ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/990/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, Л.В. Лавриненко,

секретар судового засідання Іванов І.В.

за участю представників учасників процесу:

від позивача - не з`явився

від відповідача - не з`явився

від третьої особи - І.В. Калаянов

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІКРА."

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.03.2019 (суддя Коваль C.М., м. Миколаїв, повний текст складено 29.03.2019)

у справі №915/990/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІКРА."

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРДПЛАСТ 2000"

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2

про визнання договору оренди обладнання від 01.07.2011 укладеним,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "ВІКРА." звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ( далі - ТОВ) «КОНКОРДПЛАСТ 2000» про визнання договору оренди обладнання від 01.07.2011 року укладеним. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги з посиланням на приписи ст. 220 ЦК України обґрунтовані тим, що між позивачем і відповідачем укладеній договір оренді обладнання, сторони домовились щодо усіх його істотних умов та виконали його умови, однак відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, чим перешкоджає позивачу в реалізації набутих за цим договором прав і охоронюваних законом інтересів.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.11.2018р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 .

Рішенням Господарського суду від 20.03.2019р у задоволенні позову ТОВ"ВІКРА." відмовлено з огляду на те, що правові наслідки недотримання сторонами домовленості про нотаріальне посвідчення договору, для якого за законом воно не є обов`язковим, не визначаються за правилами ст. 220 ЦК України, а отже такий договір не може бути визнаний судом дійсним з підстав ч.2 ст. 220 ЦК України.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІКРА.» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції виніс оскаржуване рішення за відсутності позивача, не повідомленого про час та місце розгляду справи належним чином, що є порушенням норм процесуального права та безумовною підставою для скасування судового рішення.

Також, на думку скаржника, місцевий суд при прийнятті оскаржуваного рішення не звернув уваги на те, що договір оренди обладнання підлягав нотаріальному посвідченню відповідно до домовленості сторін, а відтак прийняв рішення та ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди з порушенням норм матеріального права.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав. Представник третьої особи у судовому засіданні спростовував доводи апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника третьої особи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія встановила наступне.

01.07.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "КОНКОРДПЛАСТ 2000" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІКРА." укладено договір оренди б/н (далі - договір), за умовами якого відповідач передав, а позивач прийняв обладнання за переліком, визначеним в акті прийому-передачі обладнання від 01.07.2011 року.

Додатковою угодою № 0/2017 від 01.01.2017 року до договору оренди б/н від 01.07.2011 року сторони визначили умову про обов`язкове нотаріальне посвідчення договору наймодавцем.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Приписами ст. ст. 525, 526, 629 ЦК України і ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих кодексів, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно із ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Частиною четвертою вказаної статті визначено, що на вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений.

Згідно із назвою статті 220 ЦК України вона встановлює правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору.

За змістом ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Разом з тим, відповідно до ч.2 цієї норми, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Чинним законодавством не передбачено вимоги щодо обов`язку нотаріального посвідчення спірного договору, а лише передбачена можливість такого посвідчення.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що недотримання сторонами домовленості про нотаріальне посвідчення договору, для якого за законом воно не є обов`язковим, не визначаються за правилами ст. 220 ЦК України, і такий договір не може бути визнаний судом укладеним на підставі ч.2 ст. 220 ЦК України.

За таких обставин місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог про визнання укладеним спірного договору та правомірно відмовив ТОВ "ВІКРА." у задоволенні позову.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи про порушення місцевим судом норм матеріального права колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи і вищевказаними висновками суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, судова колегія погоджується з доводами апелянта про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.

За змістом статей 2, 7, 13 ГПК основними засадами господарського судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін; правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин; суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 42 ГПК учасники справи, серед іншого, мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

За змістом статті 120 ГПК суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 23.01.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено дану справу до судового розгляду по суті на 20.02.2019, у цей день розгляд даної справи по суті відкладено на 12.03.2019.

11.03.2019 на адресу суду представник позивача надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки останній приймає участь у розгляді справи в іншому судовому процесі.

Ухвалою суду 12.03.2019 розгляд справи відкладено на 20.03.2019 і 20.03.2019р. прийнято відповідне оскаржене рішення.

Проте, з наявного в матеріалах справи поштового повідомлення від 15.03.2019 вбачається, що ухвала суду від 12.03.2019р. була направлена позивачу не за його адресою, яка міститься в матеріалах справи та значиться в Єдиному державному реєстрі, а саме: 65006, м. Одеса, вул. Середньофонтанська, будинок 41, а на адресою відповідача: 54028, м. Миколаїв, В Чорновола (Гмирьова), 8-ж, відтак позивач не був повідомлений про дату, час та місце проведення наступного судового засідання належним чином (а.с. 71, 72, т. 2).

Отже, суд першої інстанції розглянув справу та ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ "ВІКРА.", не маючи доказів належного повідомлення позивача про дату, час і місце судового засідання та відсутності доказів неповажності причин неявки його представника у судове засідання.

При цьому слід зазначити, що наявність у сторони права ознайомлюватись з процесуальними документами у Єдиному державному реєстрі судових рішень не звільняє суд від обов`язку дотримуватись норм процесуального права в частині направлення стороні відповідних процесуальних документів та встановлювати факт належного повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце проведення судового засідання.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими аргументи позивача про порушення місцевим судом норм процесуального права, зокрема приписів статті 120 ГПК, оскільки місцевий суд не дотримався вимог господарського процесуального законодавства щодо належного повідомлення учасника справи - позивача, не забезпечив можливості реалізувати надані йому законом права, оскільки розглянув справу за відсутності позивача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, чим, окрім іншого, порушив і вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступу до правосуддя.

Відповідно до пункту 3 ч. 3 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.03.2019р. у даній справі прийнято з порушенням норм процесуального права, що є безумовною підставою його скасування в порядку 3 ч. 3 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України. Разом з тим, враховуючи відсутність обґрунтованих підстав для задоволення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІКРА.", судова колегія вважає за необхідне ухвалите нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до пунктів «б», «в» ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІКРА." задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.03.2019р. у справі №915/990/18 скасувати на підставі п. 3 ч. 3 ст. 277 ГПК України, в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11 червня 2019 року.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя Л.В. Лавриненко

Суддя К.В. Богатир