РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.06.2019Справа № 910/4462/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (08300, Київська обл., Бориспільський район, село Гора, вул. Бориспіль-7; ідентифікаційний код 20572069)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Анда Ейр" (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 26-А; ідентифікаційний код 40096636)

про стягнення 19 906, 66 грн.

без повідомлення (виклику) представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Анда Ейр" про стягнення 19 906, 66 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач неналежним чином виконував умови угоди про розміщення (базування) повітряного судна № 02.1-14/1-15 від 19.07.18, а саме не здійснив попередню оплату за послуги за листопад 2018, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість з основного боргу в розмірі 16 590, 19 грн.

Крім того, позивачем на існуючу суму заборгованості здійснено нарахування пені в розмірі 2 487, 16 грн., 3 % річних в розмірі 207, 26 грн., та інфляційні втрати в розмір 622, 05 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2019 відкрито провадження у справі № 910/4462/19, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

16.05.2019 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача, в якому останній вказує, що 07.05.2019 після відкриття провадження у справі відповідачем на розрахунковий рахунок Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" було сплачено суму основного боргу в розмірі 16 590, 19 грн. згідно рахунку фактури від 01.01.2019 № 172/537.

Приймаючи до уваги, що відповідач повідомлявся про відкриття провадження у справі № 910/4462/19 належним чином та про те, що у разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У встановлений ухвалою суду від 11.04.2019 про відкриття провадження у справі 910/4462/19 строк, відзиву на позов до суду не надходило.

Так, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

19.07.2018 між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Анда Ейр" було укладено угоду № 02.1.-14/1-15 про розміщення (базування) повітряного судна, за умовами якої аеропорт надає, а перевізник отримує та оплачує послуги з розміщення (базування) повітряного судна, без закріплення за конкретним номером стоянки.

Розділ 2 угоди передбачає обов`язки сторін.

Зокрема, перевізник зобов`язаний:

- своєчасно здійснювати оплату згідно з умовами дій угоди, підписувати та повертати акти приймання-здачі виконаних послуг.

- надавати інформацію про базування нового ПС, шляхом направлення офіційного листа на адресу аеропорту, не пізніше ніж за 3 (три) робочі дні до прибуття нового ПС, з наданням в листі наступної інформації, а саме: тип нового ПС з обов`язковим зазначенням бортового номеру; дату фактичного прибуття ПС; копію Сертифікату щодо шуму на місцевості.

Також, вказаним розділом закріплено, що аеропорт зобов`язаний:

- забезпечувати місця для розміщення ПС, протипожежну безпеку ПС, охорону території місця стоянки ПС від знищення та пошкодження

- своєчасно складати, підписувати та направляти перевізнику акти

- аеропорт має право в односторонньому порядку у будь-який час змінити вартість послуг, що зазначені в пункті 3.1. розділу 3 угоди за умови, одо аеропорт повідомить про це перевізника письмово не пізніше, ніж за 15 калейдарнйх днів до введення вартості в дію листом, а перевізник зобов`язаний прийняти їх для розрахунків. Сторони домовились, що такий лист вважатиметься невід`ємною частиною угоди. При цьому сторони визнають юридичну чинність такого листа та не здійснюють жодних дій щодо внесення змін до угоди.

Згідно розділу 3 угоди аеропорт надає перевізнику послуги з розміщення (базування) ПС без закріплення за конкретним номером стоянки. Вартість місця базування повітряного судна за місяць становить 14 157, 00 грн. з 01.06.2017 по 01.06.2018.

Починаючи 01.07.2018, у разі, якщо ПС знаходилось в межах контрольованої зони аеропорту та не виконало жодного рейсу з ДП МА "Бориспіль" протягом повного календарного місяця до вартості, що зазначена у таблиці для такого конкретного ПС застосовується спеціальна ціна у розмірі 80%.

Перевізник оплачує рахунок-фактуру аеропорту за послати, що були йому надані у період з 01.06.2017 по 31.07.2018 року (включно), протягом 3-х (трьох) банківських днів з моменту його отримання. Оплата здійснюється на поточний рахунок аеропорту, що вказаний в розділі 9 угоди.

