/18 позов задоволено повністю; стягнуто з фізичної особи - підприємця Чігріна Дмитра Борисовича на користь фізичної особи - підприємця Літвінського Романа Дмитровича заборгованість в сумі 233 000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 3 495,00 грн.

Так, при винесенні рішення суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на відсутність доказів, підтверджуючих надання відповідачем послуг за договором на суму 233 000 грн. або повернення вказаної суми коштів позивачу, враховуючи встановлений судом факт перерахування позивачем коштів в зазначеному розмірі на рахунок відповідачу, позовна вимога про стягнення 233 000 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Апелянт вказує на безпідставність заявлених позовних вимог. Так, за його твердженнями, роботи за спірний період ним виконано у повному обсязі, що підтверджується доданими до скарги актами здачі-прийняття робіт (надання послуг). За доводами скаржника, саме на підставі вказаних актів, складених за результатами виконаних робіт, позивачем було здійснено оплату на загальну суму 233 000,00 грн.

Представник апелянта - відповідача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Позивач правом на участь свого представника у даному судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання призначеного на 10.06.2019 був повідомлений під розписку в попередньому засіданні.

Крім того, копія ухвали Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 про оголошення перерви на 10.06.2019 направлялась позивачу за належною адресою його місцезнаходження.

Слід зазначити, що явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи, що неявка позивача в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, остання розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

В тексті апеляційної скарги апелянтом було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи: копій актів виконаних робіт за період з травня 2015 року по серпень 2018 року; копій платіжних доручень, якими підтверджується надання послуг за договором №ДБ-1505/2015 від 15.05.2015; копій описів вкладення до поштових відправлень, якими підтверджується надсилання позивачу складених актів виконаних робіт; копії поштового конверту та відомостей з офіційного веб-сайту ДП «Укрпошта» про рух поштових відправлень, якими підтверджується несвоєчасність одержання ухвали суду про відкриття провадження від 08.01.2019.

Неподання вказаних документів до суду першої інстанції скаржник обґрунтовує тим, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.01.2019 було відкрито провадження у даній справі та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов. Ухвалу суду від 08.01.2019 відповідач отримав лише 06.03.2019, отже в такому разі строк для подання відзиву закінчувався 21.03.2019. Однак, не дочекавшись спливу зазначеного строку, суд 11.03.2019 прийняв рішення по суті спору, що за твердженнями апелянта, позбавило його можливості подати до суду викладені у письмовому вигляді заперечення щодо позову та документи, які наразі додано до апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приписами ч. 3 ст. 269 ГПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Зі змісту положень ч.ч. 3, 4 п. 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» №7 від 17.05.2011 вбачається, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Розглянувши заявлене апелянтом клопотання, колегія суддів дійшла висновку, що наведені відповідачем причини та обставини неподання таких документів до суду першої інстанції, є обґрунтованими і такими, що підтверджуються матеріалами справи, відтак, з огляду на недопущення порушень процесуальних прав відповідача у даній справі, клопотання підлягає задоволенню, а додані до скарги документи приймаються судом до розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між фізичною особою - підприємцем Літвінським Романом Дмитровичем (замовник) та фізичною особою - підприємцем Чігріном Дмитром Борисовичем (виконавець) 15.05.2015 було укладено договір №ДБ-1505/2015.

Відповідно до п. 1.1 договору замовник в порядку та на умовах, визначених цим договором, доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконувати для замовника роботи в обсязі та на умовах, визначених договором.

Згідно п. 3.1 договору замовник зобов`язаний своєчасно забезпечувати виконавця всім необхідним для виконання даних йому доручень, передбачених цим договором, в тому числі документами у потрібній кількості примірників, нормативними актами, що регулюють діяльність замовника; оплачувати послуги виконавця.

Оплата по договору здійснюється замовником на умовах 100 % попередньої оплати або щомісячно, на підставі акту виконаних робіт, на протязі п`яти робочих днів з моменту його підписання (п. 5.2 договору).

Положеннями пункту 6.1 договору передбачено, що роботи за договором вважаються виконаними з моменту підписання акту виконаних робіт. Підписання акту виконаних робіт здійснюється замовником щомісячно, протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня надання його виконавцем до підписання. При виявленні невідповідності акта фактично виконаним роботам та узгодженим умовам, замовник, на протязі 5 (п`яти) робочих днів з дня надання виконавцем акту виконаних робіт до підписання подає письмові заперечення до вищенаведеного Акту.

Позивач зазначає, що у відповідності до умов договору №ДБ-1505/2015 від 15.05.2015, ним з квітня по серпень 2018 року було перераховано на рахунок відповідача кошти на загальну суму 233 000,00 грн., утім відповідач, послуги на зазначену суму не надав.

Вказане призвело до виникнення заборгованості у відповідача перед позивачем, що стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду.

Судом першої інстанції позов задоволено повністю.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем згідно умов договору №ДБ-1505/2015 від 15.05.2015 перераховано відповідачу кошти на загальну суму 233 000,00 грн., що підтверджується копіями виписок ПАТ АКБ «Львів» з особового рахунку позивача № НОМЕР_1 , а саме проведеними платежами: від 19.04.2018 на суму 22 000,00 грн., від 18.05.2018 на суму 52 000,00 грн., від 25.06.2018 на суму 52 000,00 грн., від 17.07.2018 на суму 52 000,00 грн. та від 16.08.2018 на суму 55 000,00 грн.

