ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2019 р. м. Київ Справа№ 920/796/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Чорної Л.В.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засідання: Кондратенко Н.О.
за участю представників учасників процесу: згідно протоколу судового засідання від 03.06.19
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія"
на рішенняГосподарського суду Сумської області
від11.02.2019
суддя Соп`яненко О.Ю., м. Суми
повний текст складений13.02.2019
за позовомпублічного акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", м. Київ
допублічного акціонерного товариства "Сумихімпром", м. Суми
простягнення 5 337 929,79 грн.,

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (надалі-позивач) звернулось до Господарського суду Сумської області із позовною заявою до публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" про стягнення 5 337 929, 79 грн. заборгованості, з яких: 3 095 318,71 грн. - пені, 326 381,65 грн. - 3% річних, 1 916 229, 43 грн. - інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 27/09-08 від 09.08.2016 в частині своєчасної оплати за поставлений позивачем товар.

11.02.2019 відповідачем до Господарського суду Сумської області було подане письмове пояснення, у якому публічне акціонерне товариство "Сумихімпром" вказувало про те, що судом порушено провадження у справі про банкрутство публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, а отже протягом дії мораторію не нараховуються штрафні санкції. За таких обставин відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 11.02.2019 у справі № 920/796/18 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що Господарським судом Сумської області від 24.10.2011 порушено провадження у справі № 5021/2509/2011 про банкрутство публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, а тому, враховуючи положення ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, що діяла до 19.01.2013 року) дійшов висновку про те, що пеня, інфляційній втрати та 3 % річних не нараховуються.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, публічне акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом процесуального права - ст. ст. 13, 74, 76-77, 80, 86, 120, 161, 162-168, 194, 236, Господарського процесуального кодексу України та норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 11, 526, 530, 546, 548, 549, 610, 611, 629, 655, 693 Цивільного кодексу України та ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, що діяла до 19.01.2013 року).

Скаржник зазначає, що публічним акціонерним товариством "Сумихімпром" було безпосередньо перед судовим засіданням по суті 11.02.2019 надано до суду «заяву по суті справи» - пояснення з додатками № 15-476 від 11.02.2019, в яких додатково викладено аргументи щодо незгоди з вимогами позивача. Однак, до заяви по суті справи відповідачем будь-яких документів на підтвердження надіслання (надання) копії останньої позивачу - не надано, чим порушено вимоги ч. 9 ст. 80, ст.ст. 162-168 ГПК України. Крім того, відповідна заява була подана після закриття підготовчого провадження і призначення справи до розгляду, що не відповідає ст. 194 ГПК України (вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів). Тобто, за доводами заявника апеляційної скарги, подана відповідачем заява підлягала поверненню без розгляду, а викладені в ній пояснення не могли слугувати об`єктом посилань в рішенні суду.

Також скаржник зазначає про те, що останнього не було повідомлено про розгляд справи 11.02.2019 у суді першої інстанції.

Заявник апеляційної скарги вказує, що дійсно провадження у справі № 5021/2509/2011 про банкрутство було порушено ухвалою Господарського суду Сумської області від 24.10.2011, однак позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості (штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язань) за період з 2016 по 2017 рік, тобто така заборгованість є поточною.

Скаржник зазначає, що нормами ст. 12 Закону № 2343-ХІІ в редакції, чинній до 19 січня 2013 року встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), однак відповідно до абзацу 4 ст. 1 Закону № 2343-ХІІ в редакції, чинній до 19 січня 2013 року, мораторій на задоволення вимог кредиторів являє собою зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію. Таким чином, мораторій поширює свою дію на конкурсну заборгованість та не поширює на поточну. Поточні вимоги кредиторів боржника знаходяться у вільному правовому режимі до визнання боржника банкрутом.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2019 у справі № 920/796/18 відкрито апеляційне провадження у даній справі; розгляд апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" на рішення Господарського суду Сумської області від 11.02.2019 у справі № 920/796/18 призначено на 08.04.2019.

03.04.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про необґрунтованість та безпідставність доводів, викладених у апеляційній скарзі та просить відмовити у її задоволенні, а оскаржуваний судовий акт залишити без змін.

Вказує про те, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені слід відмовити, оскільки відповідачем в цій частині було пропущено строки позовної даності, про що, відповідно, відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності.

Також, публічне акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" вказує про те, що наведений позивачем розрахунок інфляційних втрат, пені та 3 % річних є арифметично невірним.

Серед іншого відповідач також зазначає, що ч. 3 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначає конкретний проміжок часу, протягом якого не нараховується штрафи та пеня, та цей проміжок часу лише відповідає строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів і ніяк не пов`язаний з поняттям мораторію.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2019 у справі № 920/796/18 відкладено розгляд апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" на рішення Господарського суду Сумської області від 11.02.2019 у справі № 920/796/18 на 20.05.2019.

