РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.06.2019Справа № 910/1217/19
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

при секретарі судового засідання - Асадові В.В.,

розглянувши у судовому засіданні матеріали

позовної заяви

позивача 1 Печерської районної в місті Києві державної адміністрації

позивача 2 Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва"

до Громадської організації "Печерське районне відділення Київської міської спілки ветеранів Афганістану"

про стягнення 21 062,85 грн. та виселення з нежитлового приміщення,

за участю представників:

від позивача 1: Мітін І.І.

від позивача 2: Адаменко І.І.

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Печерська районна в місті Києві державна адміністрація (позивач 1) та Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" (позивач 2) звернулися до Господарського суду міста Києва з позовом до Громадської організації "Печерське районне відділення Київської міської спілки ветеранів Афганістану" про стягнення 21 062,85 грн. заборгованості з орендної плати та виселення з нежитлового приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 25/607 від 05.12.2016, укладеного між позивачами та відповідачем, в частині своєчасного повернення об`єкту оренди після припинення дії договору, а також не здійснив оплату орендних платежів за фактичне користування нерухомим майном.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2019 відкрито провадження у даній справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 20.03.2019.

Підготовче засідання, призначене на 20.03.2019, не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Приходько І.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2019 підготовче засідання призначено на 17.04.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 22.05.2019.

Крім того, ухвалою від 17.04.2019 року заяву Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" про збільшення розміру позовних вимог від 21.03.2019 № 432/10-69 та додані до неї матеріали повернуто заявнику, оскільки вона була подана стороною з порушенням вимог ст.46 ГПК України.

Заявлене 22.05.2019 представником позивача 2 клопотання щодо прийняття заяви про збільшення розміру позовних вимог судом також не було задоволено, оскільки стороною не було виконано приписів частини 5 статті 46 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2019, враховуючи відсутність клопотань та повідомлень учасників судового процесу про намір вчинити дії, строк вчинення яких обмежений підготовчим провадженням, судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.06.2019.

Представники позивачів у судовому засіданні 03.06.2019 підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов в повному обсязі. Зазначили про те, що договірні відносини з відповідачем щодо оренди спірного майна тривають з 2010 року, що підтверджується додатковим договором від 05.12.2016 року № 4 до договору оренди від 03.07.2010 № 25/607, яким було узгоджено привести зміст зазначеного договору у відповідність до типового договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду.

Представник відповідача в судове засідання 03.06.2019 (як і в усі попередні судові засідання) не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 22.05.2019 була надіслана рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за № 541 на адресу місцезнаходження відповідача, яка зазначена в позовній заяві та відповідає відомостям, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01015, м. Київ, вул. Старонаводницька, 8.

Однак, згідно відомостей з офіційного веб-сайту «Укрпошта», конверт не було вручено стороні, про що здійснено відмітку: "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення".

За приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про призначення справи до судового розгляду по суті в силу положень п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень", для доступу до судових рішень загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд зазначає, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Разом з цим, згідно з ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач не скористався процесуальними правами, не надав суду відзиву, заяв або клопотань, а також не направив у судове засідання повноважного представника, зважаючи на відсутність інформації щодо наявності альтернативної адреси відповідача для листування, суд дійшов висновку про те, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору може бути розглянута за наявними у ній документами.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Разом з цим, згідно з ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Додатковим договором від 05.12.2016 року № 4 до договору оренди від 03.07.2010 № 25/607, укладеним між позивачами та відповідачем, узгоджено привести зміст договору оренди від 03.07.2010 № 25/607 у відповідність до типового договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду стосовно раніше переданого відповідачу об`єкту оренди, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 8.

Так, 05.12.2016 між Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією (орендодавець), Громадською організацією "Печерське районне відділення Київської міської спілки ветеранів Афганістану" (орендар) та Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» (підприємство-балансоутримувач) було укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 25/607 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець на підставі пункту 90 частини ІІ протокольного рішення постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 19.07.2016 № 20 та розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 02.09.2016 № 457 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва (далі - об`єкт), яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 8. Розміщення громадської організації на площі, що не використовується для провадження підприємницької діяльності - 20 кв.м. - 1%, 10,75-4%.

Згідно з п. 2.1. договору об`єктом оренди є нежиле приміщення загальною площею 30,75 кв. м. у т.ч. на першому поверсі 30,75 кв. м.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з п. 9.1 договору він є укладеним з моменту підписання його сторонами та діє до 29.03.2018 включно.

Відповідно до п. 2.4 договору орендар вступає у строкове платне користування об`єктом у термін, вказаний у цьому договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору.

Відтак, правомірними є доводи позивачів про те, що відповідач вступив у строкове платне користування об`єктом оренди з 05.12.2016.

Відповідно до п. 3.1 договору сторонами погоджено, що орендна плата визначена на підставі п. 29 таблиці 2 Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням КМР від 21.04.2015 № 415/1280 і становить з 05.12.2016 без ПДВ 61,75 грн. з один квадратний метр орендованої площі, що в цілому складає за базовий місяць розрахунку - грудень 2016 - 1 898,71 грн. Загальна сума з ПДВ 2 278,45 грн.

Умовами п. 3.2 договору визначено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

Відповідно до п. 3.5. договору додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою.

Відповідно до п. 3.7 договору, орендна плата сплачується незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця.

Згідно з п. 3.10 договору зобов`язання орендаря по сплаті орендної плати забезпечуються у вигляді авансової орендної плати в розмірі не менше ніж орендна плата за два місяці. Орендар сплачує авансовий платіж протягом 10 календарних днів з дати підписання договору. Підприємство - балансоутримувач зараховує авансовий платіж як орендну плату за останні два місяці строку дії договору оренди. Індексація орендної плати в цьому випадку проводиться відповідно до Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду.

