ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/708/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Разюк Г.П.

при секретарі - Лук`ященко В.Ю.

за участю представників:
від позивача: Добров Ю.І.
від відповідача 1: Синько О.А.
від відповідача 2: не з`явився
від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі
апеляційну скаргу Міністерства оборони України
на рішення господарського суду Одеської області від 10.01.2019р., суддя в І інстанції Погребна К.Ф., повний текст якого складено 21.01.2019р. в м. Одесі
у справі № 915/708/18
за позовом: Міністерства оборони України
до відповідачів:
1. Фізичної особи-підприємця Цураки Олександра Вікторовича,
2. Державного підприємства "ТВК"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Концерн "Військторгсервіс" в особі філії "Одеське управління військової торгівлі "Концерну "Військторгсервіс"
про визнання додаткової угоди недійсною та усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року Міністерство оборони України звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до фізичної особи-підприємця Цураки Олександра Вікторовича, Державного підприємства "ТВК" та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 05.10.2018 року просило суд: - визнати недійсною додаткову угоду №50 від 30.11.2010р., укладену між державним підприємством "ТВК" та фізичною особою-підприємцем Цуракою О.В. до договору №64/2009 від 10.07.2009р. про надання права платного користування торговельним місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ „Промтоварний ринок по вул. Рожевій; - зобов`язати фізичну особу-підприємця Цураку О.В. та будь-яких інших третіх осіб, усунути перешкоди Міністерству оборони України у користуванні торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця №4982 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вулиці Рожевій на території ТОВ „Промтоварний ринок за адресою: Одеська область, Овідіопольский район, смт. Авангард, вул. Базова, 20.
Позовні вимоги обґрунтовувалися фактом укладання між відповідачами додаткової угоди №50 від 30.11.2010р. до договору №64/2009 від 10.07.2009р. про надання права платного користування торговельним місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ „Промтоварний ринок по вул. Рожевій із перевищенням наданих позивачем державному підприємству „ТВК повноважень та неправомірними діями ФОП Цураки О.В., який, незважаючи на припинення договірних відносин, чинить позивачу перешкоди у користуванні торговельним місцем №4982 по вул. Рожевій на території ТОВ "Промтоварний ринок" за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20, що, в свою чергу, завдає Міністерству оборони України збитки та призводить до неможливості належного здійснення ним господарської діяльності.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.08.2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Концерн "Військторгсервіс" в особі філії "Одеське управління військової торгівлі".
ФОП Цурака О.В. позов не визнав посилаючись на безпідставність доводів позивача щодо припинення дії договору про надання права платного користування торговельним місцем №64/2009 від 10.07.2009р. та наголошував на відсутності порушень положень ст. 203 Цивільного кодексу України при укладанні спірного правочину і відсутності заперечень з боку Міністерства оборони України майже протягом восьми років щодо правомірності його укладення, що, в свою чергу, свідчить про схвалення позивачем додаткової угоди №50 від 30.11.2010р.
28.11.2018 року відповідач подав до суду заяву про застосування позовної давності до позовної вимоги Міністерства оборони України про визнання недійсною додаткової угоди №50 від 30.11.2010р. до договору про надання права платного користування торгівельним місцем №64/2009 від 10.07.2009р.
Рішенням господарського суду Одеської області від 10.01.2019 року позовну заяву задоволено частково. Визнано недійсною додаткову угоду №50 від 30.11.2010 року, укладену між Державним підприємством "ТВК" та фізичною особою-підприємцем Цуракою О.В. до договору №64/2009 від 10.07.2009р. про надання права платного користування торговельним місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ „Промтоварний ринок по вул. Рожевій. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Цураки О.В. на користь Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Одеське управління військової торгівлі "Концерну "Військторгсервіс" витрати по сплаті судового збору у сумі 881грн. Стягнуто з Державного підприємства "ТВК" на користь Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Одеське управління військової торгівлі "Концерну "Військторгсервіс" витрати по сплаті судового збору у сумі 881 грн. В решті позовних вимог відмовлено.
Судове рішення мотивоване тим, що згідно з договором доручення від 27.11.2008, укладеним між Міністерством оборони України та ДП Південь, правонаступником якого є ДП ТВК, сторонами було визначено строк його дії до 31.12.2009, тому правовим наслідком закінчення строку дії договору доручення від 27.11.2008 є припинення прав та обов`язків сторін за цим договором. Тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання недійсною додаткової угоди №50 від 30.11.2010 до договору №64/2009 від 10.07.2009, у зв`язку з недодержанням в момент вчинення правочину вимог ст. 203 ЦК України, оскільки її укладення відбулось після закінчення строку дії договору доручення від 27.11.2008, тобто за відсутності у ДП ТВК відповідних повноважень на її укладення.
