ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"28" травня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/968/17
Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бачур А.В.,

за участю представників:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: Забарна Ю.М., за ордером,

від третьої особи: Дребот А.М., за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/968/17

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до відповідачів: 1. Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" (65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Заводська, буд. 3)

2. ERU Management Services LLC (04070, м. Київ, вул. Ігоріська, 11Б)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод": Фонду державного майна України (65012, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська 15)

про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод", ERU Management Services LLC за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" Фонду державного майна України про визнання недійсним договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що договір на виконання операцій з переробки на митній території давальницької сировини №ОРР-2017-1 від 28.02.2017р. укладений між публічним акціонерним товариством "Одеський припортовий завод" та ERU Management Services LLC шкодить економічним інтересам позивача. У зв`язку із чим позивач просить суд визнати недійсним вищезазначений договір.

Позивач, позов підтримує, в обґрунтування останнього зазначає, що позивач - ОСОБА_1 є акціонером ПАТ «Одеський припортовий завод», про що свідчить належність йому 765 шт. цінних паперів Товариства, що складає 0,0001% статутного капіталу. Так, вказує, що 06.02.2017р. на ПАТ «Одеський припортовий завод» було проведено загальні збори акціонерів, на яких були прийняті наступні рішення (по п.4 порядку денного): надати згоду на передачу в оренду майна Товариства на умовах, визначених Наглядовою радою ПАТ «Одеський припортовий завод» та уповноважити особу, що виконує обов`язки голови правління - директора товариства на укладення договору (договорів) оренди такого майна.

Також зазначив про те, що на офіційному сайті ПАТ «Одеський припортовий завод» розміщено повідомлення про виникнення особливої інформації (інформації про іпотечні цінні папери, сертифікати фонду операцій з нерухомістю) емітента (для опублікування в офіційному друкованому вигляді), згідно з якого Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ «Одеський припортовий завод» від 06.02.2017р. прийняте рішення про попереднє надання згоди на вчинення значних правочинів: 1. Передачі в оренду майна Товариства на умовах, визначених Наглядовою радою ПАТ «Одеський припортовий завод»; 2. Передачі в комунальну/державну власність об`єктів, що не задіяні у виробничому процесі Товариства, або їх продаж на умовах, визначених Наглядовою радою Товариства, які вчинятимуться Товариством до 05.02.2018р. Так, позивач стверджує, що загальними зборами акціонерів було визначено саме такий порядок подальшої роботи підприємства, жодних рішень щодо роботи підприємства на умовах переробки продукції з давальницькою сировиною не приймалось, тому вважає, що невиконання рішення Загальних зборів є порушенням його прав акціонера Товариства.

Так, як зазначає позивач, 28.02.2017р. між АТ «Одеський припортовий завод» та компанією ERU Management Services LLC, був укладений договір на виконання операцій з переробки на митній території давальницької сировини №ОРР-2017-1, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується виконати відповідно до умов цього договору роботи з переробки Давальницької сировини - на Готову продукцію - і провести відвантаження Готової продукції на морський транспорт в МТП «Южний», а замовник зобов`язується прийняти Готову продукцію й оплатити роботи з переробки Давальницької сировини.

Відповідно до положень п.5.4. зазначеного договору, загальна умовно-розрахункова вартість робіт з переробки Давальницької сировини в період дії цього Договору становить 11 600 000 доларів США.

Позивач вважає, що ціна договору є заниженою та порушує економічний баланс підприємства та не є ринковою, що викликає наслідком недоотримання прибутку Відповідача - 1, який може бути більшим за укладеним Договором, а в подальшому тягне недоотримання Позивачем, як акціонера дивідендів.

Позивачу не є зрозумілим, як та на яких умов Відповідачем - 1 та Відповідачем - 2 встановлено ціну договору та на яких підставах.

Також, позивач вважає, що виконуючий обов`язки Голови правління перевищив свої повноваження укладаючи оспорюваний договір, оскільки він діяв недобросовісно та всупереч інтересам підприємства, укладаючи договір за заниженою ціною, що не має під собою жодної економічної доцільності.

Так, позивач вважає, що укладений договір суперечить вимогам чинного законодавства, рішенням Загальних зборів Товариства від 06.02.2017р., Статуту та кодексу корпоративного управління АТ «Одеський припортовий завод».

