ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2019 р. Справа№ 910/10426/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 11.06.2019,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алемроб»

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2018 (повний текст складено 08.11.2018)

у справі №910/10426/18 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Олдіс-Групп»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алемроб»

про стягнення 113 591,52 грн.

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Олдіс-Груп» (далі, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алемроб» (далі, відповідач) про стягнення 113 591,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач за відсутності між сторонами господарських відносин помилково перерахував на рахунок відповідача кошти в загальній сумі 111 517,92 грн. Однак, незважаючи на вимогу позивача про повернення коштів, відповідач кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 111 517,92 грн. та за прострочення сплати якої нарахована пеня в сумі 2073,60 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.11.2018 у справі №910/10426/18 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Алемроб» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Олдіс-Групп» 111 517 грн. 92 коп. - помилково сплачених коштів та витрати по сплаті судового збору в сумі 1729 грн. 83 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд встановив, що позивач помилково перерахував на поточний рахунок відповідача №7839 кошти у сумі 111 517,92 грн., у зв`язку з чим останні підлягають поверненню позивачу на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Водночас, відсутність між сторонами договірних відносин свідчить про те, що не передбачено в розумінні статті 547 Цивільного кодексу України відповідальності відповідача у вигляді сплати штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання з порушенням строку. Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача 2073,60 грн. пені є безпідставною та необґрунтованою, в зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, 22.03.2019 (про що свідчить відмітка Укрпошти Експрес) Товариство з обмеженою відповідальністю «Алемроб» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2018 по справі №910/104269/18 в частині часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Олдіс-Групп» та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Олдіс-Групп» відмовити у повному обсязі.

Також, 25.03.2019 (про що свідчить відмітка вхідного штемпеля Господарського суду міста Києва) відповідач подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2018 по справі №910/104269/18, мотивоване тим, що рішення у даній справі було прийняте без виклику сторін, а його копія, що надсилалася відповідачу шляхом направлення рекомендованого листа із повідомленням про вручення поштового відправлення, відповідачем отримана не була, що підтверджується штемпелем на поштовому конверті, який міститься у матеріалах справи №910/10426/18. Копія рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2018 у справі №910/10426/18 була отримана представником відповідача лише 05.03.2019 за результатами ознайомлення з матеріалами справи на підставі поданої заяви від 01.03.2019, яка наявна в матеріалах справи.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:

- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав вважати, що ухвала Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 про відкриття провадження у справі була вручена відповідачу, оскільки повернутий суду конверт із ухвалою про відкриття провадження у справі не містив відмітки про відмову відповідача отримати копію вказаної ухвали або відмітки про відсутність відповідача за адресою місцезнаходження;

- відповідач, який не приймав участі у розгляді справи в суді першої інстанції, не мав можливості надати, а судом першої інстанції, відповідно, не були досліджені докази на підтвердження існування договірних відносин між позивачем та відповідачем, які повністю спростовують доводи позивача про помилковість перерахування ним грошових коштів у розмірі 111 517,92 грн. на поточний рахунок відповідача;

- факт виникнення договірних відносин між позивачем та відповідачем підтверджується наступними документами: договором поставки від 05.06.2018, рахунком-фактурою №СФ від 26.06.2018, видатковою накладною від 26.06.2018, довіреністю №7 від 25.06.2018, платіжними дорученнями №547 від 09.07.2018 на суму 100 366,13 грн. та №524 від 05.07.2018 на суму 11 151,79 грн., копії яких додані до апеляційної скарги. Отже, грошові кошти у розмірі 111 517,92 грн. були отримані відповідачем у рахунок оплати позивачем поставленого згідно із умовами договору товару, тобто твердження позивача про помилковість перерахування вказаної грошової суми на поточний рахунок відповідача є безпідставними та спрямовані на повернення грошових коштів, які у дійсності були сплачені у межах належно виконаного договірного зобов`язання з поставки товару.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду 10.05.2019, зазначає, що твердження відповідача, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними. У відзиві позивач наголошує на тому, що відповідач не приймав участі у розгляді справи в суді першої інстанції внаслідок свідомої процесуальної поведінки, позивач не підписував документи, що долучені до позовної заяви та не отримував товар, про який йде мова в апеляційній скарзі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алемроб» у справі №910/10426/18 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Скрипки І.М., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2019 у справі №910/10426/18 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алемроб» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2018 у справі №910/10426/18 залишено без руху. Роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю «Алемроб», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати (доплати) судового збору у розмірі 48,26 грн.

19.04.2019 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Алемроб» подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги у справі №910/10426/18, до якої додана квитанція 0.0..1 від 17.04.2019 про здійснення доплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 48,26 грн. Тобто, відповідачем усунуто недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2019 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Алемроб» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2018 у справі №910/10426/18; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Алемроб» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2018 у справі №910/10426/18; зупинено дію оскаржуваного рішення у справі №910/10426/18 на час апеляційного провадження; розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), оскільки справа відноситься до малозначних в розумінні Господарського процесуального кодексу України; встановлено сторонам строк для подачі відзиву, заперечень, пояснень щодо апеляційної скарги, заяв та клопотань.