Щодо заяви ФОП Цураки О.В. про застосування строку позовної давності до вимог Міністерства оборони України про визнання недійсною додаткової угоди № 50 від 30.11.2010, суд зазначив про відсутність доказів того, що у позивача існувала об`єктивна можливість довідатись про порушення свого права під час виконання своїх функцій (відсутні посилання на наявність відомостей про оскаржувану додаткову угоду у вільному доступі, не надано доказів того, що позивач отримав інформацію щодо додаткової угоди, проте не вживав заходів для з`ясування її змісту тощо).
Суд також дійшов висновку про те, що зобов`язання сторін, яке виникло на підставі укладеного між ними договору про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів № 64/2009 від 10.07.2009, не припинено, тому між Міністерством оборони України та ФОП Цуракою О.В. продовжують існувати договірні орендні правовідносини. Зазначене свідчить про те, що відповідач користується спірним торговельним місцем № 4982, розташованим на території ТОВ "Промтоварний ринок", на належній правовій підставі, що виключає можливість застосування обраного позивачем способу захисту свого права.
Міністерство оборони України у поданій до Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційній скарзі просить вищевказане рішення скасувати в частині відмови в усуненні перешкод у користуванні майном та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, а саме: зобов`язати ОСОБА_1 та будь-яких інших третіх осіб, усунути перешкоди Міністерству оборони України у користуванні торговельним місцем, шляхом звільнення торговельного місця №4982 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вулиці Рожевій на території ТОВ „Промтоварний ринок за адресою: Одеська обл., Овідіопольский район, смт. Авангард, вул. Базова, 20.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає про те, що місцевий господарський суд при прийнятті рішення дійшов помилкового висновку щодо існування між сторонами договірних правовідносини, оскільки Міністерство оборони України на підставі пункту 6.4 договору № 64/2009 від 10.07.2009 скористалося своїм правом припинити дію вказаного договору в односторонньому порядку, про що неодноразово належним чином попереджувало відповідача, проте останній будь-яких заперечень проти припинення з позивачем зобов`язальних правовідносин не висловив. Крім того, скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на необхідність застосування до спірних правовідносин правової позиції Верховного Суду щодо можливості розірвання договорів в односторонньому порядку, висловленої в постанові від 16.05.2018 у справі №420/504/16-ц. Скаржник вважає, що договір № 64/2009 від 10.07.2009 про надання права платного користування торговельним місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ „Промтоварний ринок по вул. Рожевій було припинено в законній спосіб, згідно з вимогами ст. ст. 525, 651 ЦК України, ст. 188 ГК України та п. 6.4 договору, а висновки суду першої інстанції щодо дії договору є помилковими.
У відзиві на апеляційну скаргу ФОП Цурака О.В. заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим, викладаючи при цьому такі ж самі доводи, що містяться у відзиві на позовну заяву.
Про день, час і місце розгляду апеляційної скарги усі учасники судового процесу в порядку передбаченому ст. ст. 120, 121 ГПК України заздалегідь були повідомлені належним чином, проте ДП "ТВК" та третя особа не скористалися наданим законом правом на участь своїх представників в засіданні суду.
Оскільки частиною 12 ст. 270 ГПК передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні представників ДП "ТВК" та третьої особи за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 21.02.2000 року між Міністерством оборони України, Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області та товариством з обмеженою відповідальністю „Промтоварний ринок" було укладено договір №181/9-83р, відповідно до п.п. 1.1, 5.1 якого Міністерство оборони України дає згоду на вилучення земельної ділянки площею 4,33 га (з розміщеним на ній асфальтованим майданчиком площею 1,2 га, вартість понесених затрат по його обладнанню становить 264 661 гривень), що розташована на території військового містечка №7 Одеського гарнізону, військова частина НОМЕР_1 , та передає вказану земельну ділянку (з розміщеним на ній асфальтованим майданчиком площею 1,2 га) Авангардівській селищній раді Овідіопольського району Одеської області. Міністерство має право протягом 99 років з дня підписання цього договору безкоштовного користування на власній розсуд 50 місцями під 20-футові контейнери, що розміщені на території Ринку по вул. Рожевій, та розташованими на даних місцях контейнерами, а Ринок визнає вказане право та зобов`язується безкоштовно здійснювати охорону, загальне освітлення, прибирання території, забезпечити вільний доступ до вказаних контейнерів.