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.04.2017р. порушено провадження у справі, призначено розгляд справи.

16.05.2017р. від відповідача - Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" надійшов відзив на позовну заяву (вх.№10813/17), в якому останній із позовними вимогами не погоджується, вважає їх необґрунтованими та такими, що суперечать нормам чинного законодавства з огляду на наступне.

Посилаючись на положення ст.25 ЗУ «Про акціонерні товариства», ст.88 ГК України, стверджує, що господарське товариство зобов`язано надавати учасникам товариства (акціонеру) на його вимогу лише документи звітного характеру.

Так, зазначає, що 28.02.2017р. між АТ «Одеський припортовий завод» та компанією ERU Management Services LLC, був укладений договір на виконання операцій з переробки на митній території давальницької сировини №ОРР-2017-1, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується виконати відповідно до умов цього договору роботи з переробки Давальницької сировини - на Готову продукцію - і провести відвантаження Готової продукції на морський транспорт в МТП «Южний», а замовник зобов`язується прийняти Готову продукцію й оплатити роботи з переробки Давальницької сировини.

Стосовно ціни на послуги переробки, зазначає наступне.

Посилаючись на ст.11 ЗУ «Про ціни та ціноутворення» та розділ 2 «Предмет договору» договору №ОРР-2017-1 від 28.02.2017р., вважає, що ціна договору визначена саме за роботи з переробки природного газу. Так, зазначає, що на сьогодні державне регулювання ціни та такий вид робіт відсутній, а отже, господарюючий суб`єкт має право самостійно та на свій розсуд встановити ціну договору.

Між тим, враховуючи п. 31.1. Статуту Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод", ст. 42 ГК України, відповідач зазначає, що метою діяльності Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" є отримання прибутку. При цьому, вказує, що законодавчими або нормативними актами не встановлено обов`язкові норми прибутку, рентабельності для господарюючих підприємств, а тому вважає, що будь-яка ціна товару, послуги, більша ніж собівартість є прийнятною та такою, що відповідає вимогам чинного законодавства, економічній логікі підприємницької діяльності.

Відповідач звертає увагу на те, що перед укладанням вищевідзначеного договору, Публічним акціонерним товариством "Одеський припортовий завод" були здійснення розрахунки та економічно обґрунтовано вартість послуг підприємства та розраховано рентабельність здійснених послуг.

Стосовно попередньої згоди на укладення договору, посилаючись на ст.70 ЗУ «Про акціонерні товариства», розділ 20 статуту Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" відзначає, що остання фінансова звітність опублікована на офіційному сайті Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод". Відповідно до балансу підприємства, станом на 31.12.2016р. вартість активів становить 3 562 605 000грн., що відповідно 10% становить 356 260 500грн.

Відповідач вважає, що Давальницький договір не передбачав узгодження, також тому, що отримання доходу за здійснення переробки переданої відповідачу сировини, не передбачалось більше ніж 10% вартості активів за даними останньої фінансової звітності Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод".

Ухвалою суду від 16.05.2017р. залучено Фонд державного майна України у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на сторін відповідача - Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод".

26.05.2017р. від третьої особи - Фонду державного майна України надійшов відзив на позовну заяву (вх.№11732/17), в якому зазначає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зазначивши предмет позову, посилаючись на приписи ч.1 ст.167 ГК України, ст. 2 ЗУ «Про акціонерні товариства», ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.20 ГК України, ст.1, 34 ГПК України, зазначає, що ОСОБА_1 не є стороною, або вигодонабувачем чи зобов`язаною особою за спірним договором, та з огляду на таке, зважаючи на положення ст.ст.11, 509 ЦК України, ст.ст.173, 174 ГК України, Фонд вважає, що спірний договір безпосередньо не впливає на права та обов`язки Позивача.

Також, Фонд наголошує, що наявність у позивача статусу акціонера Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод", що має відповідні корпоративні права, також не створює договору, оскільки згідно зі ст.167 ГК України, ст.116 ЦК України, ст.25 ЗУ «Про акціонерні товариства», статуту та кодексу корпоративного управління товариства, обсяг прав учасника товариства не включає в собі можливості оспорювати угоди, укладені товариством або набувати прав чи обов`язків за такими угодами виключно в силу наявності корпоративних прав.

