ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

03 червня 2019 року Справа № 924/1014/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Мазур О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод"

на рішення господарського суду Хмельницької області від 28.02.2019 р.

(ухвалене о 16:10 год. у м. Хмельницькому, повний текст складено 11.03.2019 р.)

у справі № 924/1014/18 (суддя Муха М.Є.)

за позовом Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод"

до відповідачів:

1) Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Органік Сідс"

про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги (цесії) №26/09/2018-2 від 26.09.2018р., укладеного між Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Перший національний виробничий кооператив" та товариством з обмеженою відповідальністю "ОРГАНІК СІДС"

за участю представників сторін:

від позивача - Конусь О.М., Карасьов О.С.;

від Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" - Грищенко І.С.;

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Органік Сідс" - Грищенко І.С.

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Старокостянтинівський молочний завод" звернулося із позовом до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" м. Шепетівка Хмельницька область та Товариства з обмеженою відповідальністю "Органік Сідс" м. Шепетівка Хмельницька область про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги (цесії) №26/09/2018-2 від 26.09.2018р. укладеного між відповідачами.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 28.02.2019 р. у справі № 924/1014/18 в позові відмовлено.

При ухвалені вказаного рішення, суд першої інстанцій виходив з того, що 26.09.2018р. між Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Перший національний виробничий кооператив" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОРГАНІК СІДС" було укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії) №26/09/2018-2, відповідно до пункту 1.1. якого Сільськогосподарський виробничий кооператив "Перший національний виробничий кооператив" відступив Товариству з обмеженою відповідальністю "ОРГАНІК СІДС" право вимоги до Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" за Договором поставки молока №3 від 31.01.2017 р. на суму 8849836 грн., яке перейшло до ТОВ "ОРГАНІК СІДС", включає: 5171102 грн. основного боргу, 2218835 грн. пені, 347092 грн. 3% річних, 1112807 грн. інфляційних втрат та право на стягнення штрафних санкцій, інфляційних, річних та будь-яких інших, пов`язаних з виконанням Основного договору платежів, які виникли та виникатимуть за весь час прострочення. Новий кредитор набуває права вимоги у повному обсязі, з моменту підписання даного договору.

За передане право вимоги до Боржника за Основним договором Новий кредитор сплачує Первісному кредитору грошову суму у розмірі - 8849836 грн., Новий кредитор зобов`язується перерахувати у безготівковій формі на поточний рахунок Первісного кредитора грошову суму, визначену у п. 2.1 цього Договору, упродовж 5 років з дня підписання Договору.

Розділом 3 Договору сторони передбачили обов`язок первісного кредитора - відступити Новому кредитору право вимоги, не пізніше 7 - ми робочих днів після набрання чинності Договором, письмово повідомити Боржника про укладення цього Договору, передати Новому кредитору усі документа, які засвідчують права, що передаються за п. 1,1. цього Договору. Первісний кредитор у зобов`язаннях, що передбачені основним договором, відповідає перед Новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги. Обов`язки Нового кредитора: сплатити грошову суму, зазначену в п. 2.1. Договору. Права Первісного кредитора: належне виконання Новим кредитором усіх зобов`язань за договором. Первісний кредитор не відповідає за невиконання Боржником зобов`язань, право на вимогу яких відступається. Новий кредитор має право на належне виконання Первісним кредитором усіх зобов`язань за Договором.