25.04.2000 року Міністерством оборони України, Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області та ТОВ Промтоварний ринок підписано акт прийому-передачі земельної ділянки з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком, розташованої на території військової частини А-4139 в Одеському гарнізоні на сьомому кілометрі Овідіопольського шляху.
27.11.2008 року між Міністерством оборони України (довіритель) та ДП МОУ Південь (повірений) було укладено договір доручення, за умовами якого довіритель доручає, а повірений приймає на себе доручення та зобов`язується вчиняти від імені довірителя юридичні дії, пов`язані з укладанням та розірванням договорів з фізичними особами про надання права платного користування 50 місцями для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожевій, отримання і обліком грошових коштів, стягненням штрафних санкцій та представництвом інтересів сторін у судах та інших юрисдикційних органах з питань, пов`язаних з виконанням цього договору.
Згідно з п.п. 1.1, 5.2 даного договору доручення він діє до 31.12.2009 року.
10.07.2009 року між Міністерством оборони України (сторона 1), від імені якого діяло Державне підприємство оборони України Південь відповідно до договору доручення від 27.11.2008р. та довіреності №220/1031/д від 27.11.2008р., та Цуракою О.В. (сторона 2) було укладено договір №64/2009 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожевій, згідно з п. 1.1. якого сторона 1 надає стороні 2 право платного користування місцем на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожева для встановлення 20-футових контейнерів, що належить стороні 2.
Згідно з п. 2.1 договору сторона 1 зобов`язалася надати стороні 2 торгове місце №4982 на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожева для встановлення торгових контейнерів.
Сторони домовилися, що договір набуває чинності з 10.07.2009 року і діє до 10.07.2019 року (п.6.1). У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення дії договору або внесення змін до нього, після закінчення терміну його дії він автоматично продовжується на три календарних місяці на тих самих умовах, протягом яких сторони повинні укласти договір на новий термін. Після закінчення трьох місяців і не укладення нового договору, договір припиняє свою дію (п.6.2). Договір розривається в односторонньому порядку при заборгованості по оплаті більше ніж 2 місяці(п.6.3). Дія договору припиняється у випадках: закінчення терміну, на який він був укладений; за ініціативою однієї із сторін . Сторона, яка виступає з ініціативою про припинення договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за два місяці. (п.6.4). Внесення змін до договору може мати місце за погодженням сторін письмово. (п.6.5).
За умовами розділу 3 Договору вартість одного торгового місця під контейнери встановлюється у розмірі 1800 грн. (з ПДВ) в місяць, оплата проводиться до 5 числа поточного місяця, вартість торгового місця під контейнери може бути змінена стороною 1. У разі зміни розміру оплати, сторона 1 повинна попередити по це сторону2 в 10-денний термін до початку місяця, в якому змінюється розмір оплати.
У наступному, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України Про передачу цілісного майнового комплексу Південь до сфери управління Держкомпідприємництва від 17.06.2009р. № 683-р прийнято пропозицію Держкомпідприємництва щодо передачі цілісного майнового комплексу Південь (смт. Авангард Овідіопольського району Одеської області) із сфери управління Міноборони до сфери управління Держкомпідприємництва.
Наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 12.10.2010 р. за № 315 Державне підприємство Південь було перейменовано в Державне підприємство ТВК.
30.11.2010 року між ДП ТВК (сторона-1) в особі директора підприємства, що діяв на підставі статуту, та Цуракою О.В. (сторона-2) було укладено додаткову угоду №50 до договору №64/2009 від 10.07.2009р. про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожевій, згідно з п. 2 якої сторона-1 надає індивідуальні послуги згідно видів діяльності ДП ТВК (93.05.0).
Відповідно до п. 3 додаткової угоди за прострочення платежу у розмірі, визначеному п.3.1 Договору, сторона -2 щомісячно сплачують штраф у розмірі 20% від суми обов`язкового щомісячного платежу.
Тариф на право платного користування торговим місцем встановлюється у розмірі 2000 грн. за місяць (з ПДВ), з терміном оплати до 10 числа поточного місяця ( п.5 додаткової угоди).
Крім того, у п. 4 додаткової угоди сторони домовилися, що договір послуг вважається розірваним стороною-1 у випадках: заборгованості сторони-2 по оплаті в термін більше 70 календарних дів; закінчення терміну, на який був укладений даний договір; в інших випадках, які передбачені чинним законодавством України.