Починаючи з 31.07.2018 року, перевізник, до першого числа кожного місяця, здійснює 100%-ву попередню оплату за послуги на поточний рахунок аеропорту, що вказаний в розділі 9 угоди, на кожний наступний місяць надання послуг

Відповідно до п. 4.1. розділу 4 сторони несутьвзаємну відповідальність згідно, діючого законодавства У країни.

Ця угода набуває чинності з моменту її підписання обома сторонами та діє до 31 грудня 2019 року (включно). У випадку, якщо угода підписується сторонами окремо, датою підписання вважається більш пізня дата. Подальше продовження строку дії угоди здійсшоється за письмовим погодженням обох сторін.

Сторони домовились, що відповідаю до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України умови цієї угоди застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 01 червня 2016 року.

Угода припиняє дію у випадку;

- закінчеиня строку її дії;

- порушення перевізником умов взаєморозрахуиків за цією угодою. В такому разі угода може бути розірвана з ініціативи аеропорту в односторонньому порядку з дати отримання перевізником офіційного повідомлення. Аеропорт інформує перевізника про розірвання угоди за 20 днів до дати розірвання угоди листом, який буде вважатись невід`ємною частиною угоди та сторони не здійснюють жодних дій щодо внесення поправок до даної угоди. Угода вважається розірваною на 21 день з моменту отримання перевізником офіційного листа щодо розірвання угоди. При цьому сторони визнають юридичну чинність такого листа та не здійснюють жодних дій щодо внесення змін до угоди.

Закінчення строку дії цієї угоди не звільняє сторони від виконання зобов`язань обумовлених нею та від відповідальності за порушення її умов, що мали місце під час дії угоди.

Як зазначає позивач, на умовах п. 3.1. угоди, у листопаді 2018 року місце базування надавалось аеропортом для одного повітряного судна перевізника - МО 83, бортовий номер URCRX.

Вартість послуги за одне місце базування становить 14 157, 00 грн. Вартість встановлена за календарний місяць або його частину та стягується у повному обсязі незалежно від фактичного часу перебування ПС в аеропорту базування протягом календарного місяця.

Разом з тим, позивач вказує, що у зв`язку з відсутністю попередньої оплати за отримані перевізником у листопаді 2018 року послуги, аеропортом було виставлено і 07.12.2018 направлено на адресу перевізника засобами електронного зв`язку рахунок-фактуру від 30.11.2018 № 172/537 на загальну суму 16 988, 40 грн., з доданим до нього актом приймання-здачі виконаних послуг від 30.11.2018.

Так, з урахуванням наявної станом на 23.11.2018 переплати в сумі 398, 21грн. за рахунком-фактурою від 01.11.2018 № 172/500, означену суму було зараховано в рахунок часткового погашення заборгованості за рахунком-фактурою від 30.11.2018 № 172/537.

Однак, як вказує позивач у порушення взятих на себе, на умовах пп. 2.1.1. п. 2.1., п. 3.3. угоди зобов`язань, відповідачем здійснено 100%-ву попередню оплату за послуги, отримані у листопаді 2018 року, в наслідок чого в останнього утворилась заборгованість в сумі 16 590, 19 грн.

Крім того, позивачем на існуючу суму заборгованості здійснено нарахування пені в розмірі 2 487, 16 грн., 3 % річних в розмірі 207, 26 грн., та інфляційні втрати в розмір 622, 05 грн.

Так, статтею 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вказує наступне.

Проаналізувавши зміст укладеної між сторонами угоди № 02.1.-14/1-15 від 19.07.2018, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою вона є договором надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, уповноваженими представниками сторін підписано без зауважень і розбіжностей акти звіряння розрахунків станом на 01.12.2018, яким відповідач підтвердив факт існування заборгованості за рахунком-фактурою від 30.11.2018 № 172/537.