06.05.2019 позивачем засобами поштового зв`язку було направлено до суду відзив на апеляційну скаргу, а також клопотання про витребування оригіналів письмових доказів, які надійшли до Північного апеляційного господарського суду 10.05.2019.

У клопотанні про витребування доказів позивач, посилаючись на положення частини 6 статті 91 Господарського процесуального кодексу України, просив суд витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Алемроб» оригінали письмових доказів, копії яких долучені до апеляційної скарги, а саме: договору поставки від 05.06.2018, рахунку-фактури від 26.06.2018, видаткової накладної від 26.06.2018, довіреності №7 від 25.06.2018, якими скаржник підтверджує факт існування між сторонами господарських відносин та здійснення поставки товару позивачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2019 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Олдіс-Групп» про витребування оригіналів письмових доказів задоволено, витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Алемроб» оригінали наступних документів: договору поставки від 05.06.2018; рахунку-фактури №СФ- від 26.06.2018; видаткової накладної від 26.06.2018; довіреності №7 від 25.06.2018; у випадку неможливості подати докази, які витребовує суд, або неможливості подати такі докази у встановлені строки, повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали; попереджено Товариство з обмеженою відповідальністю «Алемроб», що у разі неподання ним витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд може відмовити у визнанні обставини, для з`ясування якої витребовуються докази, або розглянути справу за наявними в ній доказами; призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алемроб» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2018 у справі №910/10426/18 на 11.06.2019.

Відповідач до дати судового засідання 11.06.2019 витребувані судом оригінали документів суду не надав, про неможливість подати вказані докази письмово суд не повідомив.

У судовому засіданні 11.06.2019 судом було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання, призначене на 11.06.2019, з`явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання, призначене на 11.06.2019, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно частин 3, 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до пункту 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, не вручення під час доставки, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Копія ухвали Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2019 про призначення справи до розгляду була направлена судом на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алемроб», зазначену у матеріалах справи, яка відповідає адресі, зазначеній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04112, м. Київ, вул. Теліги, буд.6, та на адресу представника ТОВ «Алемроб» адвоката Лєвєнтєва О.В., за підписом якого подана апеляційна скарга, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Копія ухвали, надіслана на офіційну адресу відповідача, повернута до суду поштою із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Водночас, копія ухвали від 14.05.2019 про призначення справи до розгляду була вручена представнику відповідача, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Отже, неявка у судове засідання представника відповідача у відповідності до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України - не є перешкодою для розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 11.06.2019 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

05.07.2018 позивач платіжним дорученням №6 перерахував на рахунок відповідача 11 151,79 грн.

09.07.2018 позивач платіжним дорученням №2 перерахував на рахунок відповідача 100 366,13 грн.

У призначенні платежу зазначених платіжних доручень вказано «оплата за шланги згідно рахунку б/н від 26.06.2018р.».

26.07.2018 позивач звернувся до відповідача з претензією за №26-07-2 від 26.07.2018 з вимогою про повернення помилково перерахованих коштів у розмірі 111 517,92 грн., що підтверджується фіскальним чеком поштової установи, описом вкладення у цінний лист та накладною Укрпошти від 26.07.2018.

Вказана претензія залишена відповідачем без задоволення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач стверджує, між ТОВ «Олдіс-Групп» та ТОВ «Алемроб» відсутні договірні відносини та будь-які інші відносини, а відтак, вищевказані платежі були зроблені помилково, а перераховані грошові кошти мають бути повернуті позивачу.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених відповідачем в апеляційній скарзі

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до пункту 6 Указу Президента України від 16.03.1995 №227 «Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України», чинного станом на липень 2018 року, підприємства незалежно від форми власності мають повертати в 5-денний строк платникам помилково зараховані на їх рахунки кошти.

Згідно пункту 1.23 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежним отримувачем є особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу.

Відповідно до пункту 1.24 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі.

Згідно пункту 2.35 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України №22 від 21.01.2004, кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний утримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути це майно.

Зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності таких умов: по-перше, щоб мало місце набуття або зберігання майна, по-друге, щоб набуття або зберігання було здійснено за рахунок іншої особи, по-третє, щоб були відсутні правові підстави для набуття або зберігання майна.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 05.07.2018 та 09.07.2018 позивач перерахував платіжними дорученнями №6 та №2 на рахунок відповідача кошти в загальній сумі 111 517,92 грн. У призначенні платежу зазначених платіжних доручень вказано «оплата за шланги згідно рахунку б/н від 26.06.2018р.».

Позивач стверджує, що між сторонами у справі були відсутні договірні відносини, а тому вказані платежі здійснені помилково, а грошові кошти мають бути повернуті платнику.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач доказів на спростування безпідставності набуття ним вказаних коштів суду не надав.