Фонд зазначає, що до складу повноважень учасника господарського товариства (акціонера) при реалізації своїх корпоративних прав не відноситься право визнавати недійсними правочини, що були укладені самим господарським товариством, крім випадків, коли він уповноважений на це відповідним акціонерним товариством або якщо таке право надається йому статутом акціонерного товариства. Як зазначає Фонд, статутом таких прав акціонера не передбачено.

Третя особа вважає, що спірний договір безпосередньо не зачіпає прав та охоронюваних законом інтересів Позивача, у тому числі його корпоративних прав як акціонера АТ «ОПЗ», обсяг та зміст яких не перебувають в залежності від спірного договору, а отже порушення прав або охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1 , внаслідок укладання між АТ «ОПЗ» та компанією ERU Management Services LLC спірного договору не вбачається.

Фонд, проаналізувавши положення ст.ст.4, 10, 92, 203, 207, 215 ЦК України, звертає увагу на те, що підстав для визнання спірного договору недійсним не вбачається.

Крім іншого, Фонд, наголошує, що господарюючий суб`єкт має справо самостійно та на свій розсуд встановлювати ціну договору. Останній стверджує, що законодавчими або нормативними актами не встановлені обов`язкові норми прибутку, рентабельності для господарюючих підприємств, а тому вважає, що будь яка ціна товару, послуги, більша ніж собівартісна є прийнятною та такою, що відповідає вимогам законодавства та відповідає економічній логіці.

Вважає, що позивачем не надано доказів, що спірний договір укладено на невигідних умовах та останній порушує права та інтереси акціонера Кривошеїна Р.Р.

Ухвалою суду від 30.05.2017р. клопотання публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" про призначення судової експертизи - задоволено. Призначено у справі №916/968/17 судову економічну експертизу. На вирішення експертизи поставлено наступні питання: 1) Визначити економічну обґрунтованість, повноту розрахунків, правильність та повноту визначення економічних складників у таких розрахунках публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" при визначенні собівартості його послуг на переробку давальницької сировини з виробництва аміаку та карбаміду за договором на виконання операцій з переробки на митній території давальницької сировини №ОРР-2017-1 від 28.02.2017р., що укладений між публічним акціонерним товариством "Одеський припортовий завод" та ERU Management Services LLC. 2) Чи є економічно обґрунтованою вартість послуг з переробки на митній території давальницької сировини, яка визначена у договорі на виконання операцій з переробки на митній території давальницької сировини №ОРР-2017-1 від 28.02.2017р., який укладений між публічним акціонерним товариством "Одеський припортовий завод" та ERU Management Services LLC на момент його укладення?

На адресу господарського суду Одеської області надійшло повідомлення (вх.№22079/17) Київського науково - дослідного інституту судових експертиз про неможливість проведення судової експертизи по справі №916/968/17.

Ухвалою суду від 07.12.2017р. провадження поновлено.

Ухвалою суду від 26.12.2017р. проведення експертизи доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз , провадження зупинено.

Ухвалою суду від 15.03.2019р. з врахуванням тривалого терміну проведення судової експертизи у справі №916/968/17, не здійснення оплати публічним акціонерним товариством "Одеський припортовий завод" вартості проведення судової експертизи, провадження у справі №916/968/17 поновлено, призначено підготовче засідання суду.

Відзив Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" (вх.№7393/19 від 15.04.2019р.), письмові пояснення ОСОБА_1 (вх.№7681/19 від 17.04.2019р.), письмові пояснення Фонду державного майна України (вх.№8491/19 від 02.05.2019р.) прийнято судом до розгляду.

Ухвалою суду від 25.04.2019р. підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач, в судове засідання призначене на 28.05.2019р. не з`явився, оскільки клопотанням (вх.№9302/19), просив суд розглядати справу без його участі.

Відповідач - 1, в судовому засіданні 28.05.2019р., проти задоволення позову заперечував, просив суд відмовити в його задоволенні.

Відповідач - 2, в судові засідання не з`являвся, правом на подання відзиву не скористався, про розгляд справи обізнаний, про що свідчить клопотання останнього (вх.№11879/17 від 29.05.2017р.).

