ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2019 Справа № 917/104/19

м.Полтава

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м.Київ, 01001

до Комунального підприємства "Теплоенерго", вул.Софіївська, 68, м.Кременчук, Полтавська область,39600

про стягнення 1 864 240,82грн.

Суддя Кльопов І.Г.

Секретар судового засідання Назаренко Я.А.

Представники сторін:

від позивача: Єфременко О.О.

від відповідача: не з"явився

Обставини справи: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Комунального підприємства "Теплоенерго" про стягнення 1 864 240,82грн., у т.ч. 378 670,30грн. - пені, 330 599,41грн. - 3% річних, 1 154 971,11грн. - інфляційні втрати, нарахованих за неналежне виконання зобов"язань за Договором №3768/1617-ТЕ-24 купівлі-продажу природного газу від 21.09.2016.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач порушив умови господарського зобов`язання в частині термінів оплати за договором №3768/1617-ТЕ-24 купівлі-продажу природного газу від 21.09.2016., внаслідок чого позивач нарахував відповідачу пеню, інфляційні втрати та 3% річних.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 24.01.2019 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Проведення підготовчого засідання призначено на 19.02.2019.

Позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач у відзиві на позов проти позову заперечує, просить застосувати строк позовної давності, а у разі прийняття рішення щодо задоволення правомірності стягнення нарахованих штрафних санкцій, зменшити суму стягнення на 99,9% (від 14.02.2019 за вхід. №1454).

У судовому засіданні 06.06.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

Між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач, постачальник) та Комунальним підприємством "Теплоенерго" (відповідач, споживач) 21.09.2016 був укладений договір №3768/1617-ТЕ-24 купівлі-продажу природного газу (Договір).

Відповідно до умов вказаного договору постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах даного договору (п.1.1 Договору).

На підставі Договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 36 825 773,59грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (копії в матеріалах справит).

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Сторони погодили, що з урахуванням п.11,3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови КМУ від 11 січня 2005 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій " спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов"язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Договором (п. 8.1 Договору).

За п. 8.2 Договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Посилаючись на те, що відповідач своєчасно не виконав свої зобов`язання щодо оплати поставленого газу, враховуючи умови договору, позивач заявив до стягнення 378670,30 грн. пені та з посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач заявив до стягнення з відповідача 330599,41грн. - 3% річних та 1154971,00грн. інфляційних втрат, нарахованих за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступного.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином та в повному обсязі виконав зобов`язання за вищезазначеним Договором щодо здійснення поставки товару. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним Договором та приписів цивільного законодавства України за отриманий товар розраховувався з порушенням строків, встановлених договором №3768/1617-ТЕ-24 від 21.09.2016.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 8.2 договору визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 378640,30 грн., суд прийшов до висновку, що він є обґрунтованим та вірним.

Водночас, як зазначено вище, відповідач у відзиві на позовну заяву від 14.02.2019 за вхід. №1454 просить суд зменшити розмір санкцій за неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу природного газу №3768/1617-ТЕ-24 від 21.09.2016.

Пунктом 1 статті 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Дана позиція викладена в постанові Верховного суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, що відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України має враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Судом встановлено, що відповідач є комунальним підприємством, створеним з метою задоволення потреб населення, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності по постачанню гарячої води та теплопостачанню, а також обслуговуванню всіх інженерних мереж, споруд, вузлів тепломереж. При цьому, порушення відповідачем строку оплати за поставлений природний газ виникло внаслідок несвоєчасності розрахунків населення та інших споживачів за надані послуги та, відповідно, значного розміру дебіторської заборгованості перед КП «Теплоенерго», що вбачається зі звітів про фінансовий стан за 2016, 2017 роки.

Крім того, основна заборгованість за договором №3768/1617-ТЕ-24 від 21.09.2016 була повністю погашена відповідачем до звернення позивача в суд із даним позовом, що підтверджується останнім.

Враховуючи викладене, наявні правові підстави для зменшення розміру пені, заявленої позивачем, на 30 % до 265069,21 грн.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З дотриманням цієї норми, позивачем приведено розрахунок інфляційних в розмірі 1154971,11 грн. та 3% річних - в розмірі330599,41 грн. (розрахунок в матеріалах справи).

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є правомірними, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Твердження відповідача щодо спливу позовної давності до вимог про стягнення грошових коштів у даній справі судом не приймаються з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

У пункті 10.3 договору купівлі-продажу природного газу №3768/1617-ТЕ-24 від 21.09.2016 сторони встановили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

Таким чином, сторонами у письмовій формі узгоджено договірне положення щодо збільшення позовної давності до вимог про стягнення грошових коштів, що є предметом розгляду в даній справі, а отже, заява Комунального підприємства «Теплоенерго» про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає.

Також не є обґрунтованим посилання відповідача на протиправність нарахування у даній справі неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних з огляду на відсутність доказів реструктуризації заборгованості КП «Теплоенерго» за договором купівлі-продажу природного газу №3768/1617-ТЕ-24 від 21.09.2016

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст. 233 ГК та ч. 3 ст. 551 ЦК України покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами. Дана позиція викладена у постанові Верховного суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково

2. Стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" ( вул.Софіївська, 68, м.Кременчук, Полтавська область, 39600, код 31700972) на користь Публічного акціонерного товариства " Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м.Київ, 01001, ) 265069,21грн. - пеня, 330599,41грн. - 3% річних, 1154971,11грн. - інфляційні нарахування та 27963,80грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині вимог в задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 07.06.2019

Суддя Кльопов І.Г.