ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2019 року м.Дніпро Справа № 908/2288/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),

судді: Верхогляд Т.А., Чередко А.Є.

Розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Бандурко Євгенії Вікторівни на рішення господарського суду Запорізької області від 12.12.2018, повне рішення оформлено і підписано 17.12.2018, суддя Носівець В.В., у справі №908/2288/18

за позовом Управління комунальної власності Бердянської міської ради, м. Бердянськ

до відповідача фізичної особи-підприємця Бандурко Євгенії Вікторівни, м. Бердянськ

про стягнення 31055,87 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 12.12.2018 у справі №908/2288/18 позов задовольнити частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Бандурко Євгенії Вікторівни на користь Управління комунальної власності Бердянської міської ради 2431,65 грн. заборгованості по орендній платі, 269,44 грн. пені, 28173,95 грн. неустойки та 1752,30 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням господарського суду, відповідач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове.

Скаржник вважає рішення суду є незаконним, необґрунтованим, таким, що не відповідає обставинам справи, прийнятим з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Як зазначено скаржником, відповідно до рішення суду розгляд справи по суті призначався на 04.12.2018р. ухвалою суду від 07.11.2018р. Дану ухвалу апелянт не отримувала взагалі, тобто не була повідомлена належним чином про відкриття провадження по справі та була позбавлена можливості надати завчасно відзив на позовну заяву, а також докази для всебічного і повного розгляду справи.

Як зазначено скаржником, ухвала суду від 04.12.2018 року була отримана останньою тільки 04.01.18, що підтверджується довідкою Укрпошти від 15.01.2018 року.

За твердженням скаржника, останньою завчасно - 24.10.2017 подано заяву про продовження терміну дії договору оренди. У зв`язку з відсутністю відповіді від Управління комунальної власності Бердянської міської ради, відповідач вдруге звернулася із заявою (№0109/41-01 від 09.01.2018) про продовження договірних відносин найманого приміщення з можливістю наступного викупу найманого приміщення.

Від позивача 30.01.2018 ФОП Бандурко отримано лист-відповідь (№ 07-0434/41 від 17.01.2018) про розгляд звернення лише на заяву від 09.01.2018, в якому повідомлено про те, що рішенням 37 сесії Бердянської міської ради від 22.12.2017 ФОП Бандурко Є.В. відмовлено у продовженні терміну дії договору оренди.

Як зазначено скаржником, оскільки позивачем своєчасно не було надано ані відповіді на дві заяви відповідача про продовження терміну дії договору, ані взагалі будь-якої інформації щодо продовження договірних відносин протягом більше ніж місяць, не володіючи жодною інформацією, то термін дії договору оренди продовжений на той самий строк.

Після отримання відповіді від позивача 30.01.2018р. відповідач 06.02.2018 звернувся із заявою (вхід. № 0979/41 від 13.02.2018) до Управління комунальної власності Бердянської міської ради про повернення орендованого майна та підписання акту здачі-приймання приміщення, який додала до заяви.

На думку скаржника, не підписавши акт прийому-передачі наданий відповідачем, позивач навмисно затягнув процес передачі майна, чим привів до незаконної вимоги про стягнення суми неустойки.

За твердженням скаржника, обов`язок про повернення майна з боку відповідача був виконаний відразу після отримання відповіді від позивача по справі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд скаргу залишити без задоволення, рішення - без змін. Зокрема, позивачем зазначено, що судом належним чином встановлено, що відповідач зобов`язання щодо внесення орендних платежів за користування об`єктом оренди належним чином не виконував, внаслідок чого з урахуванням часткових оплат утворилась заборгованість з орендної плати в розмірі 2431,65 грн. за період з листопада по грудень 2017 року. Судом належним чином перевірено наданий позивачем розрахунок пені за період з 01.10.2017 по 30.06.2018 та встановлено, що позовні вимоги про стягнення пені за вказаний позивачем період задовольняються в частині стягнення 269,44 грн.

Так, позивач вважає, що судом у відповідності до вимог чинних нормативно правових актів та вимог укладеного договору оренди стягнута належна неустойка у розмірі 28173,95 грн. за період з 02.01.2018 по 10.07.2018.

