ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року Справа № 902/121/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Миханюк М.В. , суддя Юрчук М.І.

секретар судового засідання Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача: Безпалюк О.Л.

відповідача: представник не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Вінницької області, ухвалене 13.03.2019р., повне рішення складено 15.03.2019р., у справі № 902/121/19

за позовом Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чайка-Чехова"

про стягнення 1097,89 грн.

В лютому 2019 року Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду Вінницької області із позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чайка-Чехова» про стягнення 1097,89 грн., з яких: 1027,81 грн. - пені та 70,08 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чайка-Чехова» зобов`язань за Договором № 4005/16-ТЕ-1 купівлі-продажу природного газу від 21.12.2015 року щодо прострочення оплати поставленого газу.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 13.03.2019 року у справі № 902/121/19, у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чайка-Чехова» про стягнення 1027,81 грн. - пені та 70,08 грн. - 3 % річних за договором купівлі-продажу природного газу № 4005/16-ТЕ-1 від 21.12.2015 року - відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд дійшов висновку, що у позивача були відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача пені та 3 % річних позаяк заявлені до стягнення нарахування підлягають списанню в силу приписів ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Позивач ПАТ «НАК «Нафтогаз України», не погоджуючись з ухваленим рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Вінницької області від 13.03.2019 року у справі № 902/121/19 скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказує наступне:

- списання заборгованості згідно з ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є частиною процедури врегулювання заборгованості у відповідності до ст. Закону;

- дія Закону розповсюджується лише на теплопостачальні, теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання і водовідведення у відповідності до ст. 2 Закону;

- учасники процедури врегулювання заборгованості (у тому числі-процедури списання) є підприємства та організації, включені до реєстру ст. 1 Закону;

- застосування ч.3 ст.7 Закону правомірне лише щодо підприємств та організацій, включених до реєстру;

- оскільки, матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, та судом не зазначено на підставі яких доказів відповідач набув статусу учасника процедури врегулювання, а саме є теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, а відтак застосування ч.3 ст.7 Закону є неправомірним, а рішення суду необгрунтованим та незаконним.

Таким чином, на думку скаржника, господарським судом Вінницької області при ухваленні оскаржуваного рішення було порушено норми як процесуального, так і матеріального права, що у відповідності до ст. 277 ГПК України є безумовними підставами для його скасування.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Вінницької області від 13.03.2019 року у справі № 902/121/19, розгляд справи призначено на 05.06.2019 року.

24.05.2019 року Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Чайка-Чехова» подано до суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№ 19374/19 від 24.05.2019 року), в якому відповідач заперечує проти апеляційної скарги та просить оскаржуване рішення господарського суду Вінницької області від 13.03.2019 року у справі № 902/121/19 залишити без змін.

В судовому засіданні 05.06.2019 року, представник ПАТ НАК Нафтогаз України підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення від 26.02.2019 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені.

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чайка-Чехова» явку повноважного представника в призначене судове засідання не забезпечило, про причини неявки суд не повідомило, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлено належним чином /а.с. 111/.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що ухвалою суду від 22.04.2019 року явка представників сторін в судове засідання 05.06.2019 року обов`язковою не визнавалась, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача, оскільки його не явка не перешкоджає перегляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

21.12.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чайка-Чехова» (споживач) укладено Договір №4005/16-ТЕ-1 постачання природного газу (далі-Договір), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього Договору.

Газ, що постачається за цим Договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п.1.2 Договору).

Згідно із п.2.1 Договору, постачальник передає покупцеві з 01 січня 2016 р. по 31 березня 2016 р. газ обсягом до 90 тис. куб. м.

За змістом п.3.4 Договору, приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

У п.5.2 Договору сторонами погоджено, що ціна за 1000 куб. м природного газу становить 1770,74 грн крім того збір у вигляді цільової надбавки до ціни на природний газ - 2%, податку на додану вартість за ставкою - 20%.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу 1806,15 грн, крім того ПДВ 20 % - 361,23 грн, всього з ПДВ 2167,38 грн.

Відповідно до п.6.1 Договору, оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє, в частині реалізації газу до з 01.01.2016 р. до 31.03.2016 р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.11 Договору) /а.с. 18-24/.

Додатковими угодами № 1-6 були внесено зміни до основного Договору, які обопільно прийняті сторонами /а.с. 25-36/.

На виконання умов Договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 237261,92 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу /а.с. 37-44/.

