ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

06.06.2019 Справа № 18/1407/12

за заявою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню по справі № 18/1407/12

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз", 37500, Полтавська область, м. Лубни, вул. Л. Толстого, 87

про стягнення грошових коштів у сумі 16 403 883, 67 грн

Суддя Киричук О.А.

Представники сторін:

від стягувача: не з`явився

від заявника (боржника): ОСОБА_1 І.В.

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" звернулось до господарського суду Полтавської області із заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню по справі № 18/1407/12.

В обгрунтування поданої заяви заявник посилається на добровільне погашення заборгованості за договором та рішенням суду від 21.10.2014 р. у справі № 18/1407/12, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких долучено до даної заяви.

При цьому заявник вказує, що перерахування ним коштів на рахунки стягувача після відкриття виконавчого провадження не може вважатись примусовим виконанням рішення суду, адже такий порядок примусового виконання не передбачений нормами Закону України Про виконавче провадження та у такому випадку відсутній факт стягнення коштів з боржника у примусовому порядку.

Ухвалою суду від 27.03.19 суд постановив прийняти заяву Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, розгляд заяви призначити у судове засідання на 16.04.19.

16.04.19 від стягувача надійшов відзив на заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню (вх. № 3911).

У поданому відзиві стягувач заперечує проти задоволення поданої заяви, посилаючись на те, що підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню відсутні, адже в разі виконання боржником рішення суду на підставі, виданого наказу відповідні правовідносини регулюються нормами Закону України Про виконавче провадження, який передбачає інший порядок припинення правовідносин стягувача і боржника, зокрема державним виконавцем має бути прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження, з підстав передбачених Законом України Про виконавче провадження.

Як зазначає стягувач виконання обов`язку боржника відбулося в межах виконавчого провадження на стадії примусового виконання органом ДВС рішення суду, що не відноситься до підстав для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, сформульованих у ч. 2 ст. 328 ГПК України.

Ухвалою суду від 16.04.19 суд постановив відкласти розгляд заяви для розгляду у судовому засіданні на 03.05.19.

Ухвалою суду від 03.05.19 суд постановив відкласти розгляд заяви для розгляду у судовому засіданні на 21.05.19.

Ухвалою суду від 21.05.19 суд постановив відкласти розгляд заяви для розгляду у судовому засіданні на 06.06.19.

06.06.19 заявник в судовому засіданні надав відповідь на відзив.

В судовому засіданні представник заявника підтримав заяву та просив її задовольнити.

Представники стягувача, належним чином повідомлені про час та місце розгляду заяви, в судове засідання не з`явились.

Відповідно до ч.3 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Враховуючи наведене, належне повідомлення всіх учасників судового процесу про розгляд заяви судом, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності представника стягувача, за наявними в матеріалах справи доказами.

В судовому засіданні 06.06.2019р. судом було оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника заявника (боржника), дослідивши всі наявні у справі докази та заперечення, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 21.10.2014 р. у справі № 18/1407/12 стягнуто з ПАТ Лубнигаз на користь ДК Газ України НАК Нафтогаз України заборгованість за договором від 20.12.2010р. № 06/10-1995.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2015 р. рішення місцевого господарського суду від 21.10.2014 р. було змінено в частині стягнення пені, стягнуто з ПАТ Лубнигаз 14 089 569,54 грн. основного боргу, 532 289,85 грн. пені, 656 812,52 грн. інфляційних, 592 921,91 грн. З % річних 64 380,00 грн. судового збору.

23 січня 2015 року Господарським судом Полтавської області на виконання рішення суду першої інстанції з врахування постанови суду апеляційної інстанції по справі 18/1407/12 було видано наказ про стягнення з ПАТ Лубнигаз боргу на загальну суму 15 935 973,82 грн.

08 квітня 2015 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 47179527 на виконання вказаного наказу.