14.06.2016 року між Міністерством оборони України та Концерном Військторгсервіс було укладено договір доручення №1, згідно з пунктом 1.1 якого Міністерство доручає, а Концерн приймає на себе доручення та зобов`язується вчиняти від імені Міністерства юридичні дії, пов`язані з укладанням та розірванням договорів з фізичними та/або юридичними особами про надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів (загальна кількість - 50 місць) на території ТОВ Промтоварний ринок по вулиці Рожевій, отриманням і обліком грошових коштів, стягненням штрафних санкцій та представництвом інтересів сторін у судах та інших юрисдикційних органах з питань, пов`язаних з виконанням цього договору. Схема розташування 20-футових контейнерів на земельній ділянці на території ТОВ Промтоварний ринок по вулиці Рожевій наведена у додатку № 1 до даного договору.
Згідно з пунктом 2.1 договору №1 від 14.06.2016 мінімальний розмір плати за надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок згідно з цим договором встановлюється Міністерством та Концерном в розмірі не нижче, ніж 2679,30 грн з ПДВ за одне місце щомісячно з урахуванням Звіту про експертну грошову оцінку від 26.04.2016.
Згідно з пунктом 5.1 договору №1 від 14.06.2016, договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.05.2019р. Договір вважається автоматично продовженим на таких самих умовах, якщо жодна зі сторін не повідомить іншу про відмову від подальшої дії договору у письмовій формі не пізніше ніж за один календарний місяць до закінчення терміну його дії.
Умови даного договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди (пункту 5.2 договору №1 від 14.06.2016).
У наступному, 06.03.2018 року до вказаного договору доручення укладено додаткову угоду № 1, якою змінено мінімальний розмір плати за надання права платного користування торговельним місцем, який становить 16925 грн. 40 коп. (з ПДВ) в місяць, визначено типові умови договору про надання права платного користування, та внесено ряд інших змін.
Пунктом 2.3 договору доручення передбачено, що за виконання доручення за цим договором Концерн з коштів, що надійшли від фізичних та юридичних осіб на виконання умов укладених угод щомісячно отримує винагороду, яка складає 8% (з ПДВ) від загальної суми коштів, отриманих Концерном від фізичних та/або юридичних осіб у відповідному місяці.
20.07.2016 року ДП «ТВК» надіслало Цурака О.В. листа №092/46, яким повідомляло про припинення договору № 64/2009 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожевій, укладеного 10.07.2009 року, у зв`язку з укладенням між Міністерством оборони України та Концерном Військторгсервіс договору доручення № 1 від 14.06.2016р., за яким укладення договорів та здійснення прийому оплати доручено Концерну Військторгсервіс.
20.12.2016 року Філія "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" направила Цурака О.В. повідомлення № 1268 в порядку п. 6.4. договору № 64/2009, яким повідомляла останнього про припинення цього договору за ініціативою Міністерства оборони України в особі Філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" з 20.02.2017, а також про те, що ФОП Цурака О.В. буде припинено надання послуг за даним договором та прийняття оплати відповідно до п. 3 договору.
Крім того, в листах від 29.03.2018 № 405/3, від 24.04.2018 № 548/2, від 22.05.2018 № 689/9 Філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" на адресу відповідача зазначено, що листом від 20.12.2016 № 1268 відповідача було поінформовано про припинення дії договору № 64/2009 від 10.07.2009 в порядку п. 6.4. та про необхідність в установлений термін звільнити торгове місце, чого ОСОБА_1 виконано не було, а тому повторно вказано про припинення дії вказаного договору.
Разом з тим, належних доказів, які б свідчили про отримання ОСОБА_1 зазначених листів в матеріалах справи не міститься.
Також у газеті "Одеські вісті" випуск від 09.06.2018 № 44 (5068) на сторінці 11 розміщено оголошення наступного змісту: "За ініціативою Міністерства оборони України припинено дію договорів про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій, укладених Міністерством оборони України, від імені якого діяло ДП МОУ "Південь", в подальшому ДП "ТВК", а саме: припинено дію договору № 64/2009 від 10.07.2009, укладеного з МОУ, від імені якого діяло ДП МОУ "Південь", та ОСОБА_1 на користування торговельним місцем № 4982 на підставі повідомлення від 29.03.2018 р.". Аналогічного змісту повідомлення про припинення дії договору №64/2009 від 10.07.2009 було розміщено і на веб-сайті ТОВ "Промтоварний ринок".