15.04.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду позивачем були подані додаткові пояснення у справі та від відповідь на відзив.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1344/19 від 20.05.2019 у зв`язку з перебуванням судді Іоннікової І.А. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 920/796/18.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 20.05.2019 для розгляду справи № 920/796/18 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Чорна Л.В., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2019 апеляційну публічного акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" на рішення Господарського суду Сумської області від 11.02.2019 у справі № 920/796/18 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Разіної Т.І., суддів Чорної Л.В., Михальської Ю.Б.; розгляд скарги призначено на 03.06.2019.

20.05.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду позивачем було подане клопотання.

Щодо поданого клопотання суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Приписами ст. 169 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Статтею 207 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2019, зокрема, відкрито апеляційне провадження у справі № 920/796/18; розгляд скарги призначено на 08.04.2019; встановлено, що будь-які заяви, пояснення, клопотання, заперечення мають бути оформлені відповідно до ст. 170 ГПК України і подаватись згідно ст. 169 ГПК України тільки в письмовій формі через канцелярію Північного апеляційного господарського суду, за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка, 1, літера А (І поверх), але не пізніше 03.04.2019.

Як вже зазначалось вище, 20.05.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду позивачем було подане клопотання.

Однак, клопотання позивача надійшло до суду лише 20.05.2019 року, тобто, з порушенням встановленого судом строку.

У відповідності до ст. 119 ГПК України суд поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, а процесуальний строк, встановлений судом може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

При цьому, клопотання позивачем про поновлення процесуального строку не заявлялося.

Відповідно до ст. 118 ГПК України, заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки позивач не звертався із заявою про продовження процесуального строку до його закінчення, зазначене клопотання підлягає залишенню без розгляду.

В судовому засіданні адвокат позивача вимоги апеляційної скарги підтримав, з викладених у ній підстав та просив апеляційну скаргу задовольнити. Рішення Господарського суду Сумської області від 11.02.2019 у справі № 920/796/18 скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Адвокат відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечував, з підстав викладених у відзиві на неї на просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду -без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши думку учасників процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає часовому задоволенню, а оскаржуване рішення першої інстанції підлягає частковому скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Предметом даного спору є вимога позивача до відповідача про стягнення

5 337 929, 79 грн. заборгованості з яких: 3 095 318,71 грн. - пені, 326 381,65 грн. - 3% річних, 1 916 229, 43 грн. - інфляційних втрат.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 27/09-08 від 09.08.2016 в частині своєчасної оплати за поставлений позивачем товар.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що ухвалою господарського суду Сумської області від 24.10.2011 року порушено провадження у справі №5021/2509/2011 про банкрутство ПАТ "Сумихімпром", п. 5 якої введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, відтак, за висновком суду першої інстанції, нараховані позивачем в порядку приписів ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних та втрати від інфляції є іншими санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань, які в силу ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, що діяла до 19.01.2013 року), не застосовуються під час дії мораторію.

Проте суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим з огляду на таке.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою господарського суду Сумської області від 24.10.2011 року за заявою ТОВ "Компанія з управління активами "Промислові інвестиції" порушено провадження у справі № 5021/2509/2011 про банкрутство ПАТ "Сумихімпром", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника. Ухвалами господарського суду Сумської області від 05.07.2012 року, 07.08.2012 року та 06.09.2012 року затверджено реєстр вимог кредиторів.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 30.10.2012 року задоволено клопотання комітету кредиторів і введено процедуру санації ПАТ "Сумихімпром", керуючим санацією боржника призначено його керівника - голову правління ПАТ "Сумихімпром" Лазаковича І.В., розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Марченка Р.В. на строк здійснення процедури санації.

Згідно пункту 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), в редакції, чинній з 19.01.2013 року, положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких відкрито після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких відкрито до набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких відкрито до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

З наведеного вбачається, що для розгляду справи щодо боржника в даному конкретному випадку необхідно застосовувати норми Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013 року, оскільки він є спеціальним законом та є пріоритетним для застосування.

Відповідно до абзацу 6 статті 1 наведеного Закону в редакції, чинній до 19.01.2013 року, грошові зобов`язання, які виникають після порушення справи про банкрутство, є поточними вимогами.

Як було зазначено вище, провадження у справі № 5021/2509/2011 про банкрутство ПАТ "Сумихімпром" порушено ухвалою господарського суду Сумської області від 24.10.2011 року, а оскільки позивач звернувся до суду про стягнення інфляційних нарахувань на суму боргу та процентів річних за договором поставки за період 2015-2016 роки, то така заборгованість є поточною.