Відповідно до Акту приймання-передачі документів до Договору №26/09/2018-2, на підтвердження наявності права вимоги до позивача Сільськогосподарський виробничий кооператив "Перший національний виробничий кооператив" передав Товариству з обмеженою відповідальністю "ОРГАНІК СІДС" такі документи: Договір поставки молока №3 від 31.01.2017 року, Протокол погодження договірної ціни № 1 від 31.01.2017 року, Протокол погодження договірної ціни №2 від 16.02.2017 року, Протокол погодження договірної ціни №3 від 24.02.2017 року, Протокол погодження договірної ціни №4 від 28.02.2017 року, Протокол погодження договірної ціни №5 від 24.02.2017 року, Протокол погодження договірної ціни №6 від 28.02.2017 року, Протокол погодження договірної ціни №7 від 24.03.2017 року, Протокол погодження договірної ціни №8 від 24.04.2017 року, Протокол погодження договірної ціни №9 від 24.05.2017 року, Протокол погодження договірної ціни №10 від 25.06.2017 року, Протокол погодження договірної ціни № 11 від 25.07.2017 року, Протокол погодження договірної ціни № 12 від 23.08.2017 року, Протокол погодження договірної ціни №13 від 24.09.2017 року, Протокол погодження договірної ціни №14 від 24.10.2017 року, Товарні накладні за формою 1-ТН (МС), Акт звірки розрахунків по Договору №3 від 30.04.2017 року, Акт звірки розрахунків по Договору №3 від 31.05.2017 року, Акт звірки розрахунків по Договору №3 від 30.06.2017 року, Акт звірки розрахунків по Договору №3 від 31.07.2017 року, Акт звірки розрахунків по Договору. №3 від 31.08.2017 року, Акт звірки розрахунків по Договору №3 від 30.09.2017 року.

Актом приймання-передачі документів до Договору №26/09/2018-2 Сільськогосподарський виробничий кооператив "Перший національний виробничий кооператив" передав Товариству з обмеженою відповідальністю "ОРГАНІК СІДС" право вимоги до Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" за договором поставки молока №3 від 31.01.2017 на суму 8849836 грн., а Новий кредитор прийняв відповідні права вимоги.

Проаналізувавши положення ст. ст. 512, 514, 656, 1077, 1079 ЦК України, п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ст. 49 Закону України "Про банки та банківську діяльність" судом зроблений висновок, що Договір від 26.09.2018 р. є саме договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, оскільки за укладеним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а також спірний договір від 26.09.2018р. не є договором про надання фінансової послуги в розумінні Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Щодо доводів позивача про наявність факту порушення прав позивача внаслідок укладення відповідачами договору відступлення права вимоги від 26.09.2018р. суд зазначив таке.

Умовами договору про відступлення права вимоги (цесії) №26/09/2018-2 сторони передбачили (Розділ 3 договору) обов`язки первісного кредитора - не пізніше 7 робочих днів після набрання чинності Договором, письмово повідомити Боржника про укладення цього Договору. Тобто, сторони вказаного договору узгодили взаємно кореспондуючі права та обов`язки щодо письмового повідомлення Боржника про укладення Договору. У матеріали справи позивачем надано лист від СВК "Перший національний виробничий кооператив" за вих. №26/09/2018-2 від 26 вересня 2018 року про повідомлення ДП "Старокостянтинівський молочний завод" про відступлення права вимоги (що не заперечується позивачем).

Згідно зі статтею 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (стаття 513 ЦКУ). Статтею 514 ЦКУ передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто положеннями статті 516 ЦКУ передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

З аналізу ст. 16 ЦК України, ст. 20 Господарського кодексу України, ст. 1 ГПК України суд зробив висновок, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З огляду на викладене, суд не погодився із твердженнями позивача, що вчинені дії відповідачів з укладення спірного договору відступлення права вимоги від 26.09.2018р. порушили суб`єктивні права та законні інтереси позивача, і, відповідно, у нього наявні правові підстави для звернення до суду із вимогою про визнання недійсним такого договору.

Враховуючи викладене та положення ст. ст. 203, 215 ЦК України, 207 Господарського кодексу України, суд не погодився з висновками позивача про наявність підстав для визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 26.09.2018р.

Судом зазначено, що доводи позивача щодо фіктивності оспорюваного Договору, оскільки укладення останнього було спрямоване виключно на ухилення Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Перший національний виробничий кооператив" від виконання судових рішень та уникнення можливого арешту майна, не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Також, суд не прийняв до уваги доводи позивача про те, що Договором №26/09/2018-2 на Товариство з обмеженою відповідальністю "ОРГАНІК СІДС" було покладено обов`язок щодо оплати коштів у сумі 8849836 грн. на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив", який Товариство з обмеженою відповідальністю "ОРГАНІК СІДС" досі не виконав, оскільки в п. 2.1. спірного Договору сторони погодили, що за передане право вимоги до Боржника за основним договором новий кредитор сплачує первісному кредитору грошову суму упродовж 5 років з дня підписання Договору (тобто до 26.09.2023р.).