Третя особа, Фонд, в судовому засіданні 28.05.2019р., проти задоволення позову заперечував, просив суд відмовити в його задоволенні.

В судовому засіданні 28.05.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи та докази, на підставі яких судом встановлені обставини справи:

Публічне акціонерне товариство "Одеський припортовий завод" (далі - Товариство, ПАТ «ОПЗ») є новим найменуванням відкритого акціонерного товариства "Одеський припортовий завод", створеного згідно із вимогами Закону України «Про приватизацію державного майна» та відповідно до наказу Фонду державного майна України від 16.06.2004р. №2-АТ (п.1.1. Статуту Товариства).

Метою діяльності Товариства є одержання прибутку на основі здійснення виробничої, комерційної, посередницької та іншої діяльності, в порядку та за умов, визначених чинним законодавством і цим Статутом, та наступним його розподілом між Товариством та акціонерами Товариства (п.3.1. Статуту Товариства).

ПАТ «ОПЗ» керується у своїй діяльності та здійснює свою діяльність на підставі Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, ЗУ «Про акціонерні товариства», інших законів та актів законодавства України, цього статуту та внутрішніх документів Товариства. Товариство має право від свого імені укладати правочини, договори, угоди, контракти, набувати майнові та немайнові права, нести зобов`язання (п.4.3., 4.5. Статуту Товариства).

Товариство здійснює вільний вибір видів господарської діяльності, самостійно формує програми та напрями своєї діяльності, обирає постачальників та споживачів продукції, робіт і послуг, якщо інший порядок вибору видів діяльності, постачальників та споживачів продукції, робіт і послуг не передбачений чинним законодавством. Товариство самостійно визначає ціни на власну продукцію (товари, послуги, роботи), якщо інше не передбачено ліцензійними умовами щодо окремих видів діяльності, які здійснює Товариство та законодавством України(п.4.14. Статуту Товариства).

Відповідно до п.п.(3) п.5.1. Статуту Товариства, для реалізації мети діяльності Товариства, передбаченої цим Статутом, Товариство має право в порядку, встановленому чинним законодавством, Статутом Товариства та внутрішніми документами Товариства: вчиняти правочини та укладати договори. Угоди, контракти, зокрема, але не виключно, купівлі-продажу, підряду, будівельного підряду, страхування, перевезення, зберігання, доручення, комісії, позики, надання послуг, виконання робіт та інші правочини згідно з чинним законодавством, набувати майнові та особисті немайнові права, брати на себе зобов`язання в порядку, встановленому чинним законодавством та цим Статутом.

Відповідно до п.6.2., Статуту Товариства, Статутний капітал Товариства поділено на 798 544 000 штук простих іменних акцій номінальною вартістю 1 (одна) гривня кожна. Кількість привілейованих акцій - 0 (нуль).

Акціонерами Товариства може бути держава, в особі уповноважених органів, органи місцевого самоврядування, юридичні та фізичні особи, якщо такі суб`єкти є власниками акцій Товариства. Акціонери Товариства мають право: брати участь в управлінні Товариством в порядку та в спосіб, передбачений законодавством та цим Статутом (п.8.1., п.п. (2) п.8.2. Статуту Товариства).

Дивіденд - частина чистого прибутку Товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому акцію. Товариство виплачує дивіденди виключно грошовими коштами. Дивіденди виплачується на акції, звіт про результати розміщення яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку (п.10.5. Статуту Товариства).

Правочин вважається значним за умови, якщо його ринкова вартість майна, робіт або послуг кожного з них перевищує 10 відсотків вартості активів Товариства за даними останньої річної фінансової звітності Товариства. Рішення про надання згоди на вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є його предметом перевищує 25 (двадцять п`ять) відсотків вартості активів Товариства за даними останньої річної фінансової звітності Товариства, приймається Загальними зборами за поданням Наглядової ради. Загальні збори Товариства можуть прийняти рішення про попереднє схвалення значних правочинів. (п.20.4. Статуту Товариства).