У разі припинення (розірвання) цього договору орендар сплачує орендну плату до дня повернення об`єкта за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії цього договору не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, підприємству - балансоутримувачу (п. 3.12 договору).

Матеріалами справи підтверджується, що 16.04.2018 на адресу відповідача було направлено лист № 105/01-789/8-040/6 від 12.04.2018, яким позивач 1 повідомив відповідача про закінчення 29.03.2018 терміну дії договору, та просив в термін до 29.04.2018 передати об`єкт оренди за актом приймання-передачі представникам балансоутримувача та орендодавця.

Спір у даній справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, в порушення умов договору, не повернув орендоване приміщення за актом приймання-передачі, а також не здійснив оплату орендних платежів за фактичне користування орендованим майном.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Аналогічні норми містяться в положеннях ст. 283 Господарського кодексу України.

Судом встановлено, що пунктом 9.7. договору сторони передбачили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору після закінчення строку його дії протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах.

Разом з цим, матеріалами справи підтверджується, що 16.04.2018 на адресу відповідача було направлено лист № 105/01-789/8-040/6 від 12.04.2018, в якому орендодавець, у зв`язку з закінченням 29.03.2018 терміну дії договору, просив в строк до 29.04.2018 передати об`єкт оренди за актом приймання-передачі представникам балансоутримувача та орендодавця.

Відтак, суд зазначає про обґрунтованість доводів позивачів в частині того, що відповідача було своєчасно повідомлено про припинення дії договору з 29.03.2018, у зв`язку з чим у останнього виник обов`язок повернути об`єкт оренди за актом приймання - передачі негайно або у строк, визначений орендарем.

Відповідно до частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до частини другої ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Таким чином, як статтею 785 Цивільного кодексу України так і умовами укладеного між сторонами договору передбачено право орендодавця та балансоутримувача вимагати повернення речі у разі припинення договору оренди.

Як у позовній заяві так і у судовому засіданні представники позивачів наполягали на обраному способі захисту власних прав саме шляхом задоволення позовної вимоги про виселення відповідача з орендованого приміщення, що є правом позивача в розумінні ст. 5 ГПК України.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем майна, яке було передано йому позивачами на умовах договору, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про виселення Громадської організації "Печерське районне відділення Київської міської спілки ветеранів Афганістану" з нежитлового приміщення, загальною площею 30,75 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 8.

Крім того, позивач 2 просив стягнути з відповідача на свою користь суму несплачених орендних платежів за користування майном, яка, за розрахунками позивача, складає 19 251,52 грн. за період липень 2018 року - січень 2019 року (заява про збільшення позовних вимог не була прийнята судом у зв`язку з порушеннями позивачем 2 норм процесуального права при поданні такої заяви).

Згідно з частиною третьою статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Дослідивши зміст спірного договору судом встановлено, що сторони передбачили можливість нарахування орендної плати після закінчення строку його дії, зокрема, визначивши у пунктах 3.12., 6.5. договору обов`язок сплати орендарем орендних платежів за весь період користування нежитловими приміщеннями до моменту підписання акта приймання-передачі об`єкта.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що нарахування позивачем орендної плати після розірвання договору є правомірним.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 20.11.2012 № 3-54гс12, та п. 5.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна», в якому наголошено, що з урахуванням положень статей 653, 795 ЦК України та умов договору, якщо останніми передбачено, що після закінчення або дострокового розірвання договору оренди нарахування орендної плати за фактичне користування майном припиняється з моменту підписання акта приймання-передачі приміщень орендодавцеві, нарахування орендної плати за відповідний період є правомірним.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що відповідач не скористався правом на подання відзиву у визначений судом строк, не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість з орендних платежів, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення основного боргу по сплаті орендних платежів за період липень 2018 року - січень 2019 року в сумі 19 251,52 грн. нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконання грошових зобов`язань, позивач 2 також просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 1 017,37 грн., 3% річних у розмірі 143,81 грн. та інфляційні втрати на суму 650,15 грн., які обчислює за період з 01.07.2018 по 15.01.2019.

Відповідно до пункту 6.2. договору, за несвоєчасну та не в повному обсязі сплату орендної плати орендар сплачує пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних та інших платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Статтями 216-218 Господарського кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема, є господарські санкції.

У розумінні статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Судом встановлено, що розрахунок пені у сумі 1 017,37 грн., за заявлені позивачем 2 періоди, є арифметично вірним, обґрунтованим, здійсненим у відповідності до приписів законодавства та умов договору, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом перевірено здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат та встановлено, що він також є арифметично вірним, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 143,81 грн. та інфляційні втрати на суму 650,15 грн. підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Виселити Громадську організацію "Печерське районне відділення Київської міської спілки ветеранів Афганістану" з нежитлового приміщення, загальною площею 30,75 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 8.

3. Стягнути з Громадської організації "Печерське районне відділення Київської міської спілки ветеранів Афганістану" (01015, м. Київ, вул. Старонаводницька, 8; ідентифікаційний код 14280799) на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" (01010, м. Київ, вул. Михайла Омеляновича-Павленка, 15; ідентифікаційний код 37401206) 19 251 (дев`ятнадцять тисяч двісті п`ятдесят одну) грн. 52 коп. заборгованості з орендних платежів, 1 017 (одну тисячу сімнадцять) грн. 37 коп. - пені, 650 (шістсот п`ятдесят) грн. 15 коп. - інфляційних втрат, 143 (сто сорок три) грн. 81 коп. - 3% річних та витрати по сплаті судового збору в сумі 3 842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 10.06.2019.

Суддя І.В. Приходько