ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2019 р. Справа №914/82/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

розглянув без виклику сторін в спрощеному провадженні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України від 15.03.2019 №14/4-420 (вх. № апеляційного суду 011-05/1265/19 від 04.04.2019)

на рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2019 (повне рішення складено 07.03.2019, суддя - Пазичев В.М.)

у справі № 914/82/19

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до Комунального підприємства Стрийтеплоенерго, м. Стрий, Львівська область

про стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань за неналежне виконання грошового зобов`язання в сумі 78 433,52 грн.

14.01.2019 на розгляд Господарського суду Львівської області від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» поступила позовна заява про стягнення з Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго» боргу у загальній сумі 78 433,52 грн., у тому числі : пеня в розмірі 53 392,33 грн., три проценти річних в розмірі 6 195,71 грн. та інфляційні втрати в розмірі 18 845,48 грн.

Підставою звернення позивача із даним позовом було прострочення відповідачем оплати вартості переданого природного газу за період жовтня 2016 року до березня 2017 року, що тягне за собою наслідки нарахування пені, відповідно до умов договору купівлі-продажу природного газу №5291/1617-КП-21 від 31.10.2016 та застосування наслідків, передбачених ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 28.02.2019 у справі №914/82/19 позов задоволено частково; стягнуто з КП «Стрийтеплоенерго» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 32035,40 грн. пені, 6 195,71 грн. 3% річних та 18845,48 грн. інфляційних втрат. В задоволенні позову в частині вимог про стягнення решти нарахованої пені відмовлено.

Дане рішення мотивоване положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України та п.7.2. договору купівлі-продажу природного газу №5291/1617-КП-21 від 31.10.2016, щодо нарахування пені, з огляду на те, що сума основної заборгованості по договору сплачена з простроченням.

Позивач ПАТ «НАК «Нафтогаз України» частково не погодившись з винесеним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення в частині відмови у стягненні 21 356,93н. пені, прийнято з порушенням норм матеріального права, зокрема ст. 233 Господарського кодексу України, ст. ст. 549-552, 599, 625 Цивільного кодексу України та ст. ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України без дослідження усіх істотних обставин.

Скаржник зазначає, що право на зменшення неустойки (штрафу, пені) виникає у господарського суду виключно за наявності «значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків» і тільки у разі наявності такого перевищення суд може скористатися наданим йому процесуальним правом. Місцевий господарський суд зазначає, що зменшуючи розмір неустойки, виходив, серед іншого, з інтересів сторін, однак, скаржник вказує, що з матеріалів справи та самого рішення незрозуміло, які саме інтереси сторін було враховано, і яким чином інтереси сторін вплинули на рішення суду в частині зменшення розміру неустойки. Скаржник вважає, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до цього, просить рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2019 у справі №914/82/19 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки в розмірі 21 356,93 грн. Прийняти нове рішення в цій частині стягнувши пеню у сумі 21 356,93 грн., задовольнивши позов у повному обсязі. В іншій частині рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2019 у справі №914/82/19 - залишити без змін.

Відповідач КП «Стрийтеплоенерго» у відзиві від 17.04.2019 заперечує доводи апеляційної скарги вказуючи на те, що місцевий господарський суд прийшов до вірного висновку про можливість зменшення пені, врахувавши виняткові обставини. При цьому вказує, що основною метою діяльності КП «Стрийтеплоенерго» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією. Несвоєчасне погашення заборгованості перед позивачем сталося не з вини відповідача, оскільки єдиним джерелом для оплати за спожитий газ є кошти, отримані в якості оплати за спожиту теплову енергію з боку населення, бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств. Заборгованість споживачів, за умови невідповідності фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджені (погоджені) органами державної влади та несвоєчасним наданням субвенції з державного бюджету та надання пільг та субсидій населенню, тими об`єктивними та винятковими обставинами, що і спричинили несвоєчасну сплату за отриманий обсяг газу та саме ці обставини викликають неможливість сплати комунальним підприємством заявленої до стягнення позивачем неустойки в повному обсязі. Відповідно до цього, просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08.04.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2019 у справі №914/82/19, ухвалено здійснювати розгляд даної справи без виклику сторін, враховуючи положення ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2019 у справі №914/82/19 нормам чинного матеріального та процесуального права, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного:

31.10.2016 ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та КП «Стрий ТЕ» було укладено договір №5291/1617-КП-21 купівлі-продажу природного газу.