Пунктом 20.06. Статуту Товариства визначено, що особою, заінтересованою у вчиненні Товариством правочину, може бути будь-яка з таких осіб: (1) посадова особа органу Товариства або її афілійовані особи; (2) Акціонер, який одноосібно або спільно з афілійованими особами володіє принаймні 25 відсотками акцій Товариства, та його афілійованими особами (крім випадків, коли акціонер прямо або опосередковано володіє 100 (ста) відсотками акцій Товариства). (3) юридична особа, в якій будь-яка з осіб, зазначених в п.п.1 та 2 вище, є посадовою особою.

Внесення змін до Статуту Товариства є виключною компетенцією Загальних зборів.

07.11.2013р. загальними зборами акціонерів ПАТ «ОПЗ», оформленим протоколом №3, затверджено Кодекс корпоративного управління ПАТ «ОПЗ».

06.02.2017р. було проведено загальні збори акціонерів ПАТ «ОПЗ», на яких були прийняті певні рішення, зокрема, відповідно до по п.4 порядку денного було вирішено надати згоду на передачу в оренду майна Товариства на умовах, визначених Наглядовою радою ПАТ «ОПЗ» та уповноважити особу, що виконує обов`язки голови правління - директора товариства на укладення договору (договорів) оренди такого майна.

Відповідно до вимог ЗУ «Про акціонерні товариства» на офіційному сайті ПАТ «ОПЗ» було розміщено повідомлення про виникнення особливої інформації (інформації про іпотечні цінні папери, сертифікати фонду операцій з нерухомістю) емітента (для опублікування в офіційному друкованому вигляді), згідно з якого визначено, що 06.02.2017р. на позачергових загальних зборах акціонерів ПАТ «ОПЗ» було прийняте рішення про попереднє надання згоди на вчинення значних правочинів: 1. Передачі в оренду майна Товариства на умовах, визначених Наглядовою радою ПАТ «ОПЗ»; 2. Передачі в комунальну/державну власність об`єктів, що не задіяні у виробничому процесі Товариства, або їх продаж на умовах, визначених Наглядовою радою Товариства, які вчинятимуться Товариством до 05.02.2018р.

28.02.2017р. між ПАТ «ОПЗ» (виконавець) та компанією ERU Management Services LLC (замовник), був укладений договір на виконання операцій з переробки на митній території давальницької сировини №ОРР-2017-1, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується виконати відповідно до умов цього договору роботи з переробки Давальницької сировини - на Готову продукцію - і провести відвантаження Готової продукції на морський транспорт в МТП «Южний», а замовник зобов`язується прийняти Готову продукцію й оплатити роботи з переробки Давальницької сировини.

Положеннями п.1.2. договору, визначено, що «Давильницька сировина» - природний газ, що поставляється Замовником і який приймається Виконавцем, відповідно до умов цього Договору.

Так, відповідно до п.. договору, паливний обсяг Давальницької сировини, який Замовник передає Виконавцю, згідно з цим договором, становить до 119 млн. куб. м. Природного Газу за умови укладання додаткових угод на кожен Місяць Поставки як визначено в п.3.2. цього Договору. Якщо Сторони не досягли згоди та не підписали додаткову угоду на відповідний місяць, Сторони вважають себе не пов`язаними будь-якими зобов`язаннями.

Відповідно до положень п.5.2., 5.4., 5.6., 5.9. зазначеного договору, вартість робіт по переробці Давальницької сировини в одну тонну Готової продукції і послуг з відвантаження однієї тони Готової продукції визначається Додатком №4 до цього Договору. Загальна умовно-розрахункова вартість робіт з переробки Давальницької сировини в період дії цього Договору становить 11 360 000 доларів США. Оплата вартості робіт за цим Договором проводиться Замовником в доларах США прямим банківським переказом на рахунок Виконавця, відповідно до виставленого рахунку на умовах часткової передоплати. У Додаткових Угодах до поточного Договору. Всі взаєморозрахунки між Сторонами здійснюються в доларах США.

Цей договір набуває чинності з моменту підписання, і діє до 31.12.2017р., а в частині взаєморозрахунків - до їх повного виконання.