Посилання апелянта на порушення при припиненні (подовжені) строку дії договору та бажання підписати акт здачі-приймання починаючи з 06.02.2018р. не відповідають дійсності, не є предметом розгляду вказаної справи та їх обставини встановлені рішенням господарського суду Запорізької області від 22.05.2018 у справі №908/200/18.

Позивачем зазначено щодо розгляду справи господарським судом за відсутності відповідача, то сторонам судом направлено відповідну ухвалу. Призначене на 04.12.2018р. судове засідання було відкладено з підстав неприбуття до судового засідання відповідача. Враховуючи вказані обставини єдиною підставою необізнаності апелянта про дату час та місце розгляду справи відносно нього може бути небажання ним вчасно отримувати поштову кореспонденцію.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи Управління міським комунальним майном, яке додаткової угодою від 26.10.2000 змінено на Управління комунальної власності Бердянської міської ради (орендодавець, позивач у справі), та приватний підприємець Бандурко Євгенія Вікторівна (орендар, відповідач у справі) 03.02.1999 уклали договір № 08 оренди комунального майна № 1 (надалі - договір).

Пунктом 1 договору в первісній редакції встановлено, що орендодавець на підставі рішення виконкому від 28.01.1999 № 43 передає, а орендар приймає в строкове платне користування приміщення по вул. Димитрова, 38, площею 90,0 кв.м., що знаходиться на балансі ДКП "Житлосервіс-4" для використання його під кафе.

Пунктом 1 договору в редакції додаткової угоди від 01.08.2012 встановлено, що в оренду передається окремостояча одноповерхова нежитлова будівля, яка знаходиться на балансі комунального підприємства "Міськспецексплуатація" Бердянської міської ради, площею 96,70 кв.м., розміщена за адресою: м. Бердянськ, вул. Димитрова, 38 (літ.А) з метою використання під кафе.

Згідно п. 4 Додаткової угоди від 29.04.2016 на підставі рішення восьмої сесії Бердянської міської ради VII скликання від 18.02.2016 № 56 "Про перейменування назв вулиць, проїздів, площ, проспектів, скверів, бульварів в м. Бердянськ", внесено зміни до п. 1.1 договору оренди комунального майна від 03.02.1999 № 8 зі змінами та доповненнями, змінивши слова: "вул. Димитрова, 38", словами: "вул. Софіївська, 38".

Вступ орендаря у користування майном настає з моменту підписання сторонами договору та Акта здачі-приймання вказаного майна (п. 2.1 договору в редакції додаткової угоди від 01.08.2012).

Сторонами 01.04.2004 та 01.08.2012 підписані Акти приймання-передачі нежитлового приміщення в будинку № 38 по вулиці Димитрова, відповідно до якого орендарю передано нежитлове приміщення загальною площею 96,7 кв.м.

Пунктом 3.2 договору (в редакції додаткової угоди від 01.09.2017) встановлено, що орендна плата установлюється у грошовій формі та перераховується на розрахунковий рахунок № 0011 у ГУ ДКСУ у Запорізькій області м. Запоріжжя, МФО 813015, , одержувач: місцевий бюджет м. Бердянськ, щомісячно не пізніше 20 числа поточного місця з урахуванням індексу інфляції з початку строку оренди, щодо суми орендної плати, визначеної за перший місяць після укладання договору оренди, яка становить 2079,70 грн. х І інф.

Відповідно до п. 5.2 договору (в редакції додаткової угоди від 01.08.2012) орендар зобов`язується своєчасно і в повному обсязі вносити орендодавцеві орендну плату.

Пунктом 10.2 договору (в редакції Додаткової угоди від 01.08.2012) встановлено, що строк дії договору може бути продовжений за згодою сторін. У випадку, якщо орендар має намір використовувати майно після закінчення строку дії договору, він не пізніше ніж за три місяці до закінчення його дії звертається до орендодавця із заявою про продовження строку дії договору. Строк дії договору автоматично не поновлюється у випадку відсутності згоди хоча б однієї із сторін на продовження строку дії договору. Продовження строку дії договору оформлюється додатковою угодою.

Відповідно до п. 10.7 договору (в редакції Додаткової угоди від 01.08.2012) дія договору оренди припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено (крім випадків, встановлених п. 10.2).