Позиція позивача, що документами, які могли б підтвердити поставку Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Перший національний виробничий кооператив" позивачу продукції та відповідно б підтверджували дійсність переданої вимоги відповідно до умов Договору поставки молока №3 не передавалися відповідачу оцінена судом критично.

Твердження позивача щодо відсутності повноважень у заступника генерального директора ТОВ "ОРГАНІК СІДС" ОСОБА_1 на підписання оспорюваного Договору судом до уваги не прийнята, оскільки Загальними зборами учасників ТОВ "ОРГАНІК СІДС" від 26 вересня 2018 р. вирішено затвердити та укласти з Відповідачем 1 договори про відступлення права вимоги за договорами, укладеними між Позивачем та Відповідачем 1, уповноважено заступника директора ОСОБА_1 на укладання та підписання зазначених договорів, що підтверджується протоколом №26/09-18/30.

В той же час, судом відмічено, що питання визначення обсягу повноважень заступника генерального директора та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, сам лише факт учинення заступника генерального директора юридичної особи дій з перевищенням своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

За таких обставин, судом було ухвалене рішення про відмову в позові.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення господарського суду Хмельницької області від 28.02.2019 р. у справі № 924/1014/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує наступне.

Суд першої інстанції проігнорував та не взяв до уваги, що між позивачем та Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Перший національний виробничий кооператив" наявний спір про стягнення заборгованості за договором поставки молока №3 від 31.01.2017р. на суму 8849836 грн., право вимоги за яким перейшло до Відповідача 2.

Отже, наявний спір по сумі заборгованості по Договору поставки молока №3 від 31.01.2017р., який заперечує заборгованість Позивача перед Відповідачем 1, а тому відсутня вимога в натурі, оскільки сума вимоги нічим не підтверджена (відсутні рішення про стягнення з Позивача або листи та заяви Позивача про визнання заборгованості у сумі 8 849 836,00 грн.).

За змістом норм матеріального права, що регулюють перехід прав у зобов`язанні, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу прав.

Тобто, не може бути предметом відступлення права вимоги, серед іншого вимога, яка не виникла, не існувала на момент переходу права.

Враховуючи те, що Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Перший національний виробничий кооператив" передано Товариству з обмеженою відповідальністю "ОРГАНІК СІДС" вимогу щодо стягнення заборгованості з позивача, позивач є заінтересованою особою, оскільки передана вимога у сумі 8849836 грн. є безпідставною та нічим не підтверджується, за договором поставки молока №3 від 31.01.2017р. та порушує права позивача щодо суми боргу.

Отже, угода між відповідачами є незаконною та порушує право позивача на оплату заборгованості за Договором поставки молока №3 від 31.01.2017р. та зарахування зустрічних вимог у наслідок заборгованості відповідачем 1 перед позивачем.

Тому, позивач є заінтересованою особою та вправі звертатися до суду за захистом свого права з позовом про визнання договору недійсним.

Оскільки внаслідок укладення Договору №26/09/2018-2 було відступлене право вимоги, яке не існувало на момент такого відступлення і не існує, з урахуванням чого Договір №26/09/2018-2 суперечить положенням ст. 514 ЦК України, що, в свою чергу, є порушенням положень частини першої ст. 203 ЦК України та підставою недійсності правочину відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України.

ОСОБА_2, підписуючи Договір №26/09/2018-2 без згоди загальних зборів, вийшов за межі власних повноважень, встановлених статутом відповідача 1, що є порушенням положень частини другої ст. 207 ЦК України, що, в свою чергу, є порушенням положень частини першої ст. 203 ЦК України та підставою недійсності правочину відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України.

Укладення Договору №26/09/2018-2 не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, а жоден із відповідачів не виконав своїх зобов`язань передбачених Договором наявні законні підстави для визнання Договору №26/09/2018-2 недійсним у зв`язку з його фіктивністю в силу положень ст. 234 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, Дочірнє підприємство "Старокостянтинівський молочний завод" вважає, що вищевказане судове рішення є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Від відповідача - Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, відповідно до якого просить оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги - відмовити.