Акціонер ПАТ «ОПЗ» Кривошеїн Р.Р. звернувся до голови правління - директора ПАТ «ОПЗ», з проханням, зокрема, надати йому інформацію стосовно умов на яких був укладений договір на виконання операцій з переробки на митній території давальницької сировини, і чи має місце попередня згода Загальних зборів на вчинення даного правочину, чи були проведенні платежі та виконані роботи, а також надати для ознайомлення копію Статуту ПАТ «ОПЗ» в редакції 2016р., копію договору на виконання операцій з переробки на митній території давальницької сировини між ПАТ «ОПЗ» та компанією ERU Management Services LLC.

Листом за вих.№964 від 06.04.2017р. ОСОБА_1 надано відповідь на його запит від 24.03.2017р. разом із запитуваними останнім документами.

Так, ОСОБА_1 вважає, що оспорюваний договір порушує його права як акціонера на отримання дивідендів за результатами розподілу прибутку, отриманого від господарської діяльності ПАТ «ОПЗ», оскільки, ціна договору №ОРР-2017-1 є заниженою та порушує економічний баланс підприємства та не є ринковою, що викликає наслідком недоотримання прибутку. Крім тому, вважає, що укладання договору №ОРР-2017-1 потребувало попереднього узгодження.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду із заявленим позовом в порядку ст.55 КУ, ст.1, ч.4 ст.12 ГПК України, ст.ст.2, 20, 167, ч.1 ст. 193 ГК України, ч.ч.1, 2, ст.16, 92, ст.2013, ст. 215 ЦК України, з огляду на укладення договору на виконання операцій з переробки на митній території давальницької сировини №ОРР-2017р-1 від 28.02.2017р. між публічним акціонерним товариством "Одеський припортовий завод" та ERU Management Services LLC, що за твердженнями позивача шкодить економічним інтересам останнього та порушує його права, як акціонера.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В пунктах 1-10 ч.2 ст.16 ЦК України наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

До того ж, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В силу частини 1 статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Приписами ч.ч.1, 2 ст.20 ГК України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів.

Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема визнання наявності або відсутності прав.

Метою подання такого позову є усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб`єктивного права особою.

Законодавчо визначенні способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Отже, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений ст.16 ЦК України, але який встановлений законом або договором та є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Господарський суд враховує при розгляді даного спору, що правовідносини із виконання переробки давальницької сировини регулюються главою 61 Цивільного кодексу України.

Так, у відповідності до статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до частини 2 статті 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Як вбачається із змісту вищевказаного договору №ОРР-2017-1 від 28.02.2017р., сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов, передбачених Законодавцем для договорів даного виду.

Відповідчем-1 не заперечується укладення такого договору та виконання робіт за таким договором.

Отже, вищезазначений Договорі на виконання операцій з переробки на митній території давальницької сировини є укладеними.

Позивач, як акціонер АТ «Одеський припортовий завод», у позовній заяві просить визнати недійсними вищезазначений Договір на виконання операцій з переробки на митній території давальницької сировини №ОРР-2017-1 від 28.02.2017р., у зв`язку з невідповідністю вказаного Договору вимогам ЦК України, статуту та кодексу Товариства.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про акціонерні товариства", акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

Акціонерами товариства визнаються фізичні і юридичні особи, а також держава в особі органу, уповноваженого управляти державним майном, або територіальна громада в особі органу, уповноваженого управляти комунальним майном, які є власниками акцій товариства. Акціонерне товариство не може мати єдиним учасником інше підприємницьке товариство, учасником якого є одна особа. Акціонерне товариство не може мати у своєму складі лише акціонерів - юридичних осіб, єдиним учасником яких є одна й та ж особа (п.1 ст. 4 Закону України "Про акціонерні товариства").

Згідно зі п.1, 3 ст.167 ГК України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Відповідно до п.8) ст. 2 Закону України "Про акціонерні товариства" корпоративні права - сукупність майнових і немайнових прав акціонера - власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Тобто, незалежно від суб`єктного складу, якщо учасник (акціонер) господарського товариства обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав, то такий спір підвідомчий господарським судам.

В матеріалах справи наявна Виписка про стан рахунку в цінних паперах станом на 21.02.2017 року, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , видана депозитарною установою АТ «Ощадбанк», , яка підтверджує, що ОСОБА_1 є власником простих іменних акцій у кількості 765 номінальною вартістю 1,00 грн., загальною вартістю 765,00 грн., що становить 0,0001% у Статутному капіталі АТ «Одеський припортовий завод».