Додатковою угодою від 01.09.2017 сторонами, на підставі п. 1.4 рішення № 1 та п.4.2.1 рішення № 4 двадцять восьмої сесії Бердянської міської ради VІІ скликання від 22.06.2017, внесені зміни до п. 10.1 розділу 10 "Строк дії та умови зміни, розірвання договору" договору оренди комунального майна від 03.02.1999 № 8, поновивши договір оренди строком до 27.12.2017.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 22.05.2018 у справі №908/200/18 задоволено позов Управління комунальної власності Бердянської міської ради до фізичної особи-підприємця Бандурко Євгенії Вікторівни про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення ФОП Бандурко Є.В. на користь Управління комунальної власності Бердянської міської ради з нежитлової одноповерхової будівлі площею 96,7 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_4, у зв`язку з закінченням строку дії договору 27.12.2017, визначеного Додатковою угодою від 01.09.2017 до договору оренди.

Таким чином, строк дії договору оренди закінчився 27.12.2017.

Відповідач зобов`язання щодо внесення орендних платежів за користування об`єктом оренди належним чином не виконував, внаслідок чого з урахуванням часткових оплат утворилась заборгованість з орендної плати в розмірі 2431,65 грн. за період з листопада по грудень 2017 року.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди комунального майна від 03.02.1999, позивачем направлялась на його адресу претензія № 21394 від 17.08.2018 з вимогою щодо сплати заборгованості за Договором по орендній платі, пені та неустойки, яку відповідачем залишено без задоволення.

Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця Бандурко Євгенії Вікторівни 2431,65 грн. заборгованості по орендній платі, 292,82 грн. пені та 28321,40 грн. неустойки на підставі договору оренди комунального майна від 03.02.1999.

Відповідно до ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно із ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, за висновками господарського суду, які поділяє апеляційний суд, матеріалами справи підтверджується, що відповідач, покладений на нього обов`язок щодо оплати орендних платежів, у встановлений строк, не виконав.

Таким чином, господарським судом вірно визначено, що вимога позивача про стягнення із відповідача 2431,65 грн. заборгованості з орендних платежів за період користування приміщенням з листопада по грудень 2017 року підлягає задоволенню.

Також за порушення відповідачем строків оплати орендних платежів позивач, враховуючи положення п. 3.3 договору в редакції додаткової угоди від 01.08.2012, просив стягнути 292,82 грн. пені за період прострочення з 01.10.2017 по 30.06.2018.

За приписами ст. 611 ЦК України встановлено що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Пунктом 3.3 договору в редакції додаткової угоди від 01.08.2012 встановлено, що у випадку неперерахування орендної плати або перерахування після останнього банківського дня поточного місяця, або не в повному обсязі, орендодавцем нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми несвоєчасного виконання зобов`язання за кожний день прострочення (включаючи день сплати).

Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Приписами п. 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно п. 3.2 договору орендна плата встановлюється у грошовій формі та перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця щомісячно не пізніше 20 числа поточного місця з урахуванням індексу інфляції.

Пунктом 3.3 договору визначено випадки, в яких орендодавцем може нараховуватись пеня, а саме: неперерахування орендної плати; перерахування орендної плати після останнього банківського дня поточного місяця; перерахування орендної плати не в повному обсязі.

Врахувавши положення п. 6 ст. 232 ГК України та умови договору, місцевим судом вірно визначено, що позовні вимоги про стягнення пені за період з 01.10.2017 по 30.06.2018 підлягає стягненню у сумі 269,44 грн.

Згідно пункту 5.6 договору (в редакції Додаткової угоди від 01.08.2012) орендар зобов`язався у разі припинення або розірвання договору, в п`ятиденний термін повернути орендодавцеві, або підприємству, вказаному орендодавцем, орендоване майно за Актом здачі-приймання у належному стані не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 ЦК України).

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено, приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря), банкрутства орендаря, загибелі об`єкта оренди.

