номер провадження справи 24/56/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2019 Справа № 908/640/19

Господарський суд Запорізької області у складі судді Азізбекян Т.А., при секретарі Вака В.С.

За участю представників:

від позивача: Саєнко І.М., адвокат, довіреність від 09.01.2019

від відповідача: Федорчук Л.С. довіреність № 21/345-юр від 13.12.2018

Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 908/640/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "РИМ 2000" (49600, м. Дніпро, вул. Панікахи, буд. 2, корпус 12, ідентифікаційний код 23646710)

до відповідача: Казенного підприємства "Науково-виробничий комплекс "Іскра" (69071, м. Запоріжжя, вул. Магістральна, буд. 84, ідентифікаційний код 14313866)

про стягнення 125051,25 грн.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РИМ 2000" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Казенного підприємства "Науково-виробничий комплекс "Іскра" про стягнення основного боргу, пені, трьох процентів річних, інфляційних втрат, всього на загальну суму 125051,25 грн. за договором поставки № 17/511-юр від 29.10.2018.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2019 наведену вище позовну заяву передано для розгляду судді Азізбекян Т.А.

Ухвалою суду від 19.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/640/19 за правилами загального провадження, присвоєно справі номер провадження 24/56/19. Підготовче судове засідання призначено на 15.04.2019.

01.04.2019 на адресу суду від ТОВ "РИМ 2000" надійшла заява (вих. №117 від 27.03.2019), в якій позивач вказує, що під час виготовлення тексту позовної заяви допущено технічну помилку щодо суми основного боргу, а саме: замість суми 125 051,25 грн. вважати суму 112 770,36 грн.

Заява позивача прийнята судом та задоволена.

04.04.2019 на адресу суду від Казенного підприємства "Науково-виробничий комплекс "Іскра" надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній визнав позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 125 051,25 грн., 787,84 грн. 3% річних та 9 454,17 грн. пені. Нарахування інфляції у розмірі 2 038,88 грн. вважає безпідставним посилаючись на те, що відповідно до п. 3.2.2. Договору, сторони встановили ціну товару з визначенням еквіваленту у доларах США, тому долар США у борговому зобов`язані індексації, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, не підлягає. Також відповідачем подана клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката до 2 977, 38 грн. Крім того, в порядку ст. 130 ГПК України, просить суд повернути з державного бюджету 50 % судового збору.

15.04.2019 на адресу суду від ТОВ "РИМ 2000" надійшла відповідь на відзив (вих. № 135 від 14.04.2019), в якому позивач зокрема спростовує доводи відповідача щодо безпідставності нарахування індексу інфляції.

Також 15.04.2019 позивачем надано суду заперечення (вих. № 136 від 14.04.2019) проти клопотання відповідача щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Ухвалою суду від 15.04.2019 відкладено підготовче судове засідання на 13.05.2019.

Ухвалою від 13.05.2019 закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 29.05.2019.

Відповідно до ст. 222 ГПК України здійснювалося повне фіксування судового засідання 29.05.2019 за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Позивач в обґрунтування вимог посилається на договір поставки № 17/511-юр, укладений між сторонами 29.10.2018, на виконання умов якого відповідачу поставлено товар на підставі видаткової накладної на суму 112 770,36 грн. згідно специфікації № 1. Відповідач оплату поставленого товару не здійснив. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, відповідачу нараховано пені в сумі 9 454,17 грн. та 3% річних 787,84 грн. та 2 038,88 грн. інфляції. Просить суд, на підставі ст. ст. 11, 202, 203, 207, 222, 509, 526, 610, 625, 655, 692 ЦК України; ст. ст. 3, 173-175, 193 ГК України, позов задовольнити.

Позивач зазначив, що 16.05.2019 відповідачем перераховано суму основного боргу у повному обсязі у розмірі 112 770,36 грн.

Відповідач повідомив, що сума основного боргу сплачено у повному обсязі у розмірі 112 770,36 грн. Нарахування інфляції у розмірі 2 038,88 грн. вважає безпідставним. Також, в порядку ст. 130 ГПК України, просить суд повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору та зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката до 2 977, 38 грн.

В засіданні 29.05.2019 судом, в порядку ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Суд повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи учасників процесу, суд

ВСТАНОВИВ:

29.10.2018 між Казенним підприємством "Науково-виробничий комплекс "Іскра" (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РИМ 2000" (Постачальник) укладено договір поставки № 17/511-юр, за умовами якого (п. 1.1.) Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця Товар згідно Специфікацій (Додатків до цього Договору), а Покупець зобов`язується прийняти вказаний Товар та сплатити його вартість на умовах, передбачених Договором.