Зважаючи на вищенаведене суд вважає, що даний спір підвідомчий господарському суду, оскільки акціонер ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги порушенням його корпоративних прав.

За нормами Закону України "Про цінні папери та фондову біржу", цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, що має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Відповідно до п.1 ст. 20 Закону України "Про акціонерні товариства" акція товариства посвідчує корпоративні права акціонера щодо цього акціонерного товариства.

Відповідно до п.6.2. Статуту Товариства, Статутний капітал Товариства поділено на 798 544 000 штук простих іменних акцій номінальною вартістю 1 (одна) гривня кожна. Кількість привілейованих акцій - 0 (нуль).

Пунктом 1 частини першої статті 116 Цивільного кодексу України, що кореспондується з нормами ст. 88 Господарського кодексу України, встановлено, що учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до норм ст. 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 20.06 Статуту Товариства визначено, що особою, заінтересованою у вчиненні Товариством правочину, може бути будь-яка з таких осіб: (1) посадова особа органу Товариства або її афілійовані особи. (2) Акціонер, який одноосібно або спільно з афілійованими особами володіє принаймні 25 відсотками акцій Товариства, та його афілійованими особами (крім випадків, коли акціонер прямо або опосередковано володіє 100 (ста) відсотками акцій Товариства). (3) юридична особа, в якій будь-яка з осіб, зазначених в п.п.1 та 2 вище, є посадовою особою.

Відповідно до п.15.4. Статуту Товариства, посадовими особами органів Товариства є фізичні особи - Голова та члени Наглядової ради, Голова та члени Ревізійної комісії, Голова Правління та члени Правління.

При цьому, акціонер ОСОБА_1 не володіє принаймні 25% акціями Товариства, а лише 0,0001%, та не надав докази того, що він є членом Наглядової Ради, чи Ревізійної комісії, чи Правління.

Із тексту Договору на виконання операцій з переробки на митній території давальницької сировини №ОРР-2017-1 від 28.02.2017р., вбачається, що Позивач не є стороною цього правочину; предметом цього правочину були роботи, що проводилися за замовленням публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод».

Учасник Товариства не наділений правом оскарження укладених товариством угод поза відносинами представництва, а його волевиявлення обмежене голосуванням на загальних зборах акціонерів. У випадку, коли загальними зборами товариства прийнято рішення з порушенням вимог Закону або статуту товариства, учасник має право оскаржити або визнати недійсним саме рішення загальних зборів, але не договір, укладений на підставі такого рішення. Таке право належить Товариству (за винятком випадків, передбачених нормами 72 Закону України "Про акціонерні товариства") .

Тобто, можна зробити висновок проте, що при реалізації своїх корпоративних прав, не відноситься право визнавати недійсними правочини, що були укладені самим господарським товариством, крім випадків коли він уповноважений на це відповідним акціонерним товариством або якщо таке право надається йому Статутом акціонерного товариства.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, суд зазначає, що останні не містять доказів наділення ОСОБА_1 визнавати недійсними правочини, що були укладені АТ «Одеський припортовий завод», оскільки останній не є особою, яка наділено таким правом в розумінні п.20.06 Статуту Товариства та ЗУ «Про акціонерні товариства».

Згідно п.1, 3, 4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст.73 Господарського процесуального Кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст.79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім доводам та запереченням учасників судового процесу, надано можливість їх представникам в судовому засіданні обґрунтувати свої правові позиції щодо позову.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

За твердженнями Позивача, договір потрібно визнати недійсним із наступних підстав, по-перше, договір на виконання операцій з переробки на митній території давальницької сировини №ОРР-2017-1 від 28.02.2017р. не узгоджено загальними зборами, та не прийнято відповідне рішення про надання попереднього згоди на вчинення останнього, по-друге, договір укладено на невигідних умовах, тобто не погоджується із ціною спірного договору, що на думку ОСОБА_1 є порушенням його прав, як акціонера Товариства.

Так, за змістом частини першої та пункту 2 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом частин першої - третьої та п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, вирішуючи спору про визнання правочинів (господарський договорів недійсними, необхідно довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладання) і настання відповідних наслідків.