На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, вказує наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в аналізі окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

У зв`язку з цим виділяють декілька критеріїв визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; 2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно).

З огляду на вищезазначене, та того, що Позивач не являється стороною спірного договору, останній не є належною особою, яка наділена відповідною правоздатністю, щодо пред`явлення заперечень по факту недійсності такого правочину, з урахуванням того, що договір про відступлення права вимоги не порушує прав та законних інтересів Позивача, а лише змінює кредитора в основному зобов`язанні.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вважає, що відповідач 1 не мав жодних законних підстав для відступлення відповідачу 2 права вимоги на суму 8849836 грн. за Договором поставки молока № 3, оскільки за даними бухгалтерського обліку позивача, в останнього відсутня заборгованість перед відповідачем 1 в такому розмірі.

Таким чином, на думку позивача, право вимоги у відповідача 1 до позивача за Договором поставки молока № 3 не відповідає вимогам про те, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Посилання позивача на те, що в нього відсутня заборгованість в такому розмірі перед відповідачем 1 та, що нібито відповідачем 1 передано за спірним договором відповідачу 2 документи, які не можуть вважатися належним доказом на підтвердження дійсності переданої вимоги та наявності заборгованості позивача перед відповідачем 1 не є предметом дослідження у межах цієї справи. Предметом позову в цій справі є визнання недійсним договору відступлення права вимоги, а не стягнення коштів за Договором поставки молока № 3.

Натомість, вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, в даному випадку договору відступлення права вимоги, має бути встановлена наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання відповідних правових наслідків.

Наведені позивачем обставини щодо факту відсутності заборгованості у зазначеному розмірі можуть братися судом до уваги при розгляді господарського спору про стягнення коштів, право на стягнення яких було відступлено, розгляд якого здійснюється господарським судом Хмельницької області у справі № 924/232/18.

Враховуючи, що Основний договір недійсним в судовому порядку не визнавався, вимога про сплату заборгованості за Основним договором на момент відступлення права вимоги за ним є дійсною вимогою в розумінні ст. ст. 514-516 ЦК України.

Щодо обставин, пов`язаних підтвердженням або непідтвердженням розміру заборгованості за договором поставки молока №3, то вони не визначаються жодною нормою матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за таким договором. У зв`язку з презюмованою правомірністю Основного договору відсутні підстави для висновку про недійсність оспорюваного Договору відступлення лише на тій підставі, що у позивача нібито відсутня заборгованість по Основному договору перед відповідачем 1.

При цьому позивач не позбавлений права висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора на підставі статті 518 ЦК України.

За таких обставин відповідач вважає, що спірний договір є правомірним, а висновки Позивача, якими на його думку спростовується дійсність вимоги, переданої за спірним договором відступлення, помилковими.

Щодо обставин відсутності повноважень у керівника відповідача 1 на підписання оспорюваного договору, на які посилається позивач, СВК "Перший національний виробничий кооператив" вказує, що зазначене не відповідає дійсності, оскільки загальними зборами членів кооперативу, 25 вересня 2018 року, затверджено та надано дозвіл на укладення з відповідачем 2 договорів про відступлення права вимоги (цесії) за договорами, укладеними між позивачем та відповідачем 1, і уповноважено голову кооперативу на укладання та підписання зазначених договорів, що підтверджується протоколом №25/09-2018/ДП.

За приписами ст. 241 ЦК України наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним, а підтвердження такого схвалення є вчинені на його виконання дії, особою в інтересах якої його укладено.

Спірний договір зокрема схвалено в подальшому укладенням угоди про припинення зобов`язань шляхом заліку зустрічних однорідних вимог № 26/09-2018/ОВ від 26.09.2019 р., відповідно до якої відповідач 2, у відповідності до ст. 601 ЦК України, виконав свої зобов`язання щодо сплати грошових коштів відповідачу 1 за отримане право вимоги за спірним договором, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, тому зобов`язання відповідача 2 по спірному договору припинені.