Разом з тим, відповідач всупереч умов укладеного між сторонами Договору належним чином взятих на себе зобов`язання щодо здійснення вчасного розрахунку не виконав, оплату поставленого газу здійснив з простроченням лише 10.10.2016 року, що підтверджується довідкою «Операції по Договору № 4005/16-ТЕ-1», Підприємство «Чайка-Чехова ОСББ» з 01.01.2016 по 30.06.2018 /а.с.46/.

У зв`язку з несвоєчасно проведеними розрахунками за поставлений природний газ позивач, посилаючись на умови Договору, норми ЦК України та ГК України, просив стягнути з відповідача 1027,81 грн. пені та 70,08 грн. - 3%.

Розглянувши матеріали справи, апеляційні скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Апеляційним судом встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору постачання природного газу № 4005/16-ТЕ-1.

Згідно з ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193 ГК України, згідно з якою суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором постачання природного газу № 4005/16-ТЕ-1 від 21.12.2015 року, позивач на підставі п.8.2 Договору нарахував до стягнення з відповідача 1027,81 грн. пені та на підстав ч.2 ст. 625 ЦК України 70,08 грн. 3% річних.

Вирішуючи спір, суд враховує, що 30.11.2016 року набув чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 року за № 1730-VIII.

Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (надалі - Закон) визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 вказаного Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 3 ст.7 даного Закону визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

За змістом п.1.2 Договору постачання природного газу № 4005/16-ТЕ-1, поставлений позивачем природний газ використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Матеріалами справи підтверджено, що заборгованість за поставлений природний газ для виробництва теплової енергії за Договором № 4005/16-ТЕ-1 від 21.12.2015 року погашена відповідачем в повному обсязі 10.10.2016 року.

Тобто розрахунки за укладеним між сторонами Договором проведені до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Таким чином, оскільки на день набрання чинності Законом № 1730-VIII відповідач не мав перед позивачем кредиторської заборгованості за поставлений природний газ за Договором №4005/16-ТЕ-1 від 21.12.2015 року, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем безпідставно заявлено до стягнення з відповідача пеню та 3% річних за несвоєчасну оплату отриманого природного газу.

При цьому, судова колегія акцентує увагу, що ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є нормою прямої дії, а, відтак, її застосування до споживачів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов поряд з їх обов`язком щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

В свою чергу, виконання вказаної норми не залежить від факту включення підприємства-споживача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки в силу ч.1 ст.58 Конституції України зазначений Закон не має зворотної дії в часі, не поширюється на правовідносини з розрахунків за поставлений природний газ, які проведено до набрання ним чинності, а визначає порядок врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, що не була погашена боржниками станом на 30.11.2016 року.

Аналогічна правова позиція щодо застосування ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» наведена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 914/3131/15, від 29.01.2018 року у справі № 904/10745/16, від 07.02.2018 року у справі № 927/1152/16, від 22.02.2018 року у справі № 922/4355/14, від 28.02.2018 року у справі № 911/3914/14, від 15.03.2018 року у справі № 904/10736/16, від 22.03.2018 року у справі № 914/123/17, від 03.04.2018 року у справі № 904/11325/16, від 10.04.2018 року у справі № 916/3054/16, від 11.04.2018 року у справі № 910/17962/15, від 14.04.2018 року у справі № 904/11358/16, від 17.04.2018 року у справі № 54/298-07, від 20.04.2018 року у справі № 917/2581/15, від 24.04.2018 року у справі № 914/3158/16, від 26.04.2018 року у справі № 911/3945/16, від 02.05.2018 року у справах № 920/1060/16 і № 914/102/17, від 04.05.2018 року у справі № 922/1109/15, від 11.05.2018 року у справі № 15/5005/153/2012, від 15.05.2018 року у справі № 908/3126/16, від 23.05.2018 року у справі № 908/3125/16, від 30.05.2018 року у справах № 904/11214/16, № 904/10733/16 і 908/2055/17, від 06.06.2018 року у справі № 904/10292/17, від 14.06.2018 року у справі № 914/4134/15, від 25.07.2018 року у справах № 910/15874/13 і № 910/23017/17.

Враховуючи наведене, доводи ПАТ НАК «Нафтогаз України», відносно того, що відповідач не включений до відповідного реєстру, що є підставою для задоволення позовних вимог є безпідставними та необґрунтованими.

Інші заперечення апелянта, викладені ним у апеляційній скарзі не спростовують наведених висновків суду, а тому також відхиляються за безпідставністю.

Відповідно до ст.ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п.1 част.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що скаржник не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог та заперечень. Рішення господарського суду Вінницької області від 13.03.2019 року у справі № 902/121/19 ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Вінницької області від 13.03.2019р. у справі № 902/121/19 залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу № 902/121/19 повернути господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "10" червня 2019 р.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Юрчук М.І.