ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2019 р. Справа №914/474/19

Місто Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бонк Т.Б.

суддів Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

секретар судового засідання - Борщ І.О.

за участю представників:

від позивача - Гомзяк І.А. (адвокат)

від відповідача - Бутович С.О. (адвокат)

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Телерадіокомпанія Міст ТБ, м. Львів, Україна, від 03.04.2019

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 19.03.2019 про відмову у відкритті провадження, суддя Березяк Н.Є.,

у справі № 914/474/19

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю Телерадіокомпанія Міст ТБ, м.Львів, Україна,

до відповідача: SPACE COMMUNICATION LTD. (ISRAEL), (Спейс-коммюнікейшнс Лтд, Ізраїль)

про: визнання недійсним арбітражного застереження

ВСТАНОВИВ:

короткий зміст вимог позову та рішення суду першої інстанції:

на розгляд Господарського суду Львівської області подано позов товариства з обмеженою відповідальністю Телерадіокомпанія «Міст ТБ» до SPACE COMMUNICATION LTD. (ISRAEL), («Спейс-коммюнікейшнс Лтд.») про визнання недійсним арбітражного застереження.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.03.2019 у справі №914/474/19- відмовлено у відкритті провадження у справі.

Ухвала Господарського суду Львівської області від 19.03.2019 мотивована тим, що за аналізом п. 12.2. Договору про надання послуг космічного сегменту від 02.04.2009, в англомовну варіанті, суд першої інстанції встановив: 1) в наведеному пункті міститься інформація про назву арбітражу та місце знаходження - International Commercial Arbitration Court at Commerce - Industry of Ukraine (Kyiv) (українською - Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України (м. Київ)); 2) реченням 4 вказаного пункту між сторонами спору узгоджено, що: « ІНФОРМАЦІЯ_1 agree ІНФОРМАЦІЯ_2 the ІНФОРМАЦІЯ_3 of International Commercial Arbitration Court at Commerce Industry of Ukraine (Kyiv)» - українською - «Сторони згідні з тим, що в процесі розгляду та вирішення спору буде застосовуватись регламент Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України (м. Київ)». З наведеного судом першої інстанції встановлено, що інформація, яка міститься у англомовному варіанті тексті договору та україномовному варіанті є однаковою за своїм змістом, і не містить різних за змістом понять, визначень тощо. А тому доводи позивача, в цій частині є необґрунтованими. Позивач не надає доказів недійсності, втрати чинності чи неможливості виконання умов Договору, в частині дотримання умов передбачених п. 12.2. (докази звернення до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України (м. Київ) з вказаним позовом, чи інших доказів, що підтверджують неможливість звернення до арбітражного суду, тощо). Суд першої інстанції вважає, що у даному випадку є чітко вказаний арбітраж, чітко вказано його місце знаходження, законодавство, на підставі якого необхідно розглядати спори між сторонами договору та посилання на правила за якими повинні розглядатись спори. Наявність арбітражного застереження робить неможливим звернення до державних судових установ.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

в апеляційній скарзі скаржник - Товариство з обмеженою відповідальністю Телерадіокомпанія Міст ТБ, м. Львів, просить ухвалу Господарського суду Львівської області від 19.03.2019р. про відмову у відкриті провадження скасувати, мотивуючи це тим, що положення, яке є спірним, а саме арбітражне застереження є таким, що неможливо виконати, адже передбачає звернення до неіснуючого арбітражного органу. Окрім того, Договір містить положення, що він укладений і діє у відповідності до національного законодавства України. За таких обставин, тільки українські (національні) суди мають компетенцію та повноваження на розгляд справи про визнання недійсним арбітражного застереження, яке посилається на не існуючий арбітражний орган. Суд першої інстанції покликався на те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства. Такі висновки суду не відповідають нормам Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а подана позовна заява відповідає формі та вимогам господарського процесуального законодавства, а оскаржувана ухвала не містить обґрунтування зворотного. Конструкція вказаної норми ст..226 ГПК України вказує, що провадження у справі повинно бути відкрите, і вже в ході справи відповідач повинен буде довести обставини, що така справа не може розглядатися господарським судом, але матеріали справи не містять таких заяв. Скаржник вважає, що помилковість застосування судом першої інстанції норм Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» підтверджується судовою практикою у справі №910/13366/18, у справі № 906/493/16.