Натомість, відповідачем послуги на зазначену суму не було надано.

Утім, апелянт стверджує, що роботи за спірний період ним виконано у повному обсязі, посилаючись при цьому, на акти здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Щодо наведених доводів апелянта слід зазначити наступне.

Так, колегією суддів встановлено, що акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), які стосуються спірного періоду, а саме: №7 від 02.04.2018, №8 від 15.04.2018, №9 від 30.04.2018, №10 від 15.05.2018, №11 від 31.05.2018, №12 від 15.06.2019, №13 від 02.07.2018, №14 від 15.07.2018, №15 від 02.08.2018 та №16 від 15.08.2018 (копії яких наявні в матеріалах справи), підписані лише виконавцем. Підпис замовника на зазначених актах відсутній.

При цьому, належних доказів, які б підтверджували факт надіслання актів позивачу, матеріали справи також не містять.

Разом з тим, копії описів вкладення від 15.05.2018 та від 15.06.2018, не приймаються колегією суддів як належні докази відправлення позивачу частини з наданих актів виконаних робіт, а саме: №9 від 30.04.2018 на суму 33 500 грн., №10 від 15.05.2018 на суму 18 500 грн., №11 від 31.05.2018 на суму 30 000 грн. та №12 від 15.06.2018 на суму 22 000 грн., з огляду на нижчезазначене.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про поштовий зв`язок», в якій наведено визначення основних термінів, які вживаються в цьому законі, послуги поштового зв`язку - продукт діяльності оператора поштового зв`язку з приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень, виконання доручень користувачів щодо поштових переказів, банківських операцій, спрямований на задоволення потреб користувачів.

Згідно статті 13 Закону України «Про поштовий зв`язок» оператори надають користувачам послуги поштового зв`язку відповідно до законодавства України та провадять іншу підприємницьку діяльність в установленому законом порядку. Послуги поштового зв`язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості. У договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. Договір про надання послуги поштового зв`язку вважається укладеним після оплати користувачем вартості цієї послуги, якщо інше не передбачене відповідними договорами.

Відповідно до пункту 8 Загальної частини Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009, оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів. До внутрішніх поштових відправлень належать зокрема листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю.

Згідно з пунктом 19 Загальної частини Правил внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою.

Пунктом 2 Загальної частини Правил визначено, що поштове відправлення з оголошеною цінністю - реєстровані лист, бандероль, посилка, прямий контейнер, які приймаються для пересилання з оцінкою вартості вкладення, визначеною відправником; реєстрованим поштовим відправленням є поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку.

Крім того, відповідно до пункту 2 Правил розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.

Згідно з пунктом 3.2.1.7. Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» №211 від 12.05.2006, на прийнятий лист (бандероль) з оголошеною цінністю відправнику видається розрахунковий документ (касовий чек, розрахункова квитанція), в якому, крім даних, передбачених для рекомендованих поштових відправлень, зазначається сума оголошеної цінності та сума післяплати.

Отже, наведені вище норми чинного законодавства України свідчать про те, що підтвердженням надання послуг поштового зв`язку може бути квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об`єкту поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. При цьому, опис вкладення у цінний лист без розрахункового документу не може бути належним доказом надіслання відповідних документів.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.07.2018 у справі №921/311/17-г/7 та від 29.01.2019 у справі №922/705/18.

З огляду на викладене, описи вкладення у цінний лист від 15.05.2018 та від 15.06.2018, надані відповідачем в підтвердження своїх доводів про направлення позивачу актів виконаних робіт №№9-12, за відсутності розрахункових документів, які б свідчили про факт надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), не є належними доказами надіслання вказаних актів позивачу.

Крім того, на описах вкладення не зазначено трек-номер поштових відправлень, що позбавляє можливості відстежити їх рух.

Інших доказів, які б підтверджували факт надіслання актів позивачу, відповідачем не надано.

Також, не знаходять свого підтвердження доводи апелянта стосовно тотожності сум вказаних у актах із сумами сплаченими позивачем у спірний період, оскільки як вбачається з матеріалів справи, розмір таких сум не співпадає. Так, наприклад, за квітень 2018 року позивач перерахував відповідачу 52 000 грн., утім згідно актів за квітень загальна вартість робіт (послуг) становить - 85 500 грн. Те ж саме стосується періоду з травня по серпень 2018 року. Взагалі довід про тотожність сум не може бути доказом виконання робіт. Базуватися на припущенні судове рішення не може.

Крім того, відповідачем не доведено факт виконання ним робіт (надання послуг) у спірний період на суму перерахованих позивачем коштів, - не надано звіт про проведені роботи чи іншого документу, який міг би підтвердити надання послуг позивачу та спростувати обставини встановлені в оскаржуваному рішенні.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позову фізичної особи - підприємця Літвінського Романа Дмитровича та стягнення з відповідача заборгованості в сумі 233 000,00 грн.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийняте з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Чігріна Дмитра Борисовича залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2019 у справі №910/16317/18 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 13.06.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді В.В. Сулім

М.А. Дідиченко