07.08.2018 року комісією філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військоргсервіс» за участю представника Південного територіального управління Військової служби правопорядку та представника ТОВ «Промтоварний ринок» складено акт огляду торговельного місця №4982, яке знаходиться на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій, та встановлено, що торгівельне місце №4982, виділене під встановлення 20-футових контейнерів, фактично використовується реалізатором ОСОБА_2 .
Посилаючись на укладання між відповідачами додаткової угоди №50 від 30.11.2010р. до договору №64/2009 від 10.07.2009р. про надання права платного користування торговельним місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ „Промтоварний ринок по вул. Рожевій із перевищенням наданих позивачем державному підприємству „ТВК повноважень та неправомірні дії ФОП Цураки О.В., який, незважаючи на припинення договірних відносин, чинить позивачу перешкоди у користуванні торговельним місцем №4982 по вул. Рожевій на території ТОВ "Промтоварний ринок" за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20, що, в свою чергу, завдає Міністерству оборони України збитки та призводить до неможливості належного здійснення ним господарської діяльності, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Предметом спору у даній справі є вимоги Міністерства оборони України визнати недійсною вищезазначену додаткову угоду № 50 від 30.11.2010р. до договору № 64/2009 від 10.07.2009р., укладену між державним підприємством «ТВК» та ОСОБА_1 , та зобов`язати ФОП Цураку О.В. та будь-яких інших третіх осіб усунути перешкоди Міністерству оборони України у користуванні торгівельним місцем, шляхом звільнення торговельного місця № 4982 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вул. Рожевій на території ТОВ «Промтоварний ринок».
Частково задовольняючи позовні вимоги Міністерства оборони України, місцевий господарський суд на підставі встановлених обставин даної справи виходив із того, що у договорі доручення від 27.11.2008, укладеному між Міністерством оборони України та ДП Південь, правонаступником якого є ДП ТВК, сторонами визначено строк його дії до 31.12.2009, тому правовим наслідком закінчення строку дії договору доручення від 27.11.2008 є припинення прав та обов`язків сторін за цим договором. Тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання недійсною додаткової угоди №50 від 30.11.2010 до договору №64/2009 від 10.07.2009, у зв`язку з недодержанням в момент вчинення правочину вимог ст. 203 ЦК України, оскільки її укладення відбулось після закінчення строку дії договору доручення від 27.11.2008, тобто за відсутності у ДП ТВК відповідних повноважень на її укладення. Водночас, суд дійшов висновку про те, що зобов`язання сторін, яке виникло на підставі укладеного між ними договору про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів № 64/2009 від 10.07.2009, не припинено, тому між Міністерством оборони України та ФОП Цуракою О.В. продовжують існувати договірні орендні правовідносини. Зазначене свідчить про те, що відповідач користується спірним торговельним місцем № 4982, розташованим на території ТОВ "Промтоварний ринок", на належній правовій підставі, що виключає можливість застосування обраного позивачем способу захисту свого права.
Колегія суддів погоджується з правомірним та обґрунтованим висновком місцевого суду про часткове задоволення заявлених Міністерством оборони України позовних вимог, з огляду на таке.
Судом установлено, що 10.07.2009 року між Міністерством оборони України (сторона 1), від імені якого діяло Державне підприємство оборони України Південь відповідно до договору доручення від 27.11.2008р. та довіреності №220/1031/д від 27.11.2008р., та Цуракою О.В. (сторона 2) було укладено договір №64/2009 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожевій, згідно з п. 1.1. якого сторона 1 надає стороні 2 право платного користування місцем на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожева для встановлення 20-футових контейнерів, що належить стороні 2.
Згідно з п. 2.1 договору сторона 1 зобов`язалася надати стороні 2 торгове місце №4982 на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожева для встановлення торгових контейнерів. Даний договір набуває чинності з 10.07.2009 року і діє до 10.07.2019 року (п.6.1).
У наступному, 30.11.2010 року між ДП ТВК (сторона-1), яке є правонаступником майнових прав та обов`язків Державного підприємства «Південь», та ОСОБА_1 (сторона-2) було укладено додаткову угоду №50 до договору №64/2009 від 10.07.2009р. про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожевій, згідно з п. 2 якої сторона-1 надає індивідуальні послуги згідно видів діяльності ДП ТВК (93.05.0).