Пунктом 5.1. угоди встановлено, що будь-який спір, розбіжність чи вимога, які виникають між сторонами за угодою чи у зв`язку з нею, будуть вирішуватись згідно з чинним законодавством України.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем на адресу відповідача була надіслана претензія від 23.01.2019 № 35-28/5-2 про сплату заборгованості на суму 16 590,19 грн. за послуги, надані на умовах угоди у листопаді 2018 року. Дана претензія була отримана відповідачем 29.01.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, після відкриття провадження у справі до суду від позивача надійшло клопотання, в якому останній вказує, що 07.05.2019 відповідачем на розрахунковий рахунок Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" було сплачено суму основного боргу в розмірі 16 590, 19 грн. згідно рахунку фактури від 30.11.2018 № 172/537.

Як встановлено судом, в якості доказів сплати заборгованості в розмірі 16 590, 19 грн. позивачем до клопотання додано банківську випискою станом з 01.01.2019 по 07.05.2018, з якої вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Анда Ейр" згідно платіжного доручення 5 від 07.05.2019 було проведено оплату в сумі 16 590, 19 грн. за договором № 02.1.-14/1-15 від 19.07.2018 за рахунком фактури № 172/537 від 30.11.2018.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Враховуючи, що предмет спору (в частині заборгованості у розмірі 16 590, 19 грн.) припинив своє існування після звернення позивача з даним позовом до суду та відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку закрити провадження у справі в частині стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 16 590, 19 грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (у зв`язку з відсутністю предмета спору).

Відповідно до ч. 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Разом з тим, що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача за неналежне виконання умов договору пені в розмірі 2 487, 16 грн., 3 % річних в розмірі 207, 26 грн., та інфляційні втрати в розмір 622, 05 грн., то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази та відсутність будь яких заперечень відповідача, більш того сплату ним суми основного боргу після відкриття провадження у даній справі, суд приходить до висновку про те, що позивач належним чином виконував умови договору та надавав відповідачу акти на підписання в порядку передбаченому в п. 3.4. договору, однак, відповідач свідомо не виконував договірні зобов`язання та не підписував надані йому позивачем акти.

Таким чином, суд вказує, що відповідач свідомо уникав від сплати заборгованості.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 193 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосується предмета доказування.

Частиною 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснення учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Таким чином, з огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідачем були порушені зобов`язання, щодо здійснення оплати, які обумовлені угодою № 02.1.-14/1-15 від 19.07.2018 про розміщення (базування) повітряного судна та положення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно з умовами п. 3.6. угоди, у разі здійснення перевізником несвоєчасної оплати у відповідності до умов угоди, аеропорт нараховує перевізнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожну добу затримки до моменту повного взаєморозрахунку за угодою.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд зазначає, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Що стосується інфляційних нарахувань, то суд зазначає наступне, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відтак, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, що здійснений позивачем в період з 01.11.2018 по 01.04.2019, суд вважає його обґрунтованим та таким, що не суперечать положенням договору та відповідають вимогам чинного законодавства. У зв`язку з чим, вимога позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 2 487, 16 грн., 3 % річних в розмірі 207, 26 грн. та інфляційні втрати в розмір 622, 05 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Разом з тим, суд зазначає, що з огляду на те, що спір у справі виник внаслідок неправильних дій відповідача щодо нездійснення ним попередньої оплати за отримані перевізником у листопаді 2018 року послуги, обумовлені угодою № 02.1.-14/1-15 від 19.07.2018 про розміщення (базування) повітряного судна, то за таких підстав, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 231, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Анда Ейр" в частині стягнення основного боргу в розмірі 16 590, 19 грн.

2. Позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 2 487, 16 грн., 3 % річних в розмірі 207, 26 грн., та інфляційні втрати в розмір 622, 05 грн. - задовольнити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Анда Ейр" (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 26-А; ідентифікаційний код 40096636) на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (08300, Київська обл., Бориспільський район, село Гора, вул. Бориспіль-7; ідентифікаційний код 20572069) пеню в розмірі 2 487 (дві тисячі чотириста вісімдесят сім) грн. 16 коп., 3 % річних в розмірі 207 (двісті сім) грн. 26 коп., інфляційні втрати в розмір 622 (шістсот двадцять дві) грн. 05 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 11.06.2019

Суддя Д.О. Баранов