ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.06.2019 Справа № 905/779/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Величко Н.В.

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом: Публічного акціонерного товариства Укртелеком (, 01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 18) в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком (, 49600, м.Дніпро, вул. Херсонська, буд. 26),

до відповідача: Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (, 87500, Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Миру, буд.70),

про: стягнення 129884,45 грн., -

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився, -

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство Укртелеком в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №12С000 3717 від 25.04.2019 про стягнення з Департамента соціального захисту населення Маріупольської міської ради заборгованості у розмірі 129884,45 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач систематично не виконує зобов`язання щодо розрахунків за надані послуги зв`язку пільговим категоріям населення міста Маріуполя Донецької області з липня 2018 по грудень 2018 року.

Нормативно позовні вимоги обґрунтовано положеннями статей 96, 509, 526, 611, 614, 617, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193, ч. 2 ст.218 Господарського кодексу України, ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та про державні соціальні гарантії», ст. ст. 89, 102 Бюджетного кодексу України, ч 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікаційні послуги».

На підтвердження позовних вимог надано суду: розрахунок заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг абонентам-пільговикам; копії звітів по нарахуванням за період з липня по грудень 2018 року, копії супровідних листів до них з доказами направлення; вимогу №12С000-3710 від 02.04.2019 з доказом направлення, проект розгорнутого акту звіряння розрахунків на липень-грудень 2018 року; відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно позивача та відповідача, статутні документи позивача, копії яких долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 06.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/779/19; визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання призначено на 04.06.2019; визначено сторонам строк для вчинення дій процесуального характеру (подання відзиву, відповіді на відзив та ін.); явка представників сторін в судове засідання обов"язковою не визнавалась.

03.06.2019 відповідач надав відзив на позовну заяву №3526/2019 від 27.05.2019, в якому позовні вимоги не визнав, посилаючись на відсутність за останнім зобов`язання щодо відшкодування витрат з надання послуг зв`язку окремим категоріям громадян на пільговій основі, у зв`язку з наступним:

- Відсутності договірних відносин з відшкодування витрат позивача в 2018 році;

- Відповідно до ст. 91 Бюджетного кодексу України до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на пільги з послуг зв`язку. З викладеного вбачається, що Бюджетним кодексом України встановлено можливість здійснення видатків з усіх видів місцевих бюджетів, а не обов`язок. Відповідач не має законних підстав для фінансування спірних видатків без їх прийняття на сесії Маріупольської міської ради, оскільки у протилежному випадку такі дії будуть порушувати норми Закону України «Про місцеве самоврядування» та Бюджетний кодекс України в частині нецільового використання коштів.

- Відповідачем зазначено, що відповідно до Бюджетного кодексу України під поняттям місцевий бюджет розуміється не тільки бюджет місцевого самоврядування, але й обласний бюджет;

- Відповідно до ч. 3. ст. 48 Бюджетного кодексу України розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов`язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень встановлених цим Кодексом та Законом України «Про Державний бюджет України» (рішенням про місцевий бюджет), є недійсним. За такими операціями не виникають бюджетні зобов`язання та не утворюється бюджетна заборгованість;

04.06.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив №12С000-3732 від 03.06.2019, згідно якої позивач вважає доводи відповідача щодо відсутності правових підстав для виконання зобов`язання щодо сплати заборгованості за надані позивачем послуги зв`язку пільговій категорії населення з підстав відсутності бюджетного фінансування та належних повноважень необґрунтованими, оскільки чинним законодавством не передбачено залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, чи випадки повного або часткового звільнення від обов`язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається у відповідності до вимог законодавства, адже юридична підстава для існування означеного права наразі не скасована.

В судове засідання, що відбулось 04.06.2019, позивач та відповідач своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалася, сторони повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином, тому неявка представників сторін не перешкоджає розгляду справи. Отже, справа розглядається за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги правомірними, такими, що підлягають задоволенню, враховуючи наступне:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування (ч.ч. 3, 4 ст. 11 ЦК України).

Частиною 2 ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» встановлено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Виходячи зі змісту позовної заяви та доданих документів, на виконання вимог чинного законодавства України, позивач, як оператор телекомунікаційних послуг в період з липня 2018 по грудень 2018 надавав телекомунікаційні послуги на пільгових умовах відповідним категоріям громадян, що проживають на території м. Маріуполя Донецької області на загальну суму 129884,45 грн., у тому числі: за липень 25678,74 грн., за серпень 24181,07 грн., за вересень 22733,40 грн., за жовтень 2018 21730,02 грн., за листопад 24999,55 грн., за грудень 23903,74 грн.

В підтвердження факту надання телекомунікаційних послуг позивач посилається на щомісячні розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг з липня 2018 по грудень 2018, які були направлені на адресу відповідача за супровідними листами № 12І250-842 від 17.07.2018, № 12І250-901 від 14.09.2018, № 12І250-1006 від 17.10.2018, № 12І250-1100 від 14.11.2018, № 12І250-1192 від 11.12.2018, № 12І250-28від 10.01.2019 відповідно.

Наявні в матеріалах справи повідомлення свідчать про вручення таких поштових відправлень відповідачу.

Проте, як вказує позивач, розрахунки видатків відповідач не оплатив.

Позивач листом від 02.04.2019 №12C000-3710 звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування витрат, пов`язаних з наданням телекомунікаційних витрат в сумі 129884,45 грн.