08 вересня 2015 р. Господарським судом Полтавської області було винесено ухвалу про розстрочення виконання рішення суду у справі № 18/1407/12 від 21.10.2014 р. шляхом сплати рівних щомісячних платежів у розмірі 432 544,27 грн. з вересня 2015 р. по серпень 2018 р.

22 лютого 2018 року ухвалою Господарського суду Полтавської області було розстрочено виконання рішення суду у справі № 18/1407/12 на 12 місяців шляхом сплати рівних щомісячних платежів у розмірі 288 353,40 грн. з лютого 2018 р. по січень 2019 р.

Звертаючись із заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, боржник посилається на добровільне погашення заборгованості за договором та рішенням суду від 21.10.2014 р. у справі № 18/1407/12.

В підтвердження цього ПАТ Лубнигаз надав платіжні доручення, зокрема: № 606 від 02.03.2018 р., № 1056 від 13.04.2018 р., № 1272 від 27.04.2018 р., № 114 від 29.05.2018 р., № 225 від 04.06.2018 р., № 2475 від 31.08.2018 р., № 2641 від 19.09.2018 р., № 2648 від 20.09.2018 р., № 2688 від 21.09.2018 р., № 2693 від 24.09.2018 р., № 2700 від 25.09.2018 р., № 2714 від 26.09.2018 р., № 2751 від 27.09.2018 р., № 2887 від 28.09.2018 р., № 2919 від 01.10.2018 р., № 2921 від 02.10.2018 р., № 2946 від 03.10.2018 р., № 2949 від 04.10.2018 р., № 2954 від 05.10.2018 р., № 2980 від 08.10.2018 р., № 2999 від 09.10.2018 р., № 3023 від 10.10.2018 р., № 3025 від 11.10.2018 р., № 3049 від 12.10.2018 р., № 3074 від 16.10.2018 р., № 3084 від 17.10.2018 р., № 3107 від 18.10.2018 р., № 3116 від 19.10.2018 р., № 3117 від 22.10.2018 р., № 3154 від 23.10.2018 р., № 3156 від 24.10.2018 р., № 3158 від 25.10.2018 р., № 3269 від 26.10.2018 р., № 3283 від 29.10.2018 р., № 3320 від 30.10.2018 р., № 3343 від 31.10.2018 р., № 3327 від 31.10.2018 р., № 3342 від 31.10.2018 р., № 3344 від 01.11.2018 р., № 3345 від 02.11.2018 р., № 3365 від 05.11.2018 р., № 3378 від 06.11.2018 р., № 3401 від 07.11.2018 р., № 3404 від 08.11.2018 р., № 3410 від 09.11.2018 р., № 3412 від 12.11.2018р., № 3421 від 13.11.2018 р., № 3423 від 14.11.2018 р., № 264 від 15.11.2018 р., № 267 від 16.11.2018 р., № 3469 від 19.11.2018 р., № 279 від 20.11.2018 р., № 3488 від 21.11.2018 р., № 3499 від 22.11.2018 р., № 312 від 23.11.2018 р., № 3516 від 26.11.2018 р., № 315 від 27.11.2018 р., № 339 від 28.11.2018 р., № 381 від 30.11.2018 р., № 402 від 03.12.2018 р., № 404 від 04.12.2018 р., № 436 від 05.12.2018 р., № 442 від 06.12.2018 р., № 476 від 07.12.2018 р., № 3672 від 10.12.2018 р., № 3702 від 11.12.2018 р., № 3707 від 12.12.2018 р., № 3710 від 13.12.2018 р., № 3714 від 14.12.2018 р., № 3722 від 17.12.2018 р., № 3727 від 18.12.2018 р., № 3730 від 19.12.2018 р., № 545 від 20.12.2018 р., № 3745 від 21.12.2018 р., № 3751 від 22.12.2018 р., № 3760 від 26.12.2018 р., № 3864 від 28.12.2018 р., № 3886 від 02.01.2019 р., № 2 від 04.01.2019 р., № 22 від 09.01.2019 р., № 63 від 10.01.2019 р., № 64 від 11.01.2019 р., № 26 від 14.01.2019 р., № 88 від 15.01.2019 р., № 90 від 16.01.2019 р., № 37 від 17.01.2019 р., № 105 від 18.01.2019 р., № 41 від 21.01.2019 р., №141 від 22.01.2019 р., № 145 від 23.01.2019 р., № 50 від 24.01.2019 р., № 164 від 25.01.2019 р., № 180 від 28.01.2019 р., № 183 від 29.01.2019 р., № 118 від 30.01.2019 р., № 207 від 31.01.2019 р., № 158 від 01.02.2019 р., № 162 від 04.02.2019 р., № 165 від 05.02.2019 р., № 230 від 06.02.2019 р., № 231 від 06.02.2019 р.