На виконання умов договору , позивач передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 1 606 399,01 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (Т-1, а.с.37-42).

У відповідності до п.6.1. договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 го числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Згідно вимог ст. 509 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з вимогами ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності до ч.1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Строки поставки встановлюються сторонами в договорі, з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством (ч.2 ст. 267 Господарського кодексу України).

Частиною 2 ст. 712 Цивільного кодексу України визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару (ч.1 ст. 655 Цивільного кодексу України). .

Статтею 193 Господарського кодексу України положення якої кореспондуються ст. 256 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з обставин справи оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк, визначений договором , чим порушив умови виконання господарського зобов`язання, зокрема вимог п.6.1. договору, що не заперечується сторонами.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених цим Кодексом, іншим законами та договором.

Пунктами 1-2 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку часник господарських відносин зобов`язаний сплатити, у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно п.7.2. договору у разі невиконання відповідачем п.6.1. договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

З позовної заяви вбачається, що розрахунок пені, здійснено у відповідності до вимог ст. 232 Господарського кодексу України та з наступного дня, коли зобов`язання мало бути виконане складає 53 392,33 грн. (Т-1, а.с.32-36).

Крім цього, відповідно до вимог п.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Як вже було зазначено вище і не заперечується сторонами відповідачем не виконано умови договору щодо оплати отриманого природного газу, а відтак він зобов`язаний сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно розрахунку позивача загальний розмір нарахованих 3% річних від суми основного боргу складає 6 195,71 грн., а інфляційні відповідно в сумі 18 845,48 грн. (Т-1, а.с.32-36), які правомірно задоволені до стягнення місцевим господарським судом . В даній частині рішення сторонами не оскаржується.

Позивач просив стягнути 53 392,33 грн. пені, згідно наданого ним розрахунку (Т-1, а.с.32-36).

Відповідач в суді першої інстанції подав клопотання про зменшення заявленої до стягнення суми неустойки, згідно якого просив зменшити розмір такої на 80% (Т-2, а.с.148-150). В обґрунтування даного, долучено ряд доказів на підтвердження скрутного матеріального становища, в тому числі оборотно-сальдові відомості, як за спірний період так і за період 01.11.2018-22.11.2018, які підтверджують заборгованість за розрахунками з покупцями та продавцями з розбивкою по кожному споживачу (дебіторська заборгованість) та продавцю (кредиторська заборгованість).

Також, місцевим господарським судом вірно взято до уваги і ступінь виконання зобов`язань відповідачем, який в повній мірі розрахувався за отриманий газ (основна заборгованість по договору №5291/1617-КП-21 від 31.10.2016 відсутня), що не заперечується позивачем та прямо вбачається із розрахунків, долучених до позовної заяви (Т-1, а.с.51-248). Крім цього, відповідач отримував природний газ від позивача не для власних потреб, а виключно для виробництва теплової енергії з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води споживачам.

Також, слід врахувати і те, що предметом судового розгляду є стягнення штрафних санкцій та передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України нарахувань, що в свою чергу, не є основним доходом ПАТ «НАК «Нафтогаз України» і не може впливати на його господарську діяльність.

Як вбачається з обставин справи, підприємство відповідача не має жодної можливості змінити тариф на теплопостачання (оскільки цей тариф є державно регульованими), як і не може відмовитись від укладення договору з позивачем, оскільки законодавчо зобов`язане надавати споживачам послуги з теплопостачання, для виробництва яких необхідний природний газ.

Твердження скаржника про те, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором купівлі-продажу є безпідставними, оскільки зобов`язання в спірний період по договору виконане відповідачем в повній мірі (основна заборгованість відсутня), хоча і наявне допущення незначних прострочень оплати.

Відтак, враховуючи наведене, місцевим господарським судом зроблено вірний висновок про винятковість даних правовідносин, а тому, взявши до уваги докази скрутного фінансового становища підприємства відповідача із врахуванням невідповідності фактичної вартості наданих послуг тарифам, які затверджуються органами державної влади та те, що споживачем послуг є переважно населення та збитковість господарської діяльності, у зв`язку з значною дебіторською заборгованістю споживачів, відсутність завданих збитків, правомірно зменшив розмір пені на 40% .

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 129, 236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Львівської області від 28 лютого 2019 у справі №914/82/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Матеріали справи №914/82/19 повернути до Господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Орищин Г.В.

Суддя Галушко Н.А.

Суддя Желік М.Б.