Як зазначено вище, згідно з п.п. 1.1, 5.2 договору доручення від 27.11.2008, укладеного між Міністерством оборони України (довіритель) та ДП «Південь» (повірений), правонаступником якого є ДП «ТВК», сторонами визначено строк його дії до 31.12.2009 і пролонгації зазначеного договору доручення сторонами передбачено не було.
Частинами 1 статей 202, 203 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Відповідно до ч. 1, ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
За договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя (ч.1 ст.1000 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.1004 ЦК України повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення.
Статтею 1001 ЦК України встановлено, що договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя.
Правовим наслідком закінчення строку дії договору доручення від 27.11.2008 є припинення прав та обов`язків сторін за договором.
Враховуючи, що додаткову угоду №50 від 30.11.2010 було укладено між ДП «ТВК» та ФОП Цурака О.В. після закінчення строку дії договору доручення від 27.11.2008, тобто за відсутності у ДП «ТВК» повноважень на її укладення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання її недійсною, у зв`язку з недодержанням в момент її вчинення вимог ст. 203 ЦК України.
Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в цій частині.
Щодо доводів ФОП Цураки О.В. про наступне схвалення з боку Міністерства оборони України додаткової угоди № 50 від 30.11.2010, в тому числі, у зв`язку з прийняттям протягом довготривалого періоду плати за користування торговельним місцем №4982, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.
Стаття 241 ЦК України презюмує наявність у представника певного обсягу повноважень, належним чином та у встановленому порядку наданих йому особою, яку він представляє, а також встановлює випадки й умови набуття чинності правочином, вчиненим від імені довірителя його представником, коли останній перевищив обсяг наданих йому повноважень. За таких обставин ця норма ЦК України не може бути застосована до правовідносин, коли правочин укладений від імені особи іншою особою, яка взагалі не була уповноважена на таке представництво і не мала жодних повноважень діяти від імені свого довірителя, а отже, не могла їх і перевищити.
Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі №6-2612цс15.
Судом установлено, що на момент укладення додаткової угоди №50 від 30.11.2010 сплинув строк дії договору доручення від 27.11.2008, отже у ДП «ТВК» взагалі були відсутні будь-які повноваження на укладання спірної додаткової угоди.
Стосовно заяви ФОП Цураки О.В. про застосування до цієї вимоги Міністерства оборони України спливу позовної давності, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 Цивільного кодексу України встановлює загальний строк позовної давності у три роки.
Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Колегія суддів враховує, що матеріали даної справи не містять доказів того, що позивач знав про порушення свого права більш, аніж 3 роки, а також того, що у позивача існувала об`єктивна можливість довідатись про порушення свого права під час виконання своїх функцій.
Відповідно до вимог ст. ст. 74, 76-79 ГПК України обов`язок доведення спливу позовної давності за вимогами про визнання додаткової угоди недійсною покладено саме на відповідача1, проте, останнім не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження дати, з якої почався перебіг строку позовної давності. Посилання лише на імовірну обізнаність позивача про укладення спірної додаткової угоди з огляду на закінчення строку дії договору доручення та отримання коштів до 2012 року не можуть бути прийняті колегією суддів в якості доказів обізнаності позивача про укладення додаткової угоди з дня її укладення. Більш того, позивач не був стороною додаткової угоди №50 від 30.11.2010 до договору№64/2009 від 10.07.2009, що також спростовує доводи відповідача1 про те, що перебіг строку позовної давності слід обчислювати з дати її укладення.
За таких обставин, строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом позивачем не пропущено, у зв`язку з чим відсутні підстави для її застосування згідно із заявою відповідача1 у справі.
Стосовно вимоги позивача зобов`язати ФОП Цураку О.В. та будь-яких інших третіх осіб усунути перешкоди Міністерству оборони України у користуванні торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця № 4982 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вул. Рожевій на території ТОВ "Промтоварний ринок", колегія суддів зазначає наступне.
Як вже було зазначено вище, п. 6.4 договору № 64/2009 від 10.07.2009 передбачено, що дія даного договору припиняється у випадках: закінчення терміну, на який він був укладений; за ініціативою однієї із сторін. Сторона, яка виступає з ініціативою про припинення договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за два місяці.
20.12.2016 року Філія "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" направила Цурака О.В. повідомлення № 1268 в порядку п. 6.4. договору № 64/2009, яким повідомляла останнього про припинення цього договору за ініціативою Міністерства оборони України в особі Філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" з 20.02.2017, а також про те, що ФОП Цурака О.В. буде припинено надання послуг за даним договором та прийняття оплати відповідно до п. 3 договору.