Не отримання від відповідача задоволення своїх вимог, позивач звернувся до господарського суду з позовом, що розглядається.

Відповідач позовні вимоги не визнає з підстав, викладених у відзиві на позов.

Суд вважає доводи відповідача не переконливими та відхиляє з наступних підстав.

Пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

У відповідності до ст.19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Право окремих категорій громадян на пільги з оплати телекомунікаційних послуг встановлено Законом України від 22.10.1993р. №3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту, Законом України від 28.02.1991р. №796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Законом України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Законом України від 23.03.2000р. №1584-ІІІ Про жертви нацистських переслідувань, Законом України від 26.04.2001р. №2402-ІІІ Про охорону дитинства, Законом України від 24.03.1998р. №203/98-ВР Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист.

Відповідно до ч.3 ст.63 Закону України Про телекомунікації телекомунікаційні послуги (послуги зв`язку) споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з п.63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012р. №295 визначено, що встановлені законами пільги з оплати послуг зв`язку надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред`явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Відповідно до вищенаведених законодавчих актів України надання телекомунікаційних послуг пільговій категорії громадян є обов`язком позивача. При цьому, в силу положень Конституції України та законів України, якими встановлені пільги окремим категоріям громадян, держава взяла на себе обов`язок відшкодовувати витрати підприємств, що такі пільги надають.

Таким чином, надання пільг ґрунтується на принципі відшкодування витрат підприємствам, які надають послуги пільговим категоріям громадян.

Відповідно до ст.5 Бюджетного кодексу України бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів. Місцевими бюджетами є бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування. Бюджетами місцевого самоврядування є бюджети територіальних громад сіл, їх об`єднань, селищ, міст (у тому числі районів у містах).

Згідно із ст.22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Головними розпорядниками бюджетних коштів відповідно до ст.22 Бюджетного кодексу України можуть бути виключно:

1) за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників;

2) за бюджетними призначеннями, визначеними рішенням про бюджет Автономної Республіки Крим, - уповноважені юридичні особи (бюджетні установи), що забезпечують діяльність Верховної Ради Автономної Республіки Крим та Ради міністрів Автономної Республіки Крим, а також міністерства та інші органи влади Автономної Республіки Крим в особі їх керівників;

3) за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Якщо згідно із законом місцевою радою не створено виконавчий орган, функції головного розпорядника коштів відповідного місцевого бюджету виконує голова такої місцевої ради.

Відповідно до ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України чи рішенням про місцевий бюджет у порядку, визначеному цим кодексом.

Згідно із ст.51 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Головний розпорядник бюджетних коштів отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань; затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством; розробляє проекти порядків використання коштів державного бюджету за бюджетними програмами, передбаченими частиною сьомою статті 20 цього Кодексу тощо.

У відповідності до статей 89, 102 Бюджетного кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) видатки на державні програми соціального захисту (пільги окремим категоріям громадян) здійснюються з місцевих бюджетів та проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг зв`язку за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р. "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету", пунктом 3 якого передбачено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку головні розпорядники коштів місцевих бюджетів ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003р. №117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" житлових субсидій населенню, допомоги сім`ям з дітьми, малозабезпеченим сім`ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям та допомоги по догляду за інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу, а також здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

При цьому, вказаним Порядком не передбачено обов`язковості укладення відповідного договору про відшкодування витрат за надані послуги зв`язку пільговим категоріям громадян, адже зобов`язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від бажання сторін.

Наведені обставини спростовують твердження відповідача щодо відсутності за останнім грошових зобов`язань внаслідок не підписання відповідного договору.

Згідно з пунктом 10 положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Таким чином, розпорядником коштів бюджетного фінансування зазначених соціальних пільг є Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У даній справі відповідач не заперечує факту надання позивачем телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян у 2018 році, не оспорює їх обсягу, а також розміру понесених витрат на надання послуг на пільгових умовах.

Мотивуючи відмову у сплаті спірних коштів, відповідач посилається на відсутність фінансування.

Суд вказані посилання відповідача вважає необґрунтованими, враховуючи, що відповідно до статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов`язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог законів України.

В свою чергу, відповідно до правової позиції, сформованої Європейським судом з прав людини у рішенні по справі Рисовський проти України від 20.11.2011р. щодо принципу належного урядування державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

За таких обставин, враховуючи, що телекомунікаційні послуги на пільгових умовах позивачем надавались на виконання імперативних законодавчих приписів, виходячи з того, що відповідач (як уповноважений державою орган) в силу закону має відшкодувати спірні витрати позивачу за рахунок бюджетних коштів, приймаючи до уваги ті обставини, що відповідач такого відшкодування не здійснив, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 129884,45 грн., підлягають задоволенню в повній сумі.

Судовий збір підлягає віднесенню на відповідача повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 74, 76, 236-241, Перехідними положеннями Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Київ в особі Дніпропетровської філії, м.Дніпро до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради, м.Маріуполь, про стягнення заборгованості в сумі 129884,45 грн., задовольнити повністю.

Стягнути з Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (, 87500, Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Миру, буд.70) на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком (, 01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 18) в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком (, 49600, м.Дніпро, вул. Херсонська, буд. 26) заборгованість в сумі 129884,45 грн., судовий збір в сумі 1948,27 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня підписання повного тексту у порядку, передбаченому Розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 07.06.2019.

Суддя Н.В. Величко