Статтею 12 Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013 року, встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Згідно з абзацом 24 статті 1 Закону про банкрутство, в редакції чинній до 19.01.2013 року, мораторій на задоволення вимог кредиторів являє собою зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію.

Тобто, мораторій поширює свою дію на конкурсну заборгованість та не поширює на поточну. Поточні вимоги кредиторів боржника знаходяться у вільному правовому режимі до визнання боржника банкрутом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 5023/10655/11 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.02.2018 року у справі № 910/10889/17).

Згідно статті 22 Закону про банкрутство, в редакції чинній до 19.01.2013 року, у випадках, передбачених цим Законом, господарський суд приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру.

Згідно ч. 1 ст. 23 наведеного Закону, в редакції чинній до 19.01.2013 року, вимоги за зобов`язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, та не заперечується сторонами, станом на дату прийняття оскаржуваного рішення публічне акціонерне товариство "Сумихімпром" перебуває в судовій процедурі санації, постанова про визнання відповідача банкрутом у справі № 5021/2509/2011 не виносилась і ліквідаційна процедура відносно нього не відкривалась.

Суддя, який розглядає справу про банкрутство, відмовляє у прийнятті заяв поточних кредиторів з вимогами до боржника, що ґрунтуються на зобов`язаннях, які виникли після порушення провадження у справі, оскільки спори за такими вимогами підлягають розгляду у порядку позовного провадження.

Така відмова не позбавляє кредитора права звернутися з позовною заявою до боржника в загальному порядку.

При цьому, щодо вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, судом першої інстанції помилково залишено поза увагою, що згідно з п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" (надалі-пленум ВГСУ) сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

В свою чергу, за положеннями пунктів 3.1, 3.2 наведеної постанови Пленуму ВГСУ № 14, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відтак, оскільки суми 3% річних та інфляційних втрат не являються неустойкою чи господарськими санкціями, такі суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Аналогічного висновку дійшов Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 20.02.2018 року у справі № 910/10889/17.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, що 09.08.2016 між Державним підприємством "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (правонаступник - акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія"), як постачальником та пубічним акціонерним товариством "Сумихімпром",як покупцем був укладений договір поставки № 27/09-08 (надалі-договір).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується передати у власність покупцю руди та концентрати кольорових металів, а покупець зобов`язався прийняти і оплатити товар.

Загальна вартість товару складає 275 577 400,00 грн. разом з ПДВ за 140 000,00 тон ( в перерахунку на 42 % вмісту ТіО2), ціна однієї тони з ПДВ -1 968,41 грн. ( п. 2.1. договору).

Строк та умови поставки товару-поставка товару (партії товару) здійснюється з моменту підписання сторонами договору по 31.07.2017, протягом 10 календарних днів з моменту отримання письмової заявки від покупця, залізничним транспортом на умовах поставки FCA станція відправлення постачальника. При тлумаченні умов постачання мають силу Міжнародні правила інтерпретації комерційних термінів ІНКОТЕРМС в редакції 2000 року ( п. 3.2. договору).

Згідно з п. 3.3. договору датою поставки товару вважається дата штампу станції відправлення постачальника, яка зазначена у залізничній накладній.

У п. 5.1. договору сторони визначили, що загальна сума договору становить 275 577 400, 00 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 5.3. договору покупець здійснює оплату в розмірі 100% партії товару, що поставляється, на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 ( тридцяти) банківських днів з дати поставки партії товару покупцем.

У п. 6.3. договору сторони дійшли згоди, що в разі порушення строків оплати по договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, за кожень день прострочення.

Строк дії договору ( п. 10.1. договору) -з моменту підписання сторонами договору по 31.07.2017, а в частині платіжних зобов`язань -до повного їх виконання.

30.01.2017 року сторони уклали длдаткову угоду № 1 до договору, в якій у зв`язку із зміною організаційно-правової форми постачальника змінили найменування позивача та узгодили ціну одиниці товару, без збільшення суми договору.

25.05.2017 додатковою угодою № 2 до договору поставки сторони внесли зміни в частині реквізитів постачальника ( позивача).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу на зальну суму 36 299 935, 49 грн.

Факт поставки товару підтверджується накладними.

Як вказує позивач, за поставлений останнім товар відповідач за в порушення строків, передбачених договором загалом здійснив п`ять оплат, а саме:

- 17.10.2016 в розмірі 3 520 682, 72 грн.;

- 16.11.2016 у розмірі 4 427 487,66 грн.;

- 22.11.2016 у розмірі 4 000 000,00 грн.;

- 06.12.2016 у розмірі 6 000 000,00 грн.;

- 25.05.2017 у розмірі 17 351 765,11 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивачем було направлено відповідачу претензії № 810-1/29-09 від 29.09.2016, № 815-1/30 -09 від 30.09.2016 та № 952-1/22 -11 від 22.11.2016 про сплату основної заборгованості, пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат.