Крім того, в листах від 29.03.2018 № 405/3, від 24.04.2018 № 548/2, від 22.05.2018 № 689/9 Філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" на адресу відповідача зазначено, що листом від 20.12.2016 № 1268 відповідача було поінформовано про припинення дії договору № 64/2009 від 10.07.2009 в порядку п. 6.4. та про необхідність в установлений термін звільнити торгове місце, чого ОСОБА_1 виконано не було, а тому повторно вказано про припинення дії вказаного договору.
Разом з тим, належних доказів, які б свідчили про отримання ОСОБА_1 зазначених листів в матеріалах справи не міститься.
Згідно з статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною першою статті 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України).
Згідно зі статтею 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.
Відповідно до частини сьомої статті 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).
Укладений між сторонами договір № 64/2009 від 10.07.2009 за своєю правовою природою є договором найму (оренди) майна, за яким відповідач набув право платного користування місцем для встановлення контейнеру.
Відповідно до частини першої статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Зі змісту приписів статті 1, частини другої статті 9, частини другої статті 759, частини третьої статті 760 Цивільного кодексу України та частини другої статті 4, частини шостої статті 283 Господарського кодексу України випливає, що Цивільним кодексом України встановлені загальні положення про найм (оренду), а особливості регулювання майнових правовідносини, які виникають між суб`єктами господарювання і пов`язані з укладенням, виконанням та припиненням договорів оренди, передбачені Господарським кодексом України. Отже, якщо останній не містить таких особливостей, то застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (пункт 1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013).
Згідно з частиною першою статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Частиною третьою статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
За змістом статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 193 ГК України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В силу статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною сьомою статті 193 ГК України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Статтею 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.
Отже, з аналізу статті 651 ЦК України, статті 188 ГК України вбачається, що договір не може бути розірваний в односторонньому порядку за ініціативою однієї із сторін за відсутності правових підстав, визначених Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, в тому числі спеціально визначених умовами укладеного договору, оскільки в такому випадку одностороння відмова від договору може порушити права орендаря, який належним чином виконував прийняті на себе зобов`язання.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 291 ГК України, яка відповідно до ч.6 ст.283 ГК України має пріоритетне застосування щодо орендних правовідносин господарюючих суб`єктів, якими є сторони у справі, одностороння відмова від договору оренди не допускається і на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний лише з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму. Оскільки умови п.6.4. договору не містять переліку підстав для припинення договору в односторонньому порядку за ініціативою однієї із сторін, а про наявність встановлених ст.ст. 651,781,783 ЦК України підстав припинення або розірвання договору позивач не зазначає, висновки суду відповідають правовим позиціям з цього питання, зазначеним у постанові Великої палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №914/2649/17 та постанові Верховного Суду від 23.04.2019 в справі №916/1366/18 за аналогічним позовом Міністерства до іншого орендаря такого ж торгового місця, стосовно того, що договір не може бути розірваний в односторонньому порядку за ініціативою однієї із сторін за відсутності правових підстав, визначених Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, в тому числі спеціально визначених умовами укладеного договору, оскільки в такому випадку одностороння відмова від договору може порушити права орендаря.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 13.02.2018 у справі №916/849/17, від 21.11.2018 у справі №910/1562/18, від 11.09.2018 у справі №917/92/18.
Частиною 4 ст. 236 ГПК України унормовано, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Разом з тим, належних доказів, які б підтверджували розірвання договору № 64/2009 від 10.07.2009 у передбаченому чинним законодавством порядку позивачем до суду не подано і таких доказів в матеріалах справи не міститься.
При цьому, пункт 6.4 договору №64/2009 від 10.07.2009, яким сторони врегулювали питання можливості припинення вказаного договору, не містить спеціально визначених умов, які надавали б будь-якій зі сторін право на односторонню відмову від даного договору.
Позивач в апеляційній скарзі на підтвердження своїх доводів про наявність законодавчо визначеної можливості в односторонньому порядку відмовитися від виконання договору №64/2009 від 10.07.2009 посилається на положення статті 763 ЦК України, частиною другою якої передбачено: якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк; кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці; договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.
Проте, зазначена правова норма не може бути застосована як підстава для припинення договору №64/2009 від 10.07.2009, оскільки вказаний договір має строковий характер, а саме: набрав чинності з 10.07.2009 і діє до 10.07.2019 включно.