Відзиву на апеляційну скаргу - до суду не надходило.

У судове засідання з`явилися представники сторін та надали усні пояснення з приводу поданої апеляційної скарги; додаткових клопотань процесуального характеру до суду не надходило.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам та запереченням сторін, які містяться в апеляційній скарзі, поясненнях представників сторін в судових засіданнях, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати, з огляду на наступне.

Згідно встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що :

як встановлено, позивач звернувся до господарського суду із позовом до компанії SPACE COMMUNICATION LTD. (ISRAEL), (Спейс-коммюнікейшнс Лтд, Ізраїль) про визнання недійсним арбітражного застереження, викладеного в п. 12.2 Договору про надання послуг космічного сегменту від 02.04.2009, оскільки, на думку позивача, таке звернення передбачає звернення до неіснуючої інстанції.

З поданих матеріалів вбачається, що позивач оскаржує пункт договору, одним із сторін якого є іноземний суб`єкт господарювання SPACE COMMUNICATION LTD. (ISRAEL), («Спейс-коммюнікейшнс Лтд.», місцем реєстрації якого є - Ізраїль, Рамат Ган 52521, Менахем Беджін стріт, Гібор Спорт Білдінг, 7, реєстраційний номер 51-139604-6).

Згідно п. 12.2 Договору про надання послуг космічного сегменту від 02.04.2009 будь-який спір, що виникає у зв`язку з виконанням даного Договору, у випадку недосягнення сторонами згоди щодо його вирішення шляхом переговорів, який не може бути врегульовано дружелюбно, передається на розгляд та остаточне вирішення в Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України (м. Київ) із застосуванням матеріального права України. Сторони домовились, що судовий процес проводитиметься на Англійській мові. Спір вирішується одним арбітром. Арбітражний розгляд повинен проводитися при взаємній згоді щодо одного арбітра, який буде обраний Сторонами з офіційного списку сертифікованих арбітрів Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті. Сторони згодні з тим, що в процесі розгляду та вирішення спору буде застосовуватись регламент Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України (м. Київ). Сторона, яка має намір передати спір на вирішення арбітражу, повинна повідомити про це іншу Сторону рекомендованими листами, вкачавши в них ім`я, прізвище та адресу арбітра, обраного нею зі списку арбітрів Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, а також предмет спору. Арбітражне рішення має бути винесене керуючись положеннями норм матеріального права України у відповідності до умов даного Договору не пізніше протягом трьох місяців з дати обрання визначеного Сторонами арбітра. Сторони домовились про виключення спорів про підсудність щодо даного Договору в судах загальної юрисдикції та господарських судах України.

Згідно п.12.1 Договору цей Договір і будь які суперечки, що виникають по відношенню до нього, повинні керуватися (shall be governed) законодавством України, однак без застосування правил вибору права.

Згідно з статтею 365 Господарського процесуального кодексу України іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 366 Господарського процесуального кодексу України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок.

Статтею 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що до питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, цей Закон застосовується, зокрема, щодо підсудності судам України справ з іноземним елементом.

Разом з тим, предметом перегляду в апеляційному порядку є ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження.

Предмет перегляду визначає межі перегляду справи в апеляційному провадженні, предмет дослідження та предмет доказування.

Слід зауважити, що жодна із сторін, а також і суд першої інстанції не наводять доводів стосовно неможливості розгляду справи за критерієм суб`єктного складу, а зокрема, того, що відповідач має статус іноземної юридичної особи. Разом з тим, статус відповідача як іноземної особи та відповідно внесення ознак іноземного елементу правовідносини сторін впливає на вибір та застосування відповідного законодавства при вирішенні спорів.