Статтею 291 Господарського кодексу України передбачено, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено, викупу (приватизації) об`єкту оренди, ліквідації суб`єкта господарювання (орендаря), загибелі (знищення) об`єкта оренди. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Виходячи з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" обов`язок орендаря повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених в договорі, є правовим наслідком закінчення строку дії договору оренди.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Отже, неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Законодавство у сфері орендних правовідносин пов`язує припинення обов`язків орендаря з фактом поверненням об`єкту договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі. У разі невиконання обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 785 ЦК України, цивільним законодавством визначена можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди. Таким чином, право на стягнення неустойки, встановленої ч. 2 ст. 785 ЦК України, пов`язується з простроченням орендарем виконання зобов`язання з повернення орендованого майна за актом приймання-передачі.

Як підтверджується матеріалами справи, на підставі рішення господарського суду Запорізької області від 22.05.2018 у справі № 908/200/18, у зв`язку з закінченням строку дії договору оренди від 03.02.1999, об`єкт оренди 11.07.2018 повернуто відповідачем балансоутримувачу - КП "Міськспецексплуатація" БМР згідно акту здачі-приймання нежитлового приміщення у буд. АДРЕСА_4 (арк. спр. 26).

Згідно із ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Учасники правочину, беручі до уваги приписи діючого законодавства, на власний розсуд визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо повернення орендованого майна у вигляді стягнення неустойки в розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення, у зв`язку з закінченням строку дії договору 27.12.2017, визначений Додатковою угодою від 01.09.2017,

Відповідно до п. 8.5 договору у разі невиконання орендарем обов`язку щодо повернення майна орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення.

У зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку щодо повернення майна після закінчення строку дії договору позивачем нарахована неустойка за період з 02.01.2018 по 11.07.2018 у розмірі 28321,40 грн.

Також апеляційний суд поділяє висновки місцевого суду щодо здійснення перерахунку позовних вимог в частині нарахування неустойки, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає неустойка у розмірі 28173,95 грн. за період з 02.01.2018 по 10.07.2018.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів поділяє висновок господарського суду щодо наявності порушень відповідачем зобов`язань за договором оренди, доказів оплати наявної заборгованості, пені та неустойки відповідачем суду не надано. У зв`язку з вказаним, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, враховуючи здійснений місцевим судом перерахунок заявлених до стягнення сум пені та неустойки.

Стосовно доводів скаржника щодо неповідомлення господарським судом останнього про час та місце розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду від 07.11.2018 відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено на 04.12.2018. Вказану ухвалу суду направлено, зокрема відповідачу на адресу, що зазначено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: пр.Пролетарський, буд. 98, кв. 56, Бердянськ, Запорізька область, 71100 (а.с.38, 39). За інформацією з сайту Укрпошти: «Вказане відправлення не вручено під час доставки: інші причини». Відповідно до поштового повернення вказаної ухвали суду, надіслане на адресу відповідача, останнє повернуто з причин: «За закінченням терміну зберігання.» (а.с.46,47).

04.12.18 у судове засідання відповідач не з`явився, ухвалою суду від 04.12.2018 розгляд справи відкладено на 12.12.2018, яку надіслано сторонам та отримано, зокрема, відповідачем 04.01.2019 та за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.52).

Відповідно до пункту 4 частини шостої статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення. Поштові відправлення, поштові перекази повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання. Поштові відправлення, поштові перекази повертаються також у разі неможливості вручити їх через неправильно зазначену адресу або її відсутність (змита, відірвана чи пошкоджена в інший спосіб) та з інших причин, які не дають змоги оператору поштового зв`язку виконати обов`язки щодо пересилання поштових відправлень, поштових переказів.

Відповідно до частин третьої і сьомої статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами.

Отже, відповідач не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про рух справи, користуючись засобами поштового зв`язку, відкритим безоплатним цілодобовим доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень тощо, однак наданими йому процесуальними правами не скористався.

Ураховуючи наведене, місцевим судом було дотримано всіх необхідних вимог щодо повідомлення відповідача по справі про час та місце розгляду справи.

Згідно з положеннями ст. 236 ГПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ч.3 ст.13, ст.77 Господарського процесуального кодексу України (в редакції з 15.12.2017р.), кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Бандурко Євгенії Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 12.12.2018 у справі №908/2288/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Повний текст постанови складений 18.06.2019р.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя А.Є. Чередко