Відповідно до п. 2.1. договору, найменування Товару, його кількість, термін поставки, ціна та загальна вартість Товару вказується в Специфікаціях (Додатках до даного Договору).

Розділом 3 договору сторони обумовили, що оплата Покупцем Товару здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника, зазначений у даному Договорі (п. 3.1.). Покупець розраховується за Товар, що постачається, на підставі Специфікацій та рахунків-фактур Постачальника шляхом оплати по факту поставки Товару. Строки оплати погоджуються сторонами письмово, та вказуються в специфікації (п. 3.2.). При складанні видаткової накладної вказується ціна на Товар у гривні згідно ціни на товар вказаної у Специфікаціях (пп. 3.2.1.). Датою оплати Товару вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок Постачальника (п. 3.3.). За узгодженням Сторін можливі інші форми оплати, що не суперечать чинному законодавству (п. 3.4.).

Згідно п. 4.1. Постачальник зобов`язується поставити Товар на умовах DDР м. Запоріжжя відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року.

Строки поставки Товару визначаються у Специфікаціях. Постачальник має право здійснити поставку Товару в інші строки винятково на підставі попередньої згоди Покупця в письмовій формі (п. 4.2.).

Відповідно до п. 5.1. договору, поставка Товару здійснюється за цінами, які визначені у Специфікаціях (Додатках до даного Договору), що є невід`ємною частиною Договору і включають всі податки, збори й інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, пакування, маркування й інші видатки Постачальника, пов`язані з поставкою Товару.

З метою визначення вартості Товару та суми для розрахунку Сторони погодили використовувати безготівковий курс долару США за даними НБУ на дату завершення прийому комерційних пропозицій на тендерному майданчику, а саме 28.276259 гривень за один долар США на 03.10.2018 (п. 5.2.).

Згідно п. 5.3. договору, загальна сума договору сформована із врахуванням п. 5.2. і орієнтовно складає 112770,36 грн., в тому числі ПДВ - 18795,06 грн., що згідно п.5.2 еквівалентно 3988,16 доларів США у т.ч. ПДВ 664,69 доларів США.

Ціна Товару, що вказана у відповідному Додатку (Специфікації) є остаточною, якщо не скористалась правом на зміну ціни у відповідності з пунктом 3.2.2. Договору. Ціна Товару, що вказана у відповідному Додатку (Специфікації) є попередньою, якщо будь-яка зі сторін скористалась правом на зміну ціни у відповідності з пунктом 3.2.2. Договору. Зміна цині після оплати Товару не допускається (п. 5.4.).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору, відповідно до Специфікації № 1 (додаток № 1 до договору № 17/511-юр від 29.10.2018) відповідачу була здійснена поставка Товару на загальну суму 112 770,36 грн., за видатковою накладною № 5658 від 05.11.2018 на суму 112 770,36 грн. Товар одержано уповноваженою особою відповідача за довіреністю від 31.10.2018 № 2490.

Товар був прийнятий без жодних зауважень щодо його якості, кількості чи інших недоліків товару чи документації до нього.

Отже, позивачем умови договору виконані належним чином, жодних претензій відповідачем не заявлялось.

У пункті 1 Специфікації № 1 визначено умови оплати - протягом 30 календарних днів з дати отримання продукції Покупцем.

Проте, оплата товару у строк, визначений договором, відповідачем здійснена не була.

Предметом даного судового розгляду є спір про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 112 770,36 грн., 787,84 грн. 3% річних, 9 454,17 грн. пені та 2 038,88 грн. інфляції.

Згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить ГК України, частинами 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що суб`єкти господарювання та ін. учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1). ... Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом (ч. 7).

За приписами ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу п. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Строки здійснення розрахунків узгоджено сторонами, про що зазначалось вище.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов`язання.

Як слідує із статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав зобов`язання щодо поставки товару, у зв`язку з чим у відповідача виник обов`язок оплатити отриманий товар у термін, визначений у договорі.

Однак відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманого товару, всупереч умов договору та вимог закону, у визначений строк не виконав, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість, яка на момент звернення з позовом до суду склала 112 770,36 грн.

Судом встановлено, що 16.05.2019, тобто після відкриття провадження у даній справі, відповідач здійснив оплату за отриманий товар у повному обсязі, що також підтверджено позивачем.