Доводи та заперечення сторін стосуються як процесуальних питань при перегляді справи в апеляційному провадженні, так і предмета позову по суті спору, зокрема, дійсності арбітражного застереження, тобто суті спору. Однак апеляційний суд, беручи до уваги межі перегляду та предмет перегляду, не бере до уваги заперечення, які стосуються спору по суті, оскільки не переглядає рішення суду першої інстанції та не встановлює обставин справи по суті спору.

Згідно ст. 75 Закону України «про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону. Суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як унормовано пунктами 1 та 2 частини першої статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у ст. 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

Згідно ст. 176 ГПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Таким чином, при отриманні позовної заяви, суд встановлює ті обставини, які є перешкодами для відкриття провадження у справі, а саме перевіряє наявність підстав для відмови у відкритті провадження на підставі ст. 175 ГПК України, повернення позовної заяви чи залишення позовної заяви без руху на підставі ст. 174 ГПК України. У разі відсутності процесуальних перешкод для відкриття провадження, відповідності позовної заяви встановленим вимогам щодо форми і змісту позовної заяви, суд першої інстанції, за загальним правилом, відкриває провадження у справі.

Таким чином, у даному випадку перевірці підлягає наявність перешкод для відкриття провадження за поданим позовом.

Оскільки предметом позову є визнання недійсним арбітражного застереження, а предмет позову також повинен аналізуватися судами при відкритті провадження, оскільки корелюється із способом захисту порушеного права, і в силу зазначеного впливає на оцінку обставин при виборі предметної підсудності спору.

Частиною першою статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності.

Так, стаття 20 ГПК України входить до параграфу ГПК України, який регулює предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів.

Таким чином, зважаючи на наведене, такий спір як визнання недійсним договору (угоди, застереження) предметно (за характером спору) підсудний господарським судам.

Закон України «Про міжнародний комерційний арбітраж» застосовується до міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України. Однак положення, передбачені статтями 8, 9, 35 і 36 цього Закону, застосовуються і в тих випадках, коли місце арбітражу знаходиться за кордоном (ст.1, сфера дії закону).

Згідно з приписами ст.2 вказаного Закону арбітраж - це будь-який арбітраж (третейський суд) незалежно від того, чи утворюється він спеціально для розгляду окремої справи, чи здійснюється постійно діючою арбітражною установою, зокрема Міжнародним комерційним арбітражним судом або Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України; "суд" - відповідний орган судової системи держави.

Відповідно до частини 2 статті першої Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися: спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв`язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном, а також спори підприємств з іноземними інвестиціями і міжнародних об`єднань та організацій, створених на території України, між собою, спори між їх учасниками, а так само їх спори з іншими суб`єктами права України.

Згідно ст. 5 Закону (межі втручання суду) з питань, що регулюються цим Законом, ніяке судове втручання не повинно мати місця, крім як у випадках, коли воно передбачене в

цьому Законі.

Статтею 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» встановлено, що арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер, чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

Отже, арбітражне застереження - це також угода сторін, яка може бути погоджена сторонами у виді окремого договору чи поміщена структурно у інший договір між сторонами.

Як вбачається з аналізу положень Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» такий Закон містить норми матеріального, а також процесуального характеру стосовно предмету свого регулювання.

Зокрема, стаття 8 Закону стосується регулювання кола відносин щодо «арбітражної угоди та подання позову щодо суті спору в суді» (найменування статті), під судом згідно Закону мається на увазі саме державний орган судової системи, що було означено вище.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, повинен, якщо будь-яка із сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, залишити позов без розгляду і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Таким чином, стаття 8 Закону містить складну, відносно визначену диспозицію (з кількома умовами) та безпосередньо регулює виниклі спірні процесуальні відносини у даній справі.

Залишення позову без розгляду врегульовано також і господарським процесуальним законом, зокрема, Господарським процесуальним кодексом України.

Так, частина 1 пункт 7 статті 226 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017): суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Як вбачається, стаття 8 спеціалізованого Закону та ст. 226 ГПК України містять подібне регулювання спірних правовідносин та однакові умови (подання заперечень про вирішення справи в господарському суді, умову про визнання угоди недійсною, втрати чинності тощо).

З`ясування обставин, пов`язаних з недійсністю арбітражної угоди, втратою нею чинності або з неможливістю її виконання, може бути здійснене господарським судом лише за результатами судового розгляду, проведеного в установленому законом порядку. Тому за наявності арбітражної угоди суд не повинен відмовляти у прийнятті позовної заяви з посиланням на пункт 1 частини першої статті 62 ГПК України (в редакції, чинній станом на момент звернення позивача з позовом до суду), але має прийняти її до розгляду, а в разі відсутності зазначених обставин - припинити провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 80 названого Кодексу (у цій же редакції). Якщо ж такі обставини буде встановлено, то справа підлягає розгляду по суті (Постанова Верховного Суду від 16.10.2018 16 жовтня 2018 року, справа № 910/22527/15).

Верховний Суд у Постанові у справі 910/13366/18, враховуючи вищенаведений висновок Великої палати вказав, що при вирішенні питання залишення позову без розгляду з підстав, передбачених пунктом 7 частини 1 статті 226 ГПК, господарському суду слід встановити наявність сукупності наступних умов: існування арбітражної угоди, за якою позов у питанні, що порушене у державному суді, відноситься до компетенції Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України; від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді; встановлення судом дійсності, чинності та виконуваності арбітражної угоди.

Також, апеляційний суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 28.08.2018 у справі №906/493/16, та ті що стосуються предмету та меж перегляду, а саме: - у разі наявності арбітражної угоди між сторонами спору та поданого стороною відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України клопотання про припинення провадження, господарський суд може продовжити розгляд справи за умови встановлення в передбаченому законом порядку недійсності, втрати чинності або неможливості виконання вказаної угоди не пізніше початку розгляду справи по суті.

У вказаній Постанові Великої Палати у справі №906/493/16 також місяться і інші правові висновки стосовно арбітражної угоди ( -господарський суд має тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності арбітражної угоди; -суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в арбітражній угоді вказівки на місце проведення арбітражу чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи чи регламенту, за яким має здійснюватись арбітражний розгляд. У разі невизначеності арбітражної установи сторона арбітражної угоди не має обов`язку перед зверненням до компетентного державного суду звертатися до однієї чи декількох арбітражних установ для того, щоб вони вирішили питання щодо своєї компетенції стосовно цього спору), однак такі правові висновки стосуються розгляду спору по суті.

Суд першої інстанції у своїх висновках зазначив, що ним проаналізовано пункт 12.2. Договору про надання послуг космічного сегменту від 02.04.2009, причому обидва варіанти Договору (англомовний та україномовний) та встановив наступне: 1) в наведеному пункті міститься інформація про назву арбітражу та місце знаходження International Commercial Arbitration Court at Commerce Industry of Ukraine (Kyiv) (українською - Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України (м. Київ)); 2) реченням 4 вказаного пункту між сторонами спору узгоджено, що: «Тhе Parties agree ІНФОРМАЦІЯ_2 the ІНФОРМАЦІЯ_3 of International Commercial Arbitration Court at Commerce Industry of Ukraine (Kyiv)» - українською «Сторони згідні з тим, що в процесі розгляду та вирішення спору буде застосовуватись регламент Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України (м. Київ)».З наведеного судом першої інстанції також встановлено, що інформація, що міститься у англомовному варіанті тексті договору та україномовному варіанті є однаковою за своїх змістом, і не містить різних за змістом понять, визначень, тощо. А тому суд першої інстанції вважав доводи позивача в цій частині - необґрунтованими.

Також, суд першої інстанції зазначив, що позивач не надав доказів недійсності, втрати чинності чи неможливості виконання умов Договору, в частині дотримання умов передбачених п. 12.2. (докази звернення до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України (м. Київ) з вказаним позовом, чи інших доказів, що підтверджують неможливість звернення до арбітражного суду, тощо). Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що підсудність даного спору сторони оспорюваного Договору не віднесли до підсудності державних судів України.

Апеляційний суд зазначає, що з наведеного вбачається, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі про відмову у відкритті провадження надав оцінку доводам та запереченням сторін, проаналізував умову договору про арбітражне застереження по суті, встановив обставини дійсності арбітражного застереження, тобто вийшов за межі встановлення обставин, які встановлюються при таких процесуальних діях як відкриття провадження чи відмова у відкритті провадження та перейшов до встановлення обставини по суті спору. Суд першої інстанції на момент відкриття провадження у справі встановив, що арбітражне застереження не є недійсним, є чинним та може бути виконаним. Враховуючи предмет позову про визнання недійсним арбітражного застереження встановивши вищенаведене, суд першої інстанції фактично частково вирішив спір по суті.

Суд першої інстанції також покликався на Роз`яснення Вищого господарського суду України від 31.05.2002 року «Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій», зокрема п. 5 Роз`яснень: «господарський суд може порушити провадження зі справи у випадку наявності у зовнішньоекономічному договорі арбітражної угоди, якщо визначить, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана (пункт 3 статті 2 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень, Нью-Йорк, 1958)».

Як вбачається з наведеного, пункт 5 Роз`яснень має бланкетний характер та відсилає до іншого нормативного акта до пункту 3 статті 2 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень, Нью-Йорк, 1958. Однак, п. 3 ст. 2 Конвенції ( на одній із офіційних мов ООН) викладено наступним чином: « 3. Суд Договаривающегося Государства, если к нему поступает иск по вопросу, по которому стороны заключили соглашение, предусматриваемое настоящей статьей, должен, по просьбе одной из сторон, направить стороны в арбитраж, если не найдет, что упомянутое соглашение недействительно, утратило силу или не может быть исполнено»).

Таким чином, п. 3 ст. 2 згаданої Конвенції також містить такі умови як: наявність між сторонами арбітражного застереження; обов`язок суду направити спір до арбітражу, за умови клопотання сторони; встановлення судом недійсності чи втрати сили арбітражним застереженням).

Апеляційний суд вважає, що встановлення недійсності, втрати сили арбітражним застереженням, визнання арбітражного застереження таким, що не може бути виконано підлягає доказуванню, оцінці доводів та заперечень, доказів, а отже, здійснюється в порядку судового розгляду справи по суті.

З огляду на наведене, апеляційний суд не встановив неможливості розгляду даного спору про визнання недійсним арбітражного застереження за правилами господарського судочинства, враховуючи те, що спори про визнання недійсним договору підлягають вирішенню в господарських судах за правилами господарського судочинства за предметним критерієм та характером спору.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем подано на момент вирішення питання про відкриття провадження у справі заперечення проти розгляду даного спору в господарському суді та передачі справи до арбітражу.

Доводи апеляційної скарги оцінені апеляційним судом як підставні та такі, що містять обґрунтовані заперечення стосовно оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Львівської області від 19.03.2019 у справі №914/474/19 прийнята з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому така підлягає скасуванню на підставі ст. 277 ГПК України, а справу слід передати на розгляд суду першої інстанції.

Згідно ч.3 ст. 271 ГПК України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі - справа передається на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пунктами 1,2 ст.86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційним судом справу передано до суду першої інстанції після скасування ухвали, що перешкоджає продовженню розгляду справи, то розподіл судового збору апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 255, 269, 271, 275, 277, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Телерадіокомпанія Міст ТБ, м. Львів, Україна, від 03.04.2019 задоволити.

2.Ухвалу Господарського суду Львівської області від 19.03.2019 у справі №914/474/19 - скасувати.

3.Справу №914/474/19 - передати на розгляд суду першої інстанції.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач): Т.Б. Бонк

Судді С.М. Бойко

Г.Г. Якімець

Повний текст складено - 06.06.2019р.