Зазначене також спростовує аргументи позивача щодо фіктивності оспорюваного Договору з підстав нібито відсутності наміру відповідача 2 оплати відповідачу 1 отриманого права вимоги.

За наведеного вище, СВК "Перший національний виробничий кооператив" просить відмовити Дочірньому підприємству "Старокостянтинівський молочний завод" в задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення господарського суду Хмельницької області від 28.02.2019 року у справі №924/1014/18.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Органік Сідс" надійшов відзив на апеляційну скаргу ДП "Старокостянтинівський молочний завод", відповідно до якого просить відмовити Дочірньому підприємству "Старокостянтинівський молочний завод" в задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення господарського суду Хмельницької області від 28.02.2019 року у справі №924/1014/18.

На спростування доводів апеляційної скарги, вказує аналогічні обставини, що і СВК "Перший національний виробничий кооператив".

В подальшому, 13.05.2019 р. на адресу Північно-західного апеляційного господнього суду від позивача надійшла правова позиція по справі № 924/1014/18, з урахуванням поданого ТОВ "Органік Сідс" відзиву на апеляційну скаргу.

Зокрема, скаржник посилається на відсутність повноважень заступника директора ТОВ "Органік Сідс" ОСОБА_1 на підписання спірного Договору та відсутність у сторін Договору волі на реальне настання правових наслідків по Договору.

В той же час, ДП "Старокостянтинівський молочний завод" не наводить вказаних доводів в апеляційній скарзі, у зв`язку із чим апеляційний господарський суд розцінює вказану правову позицію як доповнення до апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Враховуючи приписи ст. 256 ГПК України та дату складання повного тексту оскаржуваного рішення - 11.03.2019 р., то строк на апеляційне оскарження закінчився 01.04.2019 р.

Тобто, скаржник подав доповнення до апеляційної скарги з пропуском строку, встановленого ГПК України, а тому апеляційний господарський суд не приймає до розгляду подану скаржником правову позицію по справі № 924/1014/18, в частині доводів котрі не зазначені в апеляційній скарзі та відповідно і докази, надані на підтвердження цих доводів.

03 червня 2019 року в судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду представники скаржника підтримали доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджують, що судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. Звернули увагу, що між відповідачем було укладено спірний Договір відносно не існуючої вимоги.

З огляду на вказане, вважають, що рішення господарського суду Хмельницької області від 28.02.2019 р. у справі № 924/1014/18 належить скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Представник відповідачів в судовому засіданні заявила, що з доводами апелянта не погоджується, вважає їх безпідставними, а оскаржене рішення таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. Зауважила, що обставина існування заборгованості за Основним договором та її розмір є предметом дослідження у справі № 924/232/18, в якій зокрема через велику кількість документів на даний час призначена експертиза з метою визначення розміру заборгованості.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухвалені рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, а оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове яким позов задоволити, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що 26.09.2018р. між Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Перший національний виробничий кооператив" (Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Органік Сідс" (Новий кредитор) було укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії) №26/09/2018-2 (далі - Договір) (т. 1, а. с. 18-19).

Відповідно до пункту 1.1. Договору Первісний кредитор оплатно передає (відступає) належне йому право вимоги за Договором поставки молока №3 від 31.01.2017 р. на суму 8849836 грн., укладеним між ДП "Старокостянтинівський молочний завод" (далі - Боржник) і Первісним кредитором (далі - Основний договір), а Новий кредитор на умовах цього Договору приймає право вимоги, що належить Первісному кредитору за Основним договором.

Згідно із п. п. 1.2., 1.3. Договору, за умовами цього Договору від Первісного Кредитора переходять до Нового кредитора усі права та обов`язки Первісного кредитора, що виникли з Основного договору, в обсязі та на умовах, що існують на момент укладання даного Договору, включаючи, але не обмежуючись: 5171102 грн. основного боргу, 2218835 грн. пені, 347092 грн. 3% річних, 1112807 грн. інфляційних втрат та право на стягнення штрафних санкцій, інфляційних, річних та будь-яких інших, пов`язаних з виконанням Основного договору платежів, які виникли та виникатимуть за весь час прострочення. Новий кредитор набуває права вимоги у повному обсязі, з моменту підписання даного договору.