Водночас, до апеляційної скарги відповідачем додані копії договору поставки від 05.06.2018, рахунку-фактури №СФ від 26.06.2018, видаткової накладної від 26.06.2018, довіреності №7 від 25.06.2018 на підтвердження того, що грошові кошти у розмірі 111 517,92 грн. були отримані відповідачем у рахунок оплати позивачем поставленого згідно із умовами договору поставки товару.

Відповідно до частин 1-6 статті 91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до частини 6 статті 81 Господарського процесуального кодексу України будь-яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали (частина 7 статті 81 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом частин 8, 9 статті 81 Господарського процесуального кодексу України у разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом. У разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Так, 06.05.2019 позивачем було заявлено клопотання про витребування доказів, а саме: оригіналів письмових доказів, копії яких долучені до апеляційної скарги, а саме: договору поставки від 05.06.2018, рахунку-фактури від 26.06.2018, видаткової накладної від 26.06.2018, довіреності №7 від 25.06.2018, якими скаржник підтверджує факт існування між сторонами господарських відносин та здійснення поставки товару позивачу. В обґрунтування заявленого клопотання позивач посилався на те, що не підписував зазначений договір поставки від 05.06.2018, не отримував товар, вказаний у видатковій накладній, особа, на яку видана довіреність, не виїжджала з міста Маріуполь, щоб отримати товар. Серед доказів відсутня товарно-транспортна накладна, що унеможливлює встановити де, за твердженням відповідача, передавався товар.

Враховуючи те, що відповідачем до апеляційної скарги додані копії письмових доказів та з огляду на заперечення позивача щодо факту підписання договору поставки від 05.06.2018 і отримання товару, вказаного у видатковій накладній, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2019 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Олдіс-Групп» про витребування оригіналів письмових доказів було задоволено, витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Алемроб» оригінали наступних документів: договору поставки від 05.06.2018; рахунку-фактури №СФ- від 26.06.2018; видаткової накладної від 26.06.2018; довіреності №7 від 25.06.2018; у випадку неможливості подати докази, які витребовує суд, або неможливості подати такі докази у встановлені строки, повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали; попереджено Товариство з обмеженою відповідальністю «Алемроб», що у разі неподання ним витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд може відмовити у визнанні обставини, для з`ясування якої витребовуються докази, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

Вимоги ухвали Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2019 відповідачем виконані не були, оригінали письмових доказів, копії яких долучені до матеріалів справи, суду не надані, заяв про неможливість надати вказані докази із зазначенням відповідних причин до суду також не надходило.

За таких обставин, враховуючи заперечення позивача проти належності, допустимості та достовірності доданих відповідачем до апеляційної скарги копій документів, ненадання відповідачем на вимогу суду оригіналів таких доказів, суд не приймає до уваги як докази додані відповідачем до апеляційної скарги копії договору поставки від 05.06.2018; рахунку-фактури №СФ- від 26.06.2018; видаткової накладної від 26.06.2018; довіреності №7 від 25.06.2018 та відмовляє у визнанні обставин щодо існування між сторонами господарських відносин, на які посилається скаржник.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача помилково перерахованої суми у розмірі 111 517,92 грн. підлягають задоволенню, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Також, у зв`язку з неправомірним користуванням чужими грошовими коштами, позивач просив суд стягнути з відповідача 2073,60 грн. пені.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У сфері господарювання, згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно статті 547 Цивільного кодексу України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відсутність між сторонами договірних відносин свідчить про те, що не передбачено в розумінні статті 547 Цивільного кодексу України відповідальності відповідача у вигляді сплати штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання з порушенням строку.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача 2073,60 грн. пені є безпідставною та необґрунтованою, та правомірно відхилена судом першої інстанції.

Отже, позовні вимоги у даній справі підлягають частковому задоволенню, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

В апеляційній скарзі відповідач наголошує на тому, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, оскільки ухвала Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 про відкриття провадження у справі не була вручена відповідачу, адже повернутий суду конверт із ухвалою про відкриття провадження у справі не містив відмітки про відмову відповідача отримати копію вказаної ухвали або відмітки про відсутність відповідача за адресою місцезнаходження, а проставлення на поштовому відправленні відмітки «за закінченням встановленого строку зберігання» не може бути підставою для застосування приписів пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України.

Оцінюючи вказані доводи скаржника, колегія суддів зазначає наступне.

Копія ухвали Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 про відкриття провадження у справі була направлена на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алемроб», зазначену у матеріалах справи, яка відповідає адресі, зазначеній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04112, м. Київ, вул. Теліги, буд.6, однак повернута на адресу суду із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Відповідно до пункту 4 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Відтак, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки «за закінченням встановленого строку зберігання» вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі в силу положень пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що відповідач також не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 06.08.2018 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Доводи апеляційної скарги відповідача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Алемроб» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алемроб» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2018 у справі №910/10426/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2018 у справі №910/10426/18 залишити без змін.

Матеріали справи №910/10426/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 13.06.2019.

Головуючий суддя Ю.Б.Михальська

Судді І.М. Скрипка

А.І. Тищенко