При цьому заявник вказує, що перерахування ним коштів на рахунки стягувача після відкриття виконавчого провадження не може вважатись примусовим виконанням рішення суду, адже такий порядок примусового виконання не передбачений нормами Закону України Про виконавче провадження та у такому випадку відсутній факт стягнення коштів з боржника у примусовому порядку.

Суд погоджується з таким твердженням боржника, виходячи з наступного.

05.10.16 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.16 № 1404-VIII. Згідно п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.16 № 1404, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до пункту 7 Розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ, який набрав чинності 05.10.2016, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню як Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV, так і Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ - після 05.10.2016.

Системний аналіз вищезазначених норм права вказує, що виконавче провадження у даній справі було розпочато на підставі Закону №606, який був чинний на момент винесення ухвали про відкриття виконавчого провадження, втім 05.10.2016 року набрав законної сили Закон №1404, прикінцевими та перехідними положеннями якого було прямо встановлено, що після набрання чинності закону виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим законом, здійснюються відповідно до цього закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Із зазначеного випливає, що примусовим виконанням рішення суду є сукупністю дій, що визначені в Законі України «Про виконавче провадження», що проводяться органами примусового виконання рішень, що проводяться на підставах і у спосіб, що передбачені законодавством.

Діями, що спрямовані на примусове виконання рішень є заходи примусового виконання, перелік яких визначений ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» (звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно боржника, вилучення у боржника і передача стягувачеві предметів та ін.). Права державного виконавця під час здійснення примусового виконання рішень передбачені ч. З ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Органи державної виконавчої служби мають рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках для зарахування коштів виконавчого провадження, обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам (ч.І ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження»).

Грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця (ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»), Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки.

Таким чином, примусове виконання рішення суду полягає у застосуванні державною виконавчою службою та приватними виконавцями заходів примусового виконання рішень, що передбачені законом. При цьому, відповідно до закону в результаті здійснення таких заходів стягнуті з боржника кошти обов`язково мають бути зараховані на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця, звідки вони перераховуються стягувачеві в порядку, передбаченому ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Із зазначеного випливає, що перерахування коштів боржником самостійно на рахунки стягувача навіть після відкриття виконавчого провадження не може вважатись примусовим виконанням рішення суду, адже такий порядок примусового виконання не передбачений нормами Закону України «Про виконавче провадження» та у такому випадку відсутній факт стягнення коштів з боржника у примусовому порядку.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що факт добровільного виконання рішення суду у цій справі є документально підтвердженим, що свідчить про відсутність обов`язку боржника у повному обсязі.

При цьому, суд зазначає, що наведене вище спростовує заперечення стягувача, що викладені у відзиві на заяву.

Згідно ч. 2 ст. 328 ГПК, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю, якщо обов`язок боржника відсутній повністю у зв`язку з добровільним виконанням боржником.

Враховуючи вказану норму ГПК, а також встановлений судом факт добровільного виконання рішення в повному обсязі, виконавчий документ, виданий у цій справі підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню повністю.

За даних обставин, подана заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 234, 328 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню по справі № 18/1407/12 задовольнити.

2. Визнати наказ господарського суду Полтавської області від 23.01.15 року № 18/1407/12 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 10.06.2019 р.

Суддя Киричук О.А.