В п. п. 2.1., 2.2. Договору сторони погодили, що за передане право вимоги до Боржника за Основним договором Новий кредитор сплачує Первісному кредитору грошову суму у розмірі - 8849836 грн. Новий кредитор зобов`язується перерахувати у безготівковій формі на поточний рахунок Первісного кредитора грошову суму, визначену у п. 2.1 цього Договору, упродовж 5 років з дня підписання Договору.

Розділом 3 договору сторони передбачили права та обов`язки сторін.

Зокрема до обов`язками Первісного кредитора є: відступити Новому кредитору право вимоги згідно з умовами цього Договору; не пізніше 7 - ми робочих днів після набрання чинності Договором, письмово повідомити Боржника про укладення цього Договору; передати Новому кредитору усі документа, які засвідчують права, що передаються за п. 1,1. цього Договору, упродовж 3 робочих днів з моменту підписання Договору; Первісний кредитор у зобов`язаннях, що передбачені основним договором, відповідає перед Новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги.

До обов`язків Нового кредитора віднесено сплатити грошову суму, зазначену в п. 2.1. Договору.

Правами Первісного кредитора є: належне виконання Новим кредитором усіх зобов`язань за договором; Первісний кредитор не відповідає за невиконання Боржником зобов`язань, право на вимогу яких відступається; Новий кредитор має право на належне виконання Первісним кредитором усіх зобов`язань за Договором.

Відповідно до п. 4.1. Договору у випадку порушення своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, визначену договором та чинним законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно із п. 5.1. Договору цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками Сторін і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

Умови цього Договору можуть бути змінені за взаємною домовленістю з обов`язковим укладанням додаткової угоди (п. 6.1. Договору).

Вказаний Договір був скріплений печатками та підписаний зі сторони СВК "Перший національний виробничий кооператив" підписав ОСОБА_2, а зі сторони ТОВ "Органік Сідс" - ОСОБА_1 .

26.09.2019 р. між Первісним кредитором та Новим кредитором було складено та підписано Акт приймання-передачі документів до Договору (т. 1, а. с. 20), відповідно до якого Первісний кредитор передав, а Новий кредитор прийняв наступні документи, що засвідчують права, які передаються за п.1.1. Договору, а саме:

Договір поставки молока №3 від 31.01.2017 року; Протокол погодження договірної ціни № 1 від 31.01.2017 р.; Протокол погодження договірної ціни №2 від 16.02.2017 р.; Протокол погодження договірної ціни №3 від 24.02.2017 р.; Протокол погодження договірної ціни №4 від 28.02.2017 р.; Протокол погодження договірної ціни №5 від 24.02.2017 р.; Протокол погодження договірної ціни №6 від 28.02.2017 р.; Протокол погодження договірної ціни №7 від 24.03.2017 р.; Протокол погодження договірної ціни №8 від 24.04.2017 р.; Протокол погодження договірної ціни №9 від 24.05.2017 р.; Протокол погодження договірної ціни №10 від 25.06.2017 р.; Протокол погодження договірної ціни № 11 від 25.07.2017 р.; Протокол погодження договірної ціни № 12 від 23.08.2017 р.; Протокол погодження договірної ціни №13 від 24.09.2017 р.; Протокол погодження договірної ціни №14 від 24.10.2017 р.; Товарні накладні за формою 1-ТН (МС); Акт звірки розрахунків по Договору №3 від 30.04.2017 р.; Акт звірки розрахунків по Договору №3 від 31.05.2017 р.; Акт звірки розрахунків по Договору №3 від 30.06.2017 р.; Акт звірки розрахунків по Договору №3 від 31.07.2017 р.; Акт звірки розрахунків по Договору №3 від 31.08.2017 р.; Акт звірки розрахунків по Договору №3 від 30.09.2017 р.

