УХВАЛА

30 травня 2019 року

м. Київ

Справа № 916/2254/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В.В. - головуючого, Жукова С.В., Ткаченко Н.Г.

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду

від 27.03.2019

та на рішення Господарського суду Одеської області

від 16.01.2019

у справі № 916/2254/18

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області

про стягнення 193 884,26 грн,-

ВСТАНОВИВ:

12.04.2019 Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось через Південно-західний апеляційний господарський суд до Верховного Суду з касаційною скаргою від 05.04.2019 № 14/4-544 на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 та на рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2019 у справі № 916/2254/18, підтвердженням чого є накладна відділення поштового зв`язку на конверті, в якому надійшла касаційна скарга.

17.04.2019, відповідно до підпунктів 17.1, 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України, касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 05.04.2019 № 14/4-544 разом зі справою № 916/2254/18 надіслано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги у справі № 916/2254/18 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Ткаченко Н.Г., судді - Жукова С.В., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 20.05.2019.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження у справі № 916/2254/18 за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 05.04.2019 № 14/4-544 слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 293 Господарського процесуального кодексу України, у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо:

1) Верховний Суд вже викладав у своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку; або

2) правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскаржуваним рішенням Господарського суду Одеської області від 16.01.2019 у справі № 916/2254/18, яке залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 у справі № 916/2254/18, відмовлено в позові Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області про стягнення 193 884,26 грн повністю.

Вищевказані рішення та постанова мотивовані тим, що частиною третьою статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. Водночас застосування положень частини третьої статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішенні та постанові встановлено, що відповідач погасив заборгованість за природний газ, отриманий останнім на підставі договору №3066/16-ТЕ-23 від 21.12.2015, 06.06.2016, тобто, до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", тому місцевим господарським судом, з яким погодився суд апеляційної інстанції, застосовано до спірних правовідносин приписи частини третьої статті 7 вказаного Закону та, як наслідок, відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В касаційній скарзі від 05.04.2019 № 14/4-544 Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" посилається на порушення судами попередніх інстанцій, зокрема, вимог ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що як вбачається із тексту рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2019 та постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 у справі № 916/2254/18, суди попередніх інстанцій, приймаючи вищевказані рішення, посилались на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 22.03.2018 у справі № 914/123/17 та від 26.02.2019 у справі № 904/2960/18, щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, а саме ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Згідно п. 1 абз. 1 ч. 2 ст. 293 Господарського процесуального кодексу України, у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд вже викладав у своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При цьому, як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" [рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57)].

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що зокрема судом апеляційної інстанції переглянуто рішення суду першої інстанції відповідно до висновків Верховного Суду щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, а саме ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 916/2254/18 за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 05.04.2019 № 14/4-544 на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 та на рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2019 на підставі пункту 1 абзацу 1 частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 3, 234, 235, пунктом 1 абзацу 1 частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 916/2254/18 за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 05.04.2019 № 14/4-544 на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 та на рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2019.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Білоус

Судді С.В. Жуков

Н.Г. Ткаченко