Згідно зі статтею 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Враховуючи те, що договір №64/2009 від 10.07.2009 на момент звернення позивача до господарського суду з даним позовом та вирішення спору судом не розірвано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ФОП Цурака В.О. на законних підставах продовжує користуватися торговельним місцем №4982, а позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні майном є передчасними.
Вищенаведеним спростовується безпідставне твердження скаржника про те, що місцевий господарський суд при прийнятті рішення дійшов помилкового висновку щодо існування між сторонами договірних правовідносини, оскільки Міністерство оборони України на підставі пункту 6.4 договору № 64/2009 від 10.07.2009 скористалося своїм правом припинити дію вказаного договору в односторонньому порядку, про що неодноразово належним чином попереджувало відповідача.
Посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 16.05.2018 у справі №420/504/16-ц, до уваги колегією суддів не приймається, оскільки обставини у вказаній справі та у справі, що переглядається в апеляційному порядку, є суттєво відмінними. Зокрема, предметом спору у вищезазначеній цивільній справі була вимога про визнання договорів оренди землі розірваними, в той час як у даній господарській справі позивач не просить розірвати укладений між ним та відповідачем договір №64/2009 від 10.07.2009, проте вважає його таким, що автоматично припинився.
Колегією суддів також враховується, що Міністерством оборони України заявлено, окрім відповідача, позовну вимогу до невизначеного кола осіб, а саме позивач просить суд зобов`язати будь-яких інших третіх осіб усунути перешкоди у користуванні торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця №4982 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вул. Рожевій на території Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтоварний ринок" за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20. Така вимога не відповідає приписам пункту 4 частини третьої статті 162 ГПК України, тому що спрямована до осіб, яких не визначено, не конкретизовано та не зазначено позивачем в якості відповідачів за його позовом.
Колегія суддів також вважає, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Відповідно до частини першої статті 15 та частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Негаторний позов пред`являється у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьої особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном.
Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачу в здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом (шляхом звільнення виробничих приміщень власника від неправомірного перебування у них майна третіх осіб, виселення з неправомірно займаних нежитлових приміщень власника, знесення неправомірно збудованих споруд, накладення заборони на вчинення неправомірних дій щодо майна власника тощо). Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.
Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.
З правового аналізу вказаної норми вбачається, що вона регулює захист права власності не в будь якому випадку, а саме в разі його порушення шляхом вчинення перешкод у здійсненні власником його правомочностей з користування та/або розпорядження майном. Цей спосіб захисту спрямований на усунення порушення прав власника, які не пов`язані з позбавленням володіння майном.
Отже, позивачем, який зазначає, що він позбавлений права володіння належним йому майном, невірно обрано спосіб захисту права власності на таке майно, яке захищається шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка без відповідної правової підстави заволоділа спірним майном. Тобто, у випадку, якщо позивач позбавлений можливості володіти спірним майном, а ним володіє і користується відповідач, належним способом захисту має бути віндикаційний позов, тобто позов неволодіючого власника до володіючого не власника.
Таким чином, звертаючись до суду із негаторним позовом, відповідна особа повинна довести наявність у неї права власності на майно, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні яким є предметом спору, наявність майна у її фактичному володінні, а також неправомірність дій відповідача стосовно використання даного майна.
Передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном - підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.
Отже, для задоволення вимог власника необхідно встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей; право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 21.08.2018 у справі №910/19865/17.
Судом установлено, що договір №64/2009 від 10.07.2009 на момент вирішення даного спору судом не розірваний, тому між сторонами продовжують існувати договірні орендні правовідносини, окрім того позивач фактично не володіє спірним майном, що виключає можливість застосування обраного позивачем способу захисту порушеного права шляхом усунення перешкод у здійсненні власником прав користування (негаторний позов).
Перевіривши відповідно до статті 270 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 ГПК України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку щодо необґрунтованості позовних вимог в частині зобов`язання фізичної особи-підприємця Цураки О.В. та будь-яких інших третіх осіб, усунути перешкоди Міністерству оборони України у користуванні торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця №4982 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вулиці Рожевій на території ТОВ „Промтоварний ринок за адресою: Одеська область, Овідіопольский район, смт. Авангард, вул. Базова, 20.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що стаття 3 Конституції України, проголошуючи людину найвищою соціальною цінністю вимагає від органів державної влади та органів місцевого самоврядування, перш за все, демонструвати повагу до громадянина.
Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).
Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 2643 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 10 січня 2019 року у справі № 915/708/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Міністерства оборони України - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 14.06.2019р.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Богатир К.В.

Разюк Г.П.