ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2019 р. Справа№ 920/90/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

при секретарі: Петрик М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Кузченко Т.М.;

від відповідача: Березток Б.П.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради

на рішення Господарського суду Сумської області від 21.03.2019

у справі № 920/90/19 (Суддя Котельницька В. Л.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Кармазіної Наталії Василівни

до Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради

про стягнення 53 887,40 грн. збитків та упущеної вигоди

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Фізична особа-підприємець Кармазіна Наталія Василівна звернулась до Господарського суду Сумської області з позовом до Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради про стягнення 53 887,40 грн., у тому числі 45 487,40 грн. збитків, 8 400,00 грн. упущеної вигоди.

Позов обґрунтовано тим, що Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради рішення суду не виконало, належний позивачці сіті-лайт в належному стані на попереднє місце розташування не повернуло. Внаслідок незаконного демонтажу рекламної конструкції, позивачу заподіяно збитки в розмірі 45 487,40 грн. Крім того, у зв`язку з неправомірними діями управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, позивачу завдано збитки у вигляді доходу, який би позивач міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене (упущена вигода), а саме: отримати суму коштів, на підставі укладеного договору про надання рекламних послуг від 15.03.2017 за період з 01.04.2017 по 01.05.2018 на суму 8 400,00 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Сумської області від 21.03.2019 у справі № 920/90/19 позов задоволено частково.

Стягнуто з Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради на користь Фізичної особи-підприємця Кармазіної Наталії Василівни суму збитків у розмірі 45 487,40 грн.; витрати по сплаті судового збору у розмірі 1621,71 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що позивачем були понесені витрати у загальній сумі 45 487,40 грн. на виготовлення та встановлення рекламної конструкції, яка була розміщена по АДРЕСА_1 та незаконно демонтована відповідачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області у справі № 920/90/19 від 21.03.2019 і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, з невірним застосуванням норм матеріального права. Апелянт вказував, що позивач вже обрав спосіб судового захисту, оскільки рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 03.05.2018 у справі № 591/5794/17 було вирішено спір між тими ж сторонами з тих самих підстав і вже було захищено права позивача у обраний ним спосіб шляхом відновлення сіті-лайту. Також апелянт зазначав на відсутність в діях відповідача складу цивільного правопорушення, тоді як рішенням у справі № 591/5794/17 дії відповідача протиправними не визнавались.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 920/90/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2019 відкрито провадження за апеляційною скаргою Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 21.03.2019 у справі № 920/90/19 та призначено справу до розгляду на 05.06.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2019 розгляд справи призначено в режимі відеоконфереції.

Позиції учасників справи

28.05.2019 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Позивач, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, вказав, що відповідач незаконно демонтувавши належний позивачці сіті-лайт, позбавив останню можливості володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

ФОП Кармазіна Н .В. на підставі дозволу №171/11 розміщувала рекламний засіб сіті-лайт по АДРЕСА_1. Строк дії дозволу закінчувався 02.08.2016, рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 16.08.2016 за № 444 (зі змінами) дію дозволу продовжено.

Згідно договору тимчасового користування місцем, що знаходиться у комунальній власності для розміщення рекламних засобів №208 від 01.06.2011, укладеного з Департаментом містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, позивач щомісячно повинен сплачувати на рахунок робочого органу 35,28 грн. У квітні 2017 року ФОП Кармазіною Н.В. за користування місцем для розміщення рекламного засобу був здійснений платіж в розмірі 864,00 грн.

Виконавчим комітетом Сумської міської ради 16.12.2014 прийнято рішення №643 "Про демонтаж рекламних засобів, встановлених самовільно та з порушенням Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Суми". Пунктом 1 вказаного рішення доручено Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради провести демонтаж рекламних засобів, перелік яких визначено у додатку до цього рішення. Відповідно до пункту 21 додатку до рішення № 643 від 16.12.2014 підлягає демонтажу сіті-лайт по АДРЕСА_1 за порушення умов договору тимчасового користування в частині виконання фінансових зобов`язань.