Однак відповідач відповіді на зазначені претензії не надав. Доказів сплати не надав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі-ЦК України) передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що умови договору поставки № 27/14-09 від 14.09.2015 свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором купівлі-продажу.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно і товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму ( ст. 655 ЦК України).

Положеннями ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами.

У силу ч. ч. 1,2 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач взяті на себе зобов`язання щодо поставки ільменітового концентрату на користь відповідача виконав належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи накладними на відпуск товарно-матеріальних цінностей та залізничними накладними за період 2016-2017 роки, в яких зазначено дати поставок товару, його кількість та вартість.

Зауважень щодо поставки товару від відповідача не надходило.

Відповідач, в свою чергу, у визначений договором строк оплату за переданий товар здійснював з порушенням строків, зазначених в договорі, що підтверджується наданими позивачем до матеріалів справи банківськими виписками та бухгалтерським аналізом взаєморозрахунків.

Як вже зазначалось вище, позивачем було направлено відповідачу претензії № 810-1/29-09 від 29.09.2016, № 815-1/30 -09 від 30.09.2016 та № 952-1/22 -11 від 22.11.2016 про сплату основної заборгованості, пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобов`язання, що в свою чергу, є порушенням договірних зобов`язань і, як наслідок, наявні підстави для застосування встановленої законом та договором відповідальності.

Положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань, повинен сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За результатом перевірки наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що він є невірним, оскільки за розрахунками суду у заявлений період розмір інфляційних втрат становить 1 685 192,80 грн.

Відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню, а саме - в розмірі 1 685 192,80 грн.

Також суд апеляційної інстанції, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних, вважає такий розрахунок арифметично правильним, з огляду на що, стягненню з відповідача підлягають 3 % річних у розмірі 326 381,65 грн.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних у розмірі 326 381,65 грн.

Крім того, як вбачається з позовної заяви публічного акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" окрім вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат було заявлено також вимогу про стягнення пені.

З даного приводу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком ( ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Згідно з ст. 549 ЦК України (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пункт 1 ст. 230 ГК України передбачає, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що в процесі розгляду справи, відповідачем було заявлено про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Так, пеня нарахована позивачем за період з 17.10.2016 по 25.05.2017 року.

Водночас, позивач звернувся з даним позовом 26.09.2018, що підтверджується експрес накладною ( т. 1, а.с. 160).

Відповідно до положень ч.ч. 3, 4 ст. 267 ГПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що момент подання позову в строк, в межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист своїх порушених прав шляхом стягнення передбачених п. 6.3. договору пені вже закінчився. Проте позивач звернувся до суду 26.09.2018, тобто поза межами позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, відтак суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення пені, передбачених п. 6.3. договору.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити про те, що наданий позивачем розрахунок пені також не відповідає положенням ч. 6 ст. 232 ГК України, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених позивачем вимог, що в свою чергу свідчить про неповне з`ясування місцевим господарським судом обставин, які мають значення для справи, зокрема, щодо встановлення суми заборгованості, внаслідок чого судом було невірно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення було неповно з`ясовані обставини справи, а тому рішення суду першої інстанції від 11.02.2019 у справі № 920/796/18 підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, частково підтвердилися під час розгляду даної справи, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Інші доводи скаржника з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Судовий збір за подачу як позову, так апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладається судом на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України та ст.ст. 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 11.02.2019 у справі № 920/796/18 скасувати, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

« 1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» (40003, м. Суми, вул. Харківська, П/В 12, ідентифікаційний код

05766356) на користь публічного акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» (03035, м. Київ, вул. Сурікова, буд. 3, ідентифікаційний код 36716128) 326 381 (триста двадцять шість тисяч триста вісімдесят одну) грн. 65 коп. - 3% річних, 1 685 192 (один мільйон шістсот вісімдесят п`ять тисяч сто дев`яносто дві) грн. 78 коп.- інфляційних втрат та 30 169 (тридцять тисяч сто шістдесят дев`ять) грн. 98 коп. сплаченого позивачем судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ.».

3. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» (40003, м. Суми, вул. Харківська, П/В 12, ідентифікаційний код

05766356) на користь публічного акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» (03035, м. Київ, вул. Сурікова, буд. 3, ідентифікаційний код 36716128) 45 254 (сорок п`ять тисяч двісті п`ятдесят чотири) грн. 96 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видати наказ.

5. Справу № 920/796/18 повернути до Господарського суду Сумської області.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

7. Доручити Господарському суду Сумської області у порядку ст. 327 Господарського процесуального кодексу України видати відповідні накази.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано суддями -10.06.2019.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Л.В. Чорна

Ю.Б.Михальська