Актом приймання-передачі права вимоги до Договору Первісний кредитор оплатно передав належне йому право вимоги за Основним договором на суму 8849826 грн., а Новий кредитор відповідно до цього Акту прийняв право вимоги, що належить Первісному кредитору за Основним договором (т. 1, а. с. 21).

Листом № 26/09/2018-2 від 26.09.2019 р. СВК "Перший національний виробничий кооператив" повідомив ДП "Старокостянтинівський молочний завод" про відсутпнення права вимоги (т. 1, а. с. 17).

Вважаючи, що договір про відступлення права вимоги (цесії) №26/09/2018-2 від 26.09.2018р. є недійсним та порушує права позивача, останній звернувся з позовом до суду за захистом свого порушеного права.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що скаржник в апеляційній скарзі вказує доводи щодо можливості відступлення дійсної вимоги, перевищенням головою СВК "Перший національний виробничий кооператив" своїх повноважень та фіктивності спірного Договору, то апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції саме в межах цих доводів.

В силу дії статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч.1, п.2 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 1 статті 92 ЦК України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Суд констатує, що ч. 3 ст. 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Разом із тим, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Частиною четвертою статті 92 ЦК України передбачено, що якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Таким чином, закон вимагає, щоб виконавчий орган товариства діяв добросовісно і розумно, керуючись інтересами товариства, а не власними. За порушення цієї вимоги на виконавчий орган може бути покладений обов`язок відшкодувати завдані товариству збитки.

Однак закон ураховує, що питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявний протокол № 25/09-2018/ДП загальних зборів СВК "Перший національний виробничий кооператив" (т. 1, а. с. 98-99), відповідно до якого Путрі М.В. було надано повноваження, зокрема на укладання та підписання з ТОВ "Органік Сідс" договорів про відступлення права вимоги (цесії) за договорами, укладеними між ДП "Старокостянтинівський молочний завод" та СВК "Перший національний виробничий кооператив".

Враховуючи викладене, твердження апелянта щодо можливості визнання Договору про відступлення права вимоги (цесії) №26/09/2018-2 від 26.09.2018 р. саме з підстави перевищення повноважень головою СВК "Перший національний виробничий кооператив" відхиляються судом апеляційної інстанції.

Щодо фіктивності оспорюваного Договору, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За приписами ч. 1 ст. 234 Цивільного кодексу фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Як було роз`яснено в п. 3.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року № 11, фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

В той же час, в матеріалах справи наявна Угода про припинення зобов`язань шляхом заліку зустрічних однорідних вимог № 26/09-2018/ОВ від 26.09.2018 р., відповідно до якої ТОВ "Органік Сідс" та СВК "Перший національний виробничий кооператив" домовилися, зокрема щодо часткового припинення зобов`язань за Договором про відступлення права вимоги (цесії) №26/09/2018-2 від 26.09.2018 р. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог (т. 1, а. с. 100).

Вказане свідчить про виконання відповідачами умов спірного Договору, чим спростовується твердження скаржника про фіктивність оспорюваного правочину.

Щодо доводів скаржника, що спірним Договором було передано неіснуючу вимогу, апеляційний господарський суд вказує наступне.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 513 ЦК передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України у справі №6-459цс17.

Як вбачається із матеріалів справи та Єдиного державного реєстру судових рішень, господарським судом Хмельницької області розглядається справа № 924/232/18 за позовом СВК "Перший національний виробничий кооператив" до ДП "Старокостянтинівський молочний завод" про стягнення заборгованості за Договором поставки молока №3 від 31.01.2017р. в сумі 8849836 грн., з яких 5171102 грн. основного боргу, 2218835 грн. пені, 347092 грн. - 3% річних та 1112807 грн. інфляційних.

Ухвалою суду господарського суду Хмельницької області від 02.04.2018р. у справі № 924/232/18 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №924/232/18, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 12.11.2018 р. у справі № 924/232/18 призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6). На вирішення судово-економічної експертизи поставлено питання: Чи підтверджується документально заявлений у позовних вимогах СВК "Перший національний виробничий кооператив" розмір заборгованості (в тому числі основна заборгованість - 5171102 грн., пеня - 2218835 грн., 3% річних - 347092 грн. та 1112807 грн. - інфляційних втрат) за поставлені ДП "Старокостянтинівський молочний завод" товарно-матеріальні цінності - молоко, за Договором поставки молока № 3 від 31.01.2017р., згідно долучених до матеріалів справи №924/232/18 товаро-супровідних документів, за вказані у позові періоди ? (т. 1, а. с. 131-134).

В судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду 03.06.2019 р. представник відповідачів вказала, що на підтвердження існування боргу у зазначеному розмірі до суду було надано великий об`єм документів.

Підсумовуючи викладене, апеляційний господарський суд, констатує, що оскільки існує спір щодо розміру вимоги, передану за Договором вимогу не можна вважати дійсною, оскільки її розмір не підтверджений належним чином, а є абстрактним, визначений лише самим СВК "Перший національний виробничий кооператив", у зв`язку із чим колегія суддів приходить до висновку про недійсність вимоги, переданої за Договором про відступлення права вимоги (цесії) №26/09/2018-2 від 26.09.2018 р.

Як зазначалося вище, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги.

Тобто, укладаючи Договір про відступлення права вимоги (цесії) №26/09/2018-2 від 26.09.2018 р., всупереч положенням законодавства було передано недійсну вимогу.

За приписами статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За таких обставин, апеляційний господарський суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги (цесії) №26/09/2018-2 від 26.09.2018 р.

Однак, місцевий господарський суд не в повній мірі дослідив вказані обставини справи, наслідком чого стало невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Поруч з тим, доводи суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено порушення його прав, внаслідок укладання спірного договору не відповідають обставинам справи, оскільки передання недійсної вимоги напряму порушує права позивача, оскільки в такому випадку Новий кредитор буде вимагати виконання позивачем свого зобов`язання, котре в свою чергу, в даному випадку не підтверджене належним чином.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, в частині недійсності переданої вимоги є обґрунтованими та знайшли своє відображення в матеріалах справи.

За приписами ч. 2 ст. 277 ГПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, зокрема незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставою для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (п. 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України).

За таких обставин апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" слід задоволити, а рішення господарського суду Хмельницької області від 28.02.2019 р. у справі № 924/1014/18 слід скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити.

Керуючись статтями 269, 270, 271, 275-279, 280, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" задоволити

2. Рішення господарського суду Хмельницької області від 28.02.2019 р. у справі № 924/1014/18 скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов задоволити.

Визнати недійсним Договір № 26/09/2018-2 про відступлення права вимоги (цесії) від 26 вересня 2018 року, укладений між Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Перший національний виробничий кооператив" (30403, Хмельницька обл., місто Шепетівка, Старокостянтинівське шосе, будинок 31, код 40108269) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Органік Сідс" (01032, м. Київ, провулок Алли Горської, будинок 5, код 40794076).

Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" (30403, Хмельницька обл., місто Шепетівка, Старокостянтинівське шосе, будинок 31, код 40108269) на користь Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" (31104, Хмельницька обл., місто Старокостянтинів, вулиця Івана Франка, будинок 47, код 31952591) - 881 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Органік Сідс" (01032, м. Київ, провулок Алли Горської, будинок 5, код 40794076) на користь Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" (31104, Хмельницька обл., місто Старокостянтинів, вулиця Івана Франка, будинок 47, код 31952591) - 881 грн. судового збору за подання позовної заяви.

3. Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" (30403, Хмельницька обл., місто Шепетівка, Старокостянтинівське шосе, будинок 31, код 40108269) на користь Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" (31104, Хмельницька обл., місто Старокостянтинів, вулиця Івана Франка, будинок 47, код 31952591) - 1321 грн. 50 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Органік Сідс" (01032, м. Київ, провулок Алли Горської, будинок 5, код 40794076) на користь Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" (31104, Хмельницька обл., місто Старокостянтинів, вулиця Івана Франка, будинок 47, код 31952591) - 1321 грн. 50 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Господарському суду Хмельницької області видати накази на виконання надої постанови.

6. Справу № 924/1014/18 надіслати до господарського суду Хмельницької області.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "06" червня 2019 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.