27.01.2016 Сумською міською радою прийнято рішення №254-МР, яким передбачено ліквідацію Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради без правонаступництва. При цьому, відсутні докази про заміну сторони у договорі тимчасового користування місцем, що знаходиться у комунальній власності для розміщення рекламних засобів № 208 від 01.06.2011.

За наданою виконавчим комітетом Сумської міської ради інформацією в листі від 05.07.2017 №404/03.02.03-02, сіті-лайт по АДРЕСА_1 було демонтовано Управлінням архітектури та містобудування Сумської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 16.12.2014 №643 "Про демонтаж рекламних засобів, встановлених самовільно та з порушенням Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Суми" за порушення фінансових зобов`язань.

Управлінням архітектури та містобудування Сумської міської ради замовною кореспонденцією не направлялося повідомлення позивачу про порушення ним Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Суми, не готувався проект рішення виконавчого комітету Сумської міської ради щодо демонтажу рекламного засобу типу сіті-лайт по АДРЕСА_1, демонтаж 21.04.2017 було проведено відповідачем на підставі рішення виконавчого комітету від 16.12.2014 № 643 "Про демонтаж рекламних засобі, встановлених самовільно та з порушенням Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Суми".

Відповідачем не надано до суду належних доказів того, що у позивача перед управлінням архітектури та містобудування Сумської міської ради згідно договору виникла заборгованість за користування місцем для розміщення рекламного засобу.

Дані обставини встановлені рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03.05.2018 у справі № 591/5794/17 за адміністративним позовом ФОП Кармазіної Н.В. до Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, за участю 3-ї особи - Виконавчого комітету Сумської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.

Вказаним рішенням визнано дії Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради щодо організації демонтажу сіті-лайту по АДРЕСА_1 за порушення умов договору тимчасового користування в частині виконання фінансових зобов`язань, зазначеного в пункті 21 додатку до рішення №643 від 16.12.2014, протиправними та зобов`язано повернути його у належному стані та провести монтаж сіті-лайту по АДРЕСА_1 , що належить ФОП Кармазіна Наталія Василівна на попереднє місце його розташування.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.07.2018 рішення суду першої інстанції у справі №591/5794/17 в цій частині залишено без змін, відтак воно набрало законної сили.

07.08.2018 позивач звернулася до Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради із заявою про добровільне виконання судового рішення. В заяві позивач зазначила, що рішенням суду зобов`язано Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради повернути сіті-лайт у належному стані та провести монтаж сіті-лайту по АДРЕСА_1 , що належить ФОП Кармазіна Н.В. на попереднє місце його розташування. Під час демонтажу сіті-лайт було пошкоджено (вибито скло, розпилено його на декілька частин) і він зараз знаходиться у неналежному стані, а тому, виконання рішення суду в інший спосіб, ніж зазначено в рішенні суду, буде невиконанням рішення суду, що набрало законної сили.

У позовній заяві позивач вказує, що Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради рішення суду не виконало, належний їй сіті-лайт в належному стані на попереднє місце розташування не повернуло. Внаслідок незаконного демонтажу рекламної конструкції, позивачу заподіяно збитки в розмірі 45487,40 грн. (вартість сіті-лайту, що був незаконно демонтований Управлінням архітектури та містобудування Сумської міської ради).

Крім того, у зв`язку з неправомірними діями управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, позивачу завдано збитки у вигляді доходу, який би позивач міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене (упущена вигода), а саме: отримати суму коштів, на підставі укладеного договору про надання рекламних послуг від 15.03.2017 за період з 01.04.2017 по 01.05.2018 на суму 8400,00 грн. Відповідно до вказаного договору про надання рекламних послуг позивач зобов`язався надавати послуги з розміщення рекламної інформації на рекламному засобі типу сіті-лайт за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до пункту 2 договору про надання рекламних послуг період надання послуг з 01.04.2018 по 01.05.2018, вартість рекламної кампанії - 8400,00 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем були понесені витрати у загальній сумі 45487,40 грн. на виготовлення та встановлення рекламної конструкції, яка була розміщена по АДРЕСА_1 та незаконно демонтована відповідачем.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 56 Конституції України права особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди (деліктної відповідальності за шкоду) викладено у ст. 1166 ЦК України, відповідно до ч.1 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Правила щодо відшкодування шкоди, завданої органом державної влади встановлені ст. 1173 ЦК України, згідно якої завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Крім того, згідно статтею 1174 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