Таким чином, станом на день прийняття рішення по даному спору відповідачем у повному обсязі погашена сума основного боргу за договором поставки № 17/511-юр від 29.10.2018.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 599 цього Кодексу зобов`язання припиняються виконанням, проведеними належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи здійснену відповідачем після відкриття провадження у справі оплату, провадження у справі у частині стягнення основного боргу у розмірі 112 770,36 грн. підлягає закриттю за відсутністю предмету спору.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо оплати товару, позивачем нарахована пеня у розмірі 9 454,17 грн. за період з 06.12.2018 28.02.2019 на суму заборгованості 112 770,36 за порушення строків оплати.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

За приписами ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, що передбачено ч. 6 ст. 232 ГК України.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.2. договору, у випадку порушення строку оплати Товару більше ніж на 5 робочих днів, Покупець сплачує Постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Судом встановлено, що відповідачу правомірно нараховано пеня в сумі 9 454,17 грн., оскільки це не суперечить п. 7.2. Договору та діючому законодавству. Вимоги в цій частині є доведеними та задовольняються судом.

Статтю 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних в сумі 787,84 грн. за період з 06.12.2018 по 31.01.2019 та 2 038,88 грн. інфляції.

Розрахунок 3 % річних та інфляції виконаний з дотриманням норм законодавства, а тому вимога в цій частині судом задовольняються.

Твердження відповідача, що нарахування позивачем інфляційних витрат в сумі 2 038,88 грн. є безпідставними та незаконними суд до уваги не приймає, оскільки згідно договору поставки та Специфікації № 1 позивач передав у власність відповідача товар на загальну суму 112 770, 36грн.

Отже, у Договорі № 17/511-юр від 29.10.2018 зобов`язання виражене у грошовій одиниці України гривні, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях, а не в доларах США, що дає можливість урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов`язаних зі знеціненням боргу.

Положення ст. 625 ЦК України про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, суми боргу з урахуванням інфляційних втрат може бути застосоване тільки в разі, якщо валютою виконання зобов`язання є гривня.

Наведе підтверджує законність та обґрунтованість нарахування інфляційних втрат в сумі 2 038, 88 грн.

Позивач також заявив до стягнення з відповідача суму витрат на оплату послуг адвоката (професійну правничу допомогу) у розмірі 66 629,65 грн.

В обґрунтування клопотання щодо стягнення витрат на послуги адвоката у даній справі у розмірі 2 689,40 грн. позивач посилається на договір про надання професійної правової допомоги в господарському процесі № 1/19, укладений між позивачем та Адвокатським бюро "Саєнко і партнери", яким зокрема визначено порядок обчислення розміру вартості правової допомоги та додано детальний опис виконаних робіт, витраченого часу адвокатом Саєнко І. М., що здійснює адвокатську діяльність в організаційно правовій формі адвокатського бюро "Саєнко і партнери".

Положеннями ст. 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до частин 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу заявлений Адвокатським бюро "Саєнко і партнери" є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (послуг), часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, оскільки справа щодо невиконання зобов`язань або неналежного виконання зобов`язань, відноситься до категорії справ невеликої складності. Норми Цивільного Кодексу України, що регулюють договірні відносини, невиконання або неналежне виконання зобов`язань не є новелою в сфері законодавства України.

За приписами статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 73, 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги критерії розумності та об`єктивності з урахуванням характеру та складності спору між сторонами, обсяг наданих послух, визнання позову відповідачем в частині стягнення суми основного боргу, пені та 3% річних, суд вважає за доцільне покласти на відповідача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 10 000,00 грн.

Що стосується судового збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За приписами ч. 1 ст. 130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Суд наголошує, що правові засади повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Статтею 7 Закону України "Про судовий збір" врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового з підстав, які визначено цією статтею і перелік яких є вичерпним.

Згідно ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", в разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідач не визнав позов в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 2 038, 88 грн., тому підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відсутні.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір в сумі 1 921 грн. покладається на відповідача оскільки спір виник з його вини.

Керуючись ст. ст. 129, п. 2 ст. 231, 232, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Казенного підприємства "Науково-виробничий комплекс "Іскра" (69071, м. Запоріжжя, вул. Магістральна, буд. 84, ідентифікаційний код 14313866) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РИМ 2000" (49600, м. Дніпро, вул. Панікахи, буд. 2, корпус 12, ідентифікаційний код 23646710) 787 (сімсот вісімдесят сім) грн. 84 коп. 3% річних, 2 038 (дві тисячі тридцять вісім) грн. 88 коп., інфляції, 9 454 (дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят чотири) грн. 17 коп. пені та 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. судового збору та 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. витрат на оплату правничої допомоги.

Видати наказ.

У частині стягнення основного боргу в розмірі 112 770,36 грн. - провадження у справі закрити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13.06.2019.

Суддя Т.А. Азізбекян