Так, твердження Позивача, стосовно того, що договір №ОРР-2017-1 від 28.02.2017р. не був попередньо узгоджений загальними зборами спростовується наступним.

Частиною 1 ст.70 ЗУ «Про акціонерні товариства», розділом 20 статуту Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод", зокрема, передбачено, що рішення про надання згоди на вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається наглядовою радою. Статутом акціонерного товариства можуть бути визначені додаткові критерії для віднесення правочину до значного правочину. У разі неприйняття наглядовою радою рішення про надання згоди на вчинення значного правочину питання про вчинення такого правочину може виноситися на розгляд загальних зборів.

Правочин вважається значним за умови, якщо його ринкова вартість майна, робіт або послуг кожного з них перевищує 10 відсотків вартості активів Товариства за даними останньої річної фінансової звітності Товариства. Рішення про надання згоди на вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є його предметом перевищує 25 (двадцять п`ять) відсотків вартості активів Товариства за даними останньої річної фінансової звітності Товариства, приймається Загальними зборами за поданням Наглядової ради. Загальні збори Товариства можуть прийняти рішення про попереднє схвалення значних правочинів. (п.20.4. Статуту Товариства).

Так, відповідно до балансу підприємства, що є загальнодоступною інформацією, станом на 31.12.2016р. вартість активів Товариства становила 3 562 605 000грн., відповідно 10% вартості активів становить 356 260 500грн.

При цьому, відповідно до п.5.4. спірного договору, загальна умовно-розрахункова вартість робіт з переробки Давальницької сировини в період дії цього Договору становить 11 360 000 доларів США.

Так, відповідно до інформації, яка розміщена на сайті Міністерства фінансів України, найвищий курс долара протягом 2017р. був 28,0, тобто найбільша умовно-розрахункова вартість робіт у гривні становить 318 080 000грн., що не перевищує 10% вартості активів Товариства, а тому, суд приходить до висновку, що Давальницький договір не потребував прийняття рішення про надання згоди на вчинення значного правочину, оскільки останній не є значним у розумінні ч.1 ст.70 ЗУ «Про акціонерні товариства», розділом 20 статуту Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод".

Твердження Позивача, стосовно того, що договір укладено на невигідних умовах, в частині визначення ціни договору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.11 ЗУ «Про ціни та ціноутворення», вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Так, суд враховує те, що на сьогодні, державне регулювання цін на такий вид робіт відсутній, господарюючий суб`єкт має право самостійно та на свій розсуд встановлювати ціну договору.

Відповідно до ст.42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Тобто, виходячи з норм чинного законодавства, останніми не встановлені обов`язкові норми прибутку, а тому, суд доходить до висновку, що ціна товару, послуги, більша ніж собівартісна є прийнятною та такою, що відповідає економічній логіці підприємницької діяльності.

Так, матеріали справи не містять належним, достатніх доказів того, що укладений договір на виконання операцій з переробки на митній території давальницької сировини №ОРР-2017-1 від 28.02.2017р., укладений на невигідних умовах та порушує права ОСОБА_1 , як акціонера.

Твердження позивача щодо того, що виконуючий обов`язки Голови правління перевищив свої повноваження укладаючи оспорюваний договір, оскільки він діяв недобросовісно та всупереч інтересам підприємства, укладаючи договір за заниженою ціною, не підтверджено жодним доказом.

За таких обставин, встановлених судом під час розгляду спору, Господарський суд не вбачає порушення прав позивача в розумінні норм Закону України "Про акціонерні товариства", а тому відповідно підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України".

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р.). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" від 01.07.2003р.).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Відповідно до п. 1 ст. 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, дослідивши всі обставини справи та наявні в ній докази, надавши правову оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до висновку, що позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання визнати недійсним договору на виконання операцій з переробки на митній території давальницької сировини №ОРР-2017-1 від 28.02.2017р., який за твердженнями позивача шкодить його економічним інтересам, не знайшли свого підтвердження при дослідженні доказів та встановленні обставин справи, а тому суд, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України судові витрати по справі слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.13, 76, 86, 129, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд-

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову - відмовити повністю.

2. Судові витрати по справі покласти на ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 07.06.2019р.

Суддя О.В. Цісельський