За таких обставин необхідною підставою для притягнення державного органу до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Так, у постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.07.2018 у справі №591/5794/17 зазначено про згоду колегії суддів з висновками суду першої інстанції, що відповідач всупереч чинному законодавству, з порушенням встановленої процедури демонтував рекламний засіб типу сіті-лайт по АДРЕСА_1, чим порушив права ФОП Кармазіної Н.В. та залишено рішення Зарічного районного суду м. Суми без змін в частині визнання дій Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради щодо організації демонтажу №643 від 16.12.2014 протиправними.

Тобто, судовим рішенням встановлено факт неправомірних дій відповідача, а саме - незаконного демонтажу рекламного засобу.

А тому, твердження апелянта, що рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 03.05.2018 у справі № 591/5794/17 не визнано протиправними дії відповідача не відповідають дійсності.

В той же час, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03.05.2018 у справі № 591/5794/17, яке залишено в цій частині без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.07.2018, було зобов`язано відповідача повернути в належному стані та провести монтаж сіті-лайту по АДРЕСА_1 на попереднє місце розташування.

Відповідно ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Таким чином, на час звернення позивача до суду з вимогою про відшкодування збитків у розмірі 45 487,40 грн., які є вартістю сіті-лайту, що був незаконно демонтований Управлінням архітектури та містобудування Сумської міської ради, вже існувало чинне судове рішення про зобов`язання відповідача повернути у належному стані та провести монтаж сіті-лайту на попереднє місце розташування.

Приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (inter alia), який полягає у тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі, таке рішення не може бути піддано сумніву (рішення у справі Brumaresku v Romania [GC], №28342/95, п. 61, ЄСПЛ 1999-VII).

У п. 91 рішення від 09.11.2004 "Науменко проти України" Європейський суд з прав людини Суд вказав, що: "що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § 1 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів.

Крім того, положеннями ст. 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а положення ст. 8 Конституції України про верховенство права не суперечать приписам ст. 61 Конституції України.

Відтак, повторний розгляд спору про стягнення з відповідача збитків у розмірі 45 487,40 грн., які є вартістю демонтованого сіті-лайту, за наявності чинного рішення суду про зобов`язання відповідача повернути у належному стані та провести монтаж сіті-лайту на попереднє місце розташування, може призвести до очевидного порушення принципу, закріпленого ст. 61 Конституції України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 ГК України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Відповідно до приписів ст. 15 Цивільного кодексу України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Така позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

В даному випадку, звертаючись з позовом, позивач не зазначає, за захистом яких своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів він звертається, оскільки матеріалами справи підтверджується, що він реалізував своє право на захист у обраний ним спосіб шляхом зобов`язання відповідача повернути у належному стані та провести монтаж сіті-лайту на попереднє місце розташування, про що вказано в рішенні, яке є чинним і підлягає обов`язковому виконанню.

Доказів звернення з заявою до органів виконавчого провадження про примусове виконання рішення суду позивачем надано не було.

Не виконання рішення відповідачем у добровільному порядку та за відсутності доказів звернення позивача до виконавчої служби з його примусовим виконанням у встановленому законодавством порядку, не може бути підставою для подачі до суду позову про відшкодування збитків у сумі 45 487,40 грн. вартості сіті-лайту, яке за чинним рішенням суду має бути повернуто та встановлено на попереднє місце розташування.

В той же час, у випадку неможливості виконання рішення адміністративного суду, позивач не позбавлений права звернутись до суду із заявою про зміну способу виконання рішення Зарічного районного суду міста Суми від 03.05.2018 у справі № 591/5794/17.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що оскільки позивачем вже було захищено його права у спосіб шляхом відновлення сіті-лайту, а тому місцевий суд задовольнивши позов в частині 45 487,40 грн. в порушення вимог ст.61 Конституції України фактично повторно притягнув відповідача до відповідальності за одне й те ж саме правопорушення, у звязку з чим позовні вимоги в частині стягнення збитків у сумі 45 487,40 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 8 400,00 грн. упущеної вигоди, колегія суддів зазначає наступне.

В обґрунтування вказаної позовної вимоги позивач зазначає, що у зв`язку з неправомірними діями Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, йому завдано збитки у вигляді доходу, який би позивач міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене (упущена вигода), а саме: отримати суму коштів, на підставі укладеного договору про надання рекламних послуг від 15.03.2017 за період з 01.04.2017 по 01.05.2018 на суму 8400,00 грн. Відповідно до вказаного договору про надання рекламних послуг позивач зобов`язався надавати послуги з розміщення рекламної інформації на рекламному засобі типу сіті-лайт за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до пункту 2 договору про надання рекламних послуг період надання послуг з 01.04.2018 по 01.05.2018, вартість рекламної кампанії - 8400,00 грн.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, поняття "збитки" передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, зокрема, упущеної вигоди у розумінні статті 22 Цивільного кодексу України необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; наявність збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою правопорушника та збитками; вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Однак, наявність лише договору на проведення рекламної компанії на спеціальній конструкції від 15.03.2017, без надання відповідних доказів вжиття кредитором (позивачем) заходів для одержання доходів за цим договором (упущеної вигоди), не є достатнім доказом, що підтверджують факт наявності упущеної вимоги.

Таким чином, встановивши, що позивач не довів тих обставин з якими він пов`язував свої вимоги в частині стягнення з відповідача упущеної вигоди, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що відсутні правові підстави для задоволення позову у цій частині.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів дійшла до висновку, що оскільки позивачем вже було захищено його права у спосіб шляхом відновлення сіті-лайту, а тому місцевий суд задовольнивши позов в частині 45 487,40 грн. в порушення вимог ст.61 Конституції України фактично повторно притягнув відповідача до відповідальності за одне й те ж саме правопорушення, у звязку з чим позовні вимоги в частині стягнення збитків у сумі 45 487,40 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Наявність лише договору на проведення рекламної компанії на спеціальній конструкції від 15.03.2017, без надання відповідних доказів вжиття кредитором (позивачем) заходів для одержання доходів за цим договором (упущеної вигоди), не є достатнім доказом, що підтверджують факт наявності упущеної вимоги.

Таким чином, встановивши, що позивач не довів тих обставин з якими він пов`язував свої вимоги в частині стягнення з відповідача упущеної вигоди, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що відсутні правові підстави для задоволення позову у цій частині.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, апеляційна скарга Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Сумської області від 21.03.2019 року у справі № 920/90/19 - частковому скасуванню.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги покладаються на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 278, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 21.03.2019 року у справі № 920/90/19 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 21.03.2019 року у справі № 920/90/19 скасувати в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідача 45 487,40 грн. збитків.

3. Прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволені вимог про стягнення з Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради 45 487,40 грн. збитків відмовити.

4. В решті рішення Господарського суду Сумської області від 21.03.2019 року у справі № 920/90/19 залишити без змін.

5. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кармазіної Наталії Василівни ( АДРЕСА_2 ; ІПН НОМЕР_1 ) на користь Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради (40000, м. Суми, вул. Воскресенська, 8а; ) 2 432,57 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

6. Видачу наказу доручити Господарському суду Сумської області.

7. Матеріали справи № 920/90/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 10.06.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко