ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2019 Справа № 914/548/19

За позовом: Державного підприємства Міністерства оборони України Готель Власта, м. Львів

до відповідача: Благодійний фонд Айдар-Захід, м. Львів

про стягнення 30 116, 50 грн

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Чорної І.Б.

Представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Журбенко В. В. представник.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшов позов Державного підприємства Міністерства оборони України Готель Власта до Благодійного фонду Айдар-Захід про стягнення 30 116, 50 грн.

Ухвалою суду від 02.04.2019 було відкрито провадження у справі № 914/548/19 за правилами спрощеного позовного провадження та підготовче засідання призначено на 06.05.2019.

У зв`язку з неявкою представника позивача в судове засідання 06.05.2019 розгляд справи було відкладено на 15.05.2019.

Представник позивача у судове засідання 15.05.2019 з`явився, через канцелярію суду подав відповідь на відзив. Представник відповідача у судове засідання 15.05.2019 не з`явився. Ухвалою суду від 15.05.2019 розгляд справи відкладено на 05.06.2019.

На поштову адресу господарського суду 05.06.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В судовому засіданні 05.06.2019 було оголошено перерву до 10.06.2019.

Представник позивача у судове засідання 10.06.2019 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача у судове засідання 10.06.2019 з`явився, проти позову заперечив.

Відповідно до ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, в судовому засіданні 10.06.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Позиція позивача.

Державне підприємство Міністерства оборони України Готель Власта звернулося в Господарський суд Львівської області з позовом до Благодійного фонду Айдар-Захід про стягнення 30 116, 50 грн.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на укладений між сторонами договір від 01.02.2017, за умовами якого сторони домовились про співпрацю у справі прийому та обслуговування представників відповідача що перебувають у місті Львові.

У п. 3.4. вказаного договору сторонами погоджено вартість послуг за проживання у готелі, а саме:

- за номери 510 та 516 2 270, 00 грн на місяць;

- за номер 209 3 120, 00 грн на місяць.

Позивач заявляє, що відповідач не оплатив за проживання його представників у готельних номерах № 209 та № 510 за період з квітня по червень 2017 року, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 16 170 грн. У зв`язку із цим, позивач направляв відповідачу претензію від 05.12.2018 № 158 про оплату вказаної заборгованості та нарахованих позивачем за прострочення оплати сум пені, інфляції та 3 % річних, яку було повернуто Укрпоштою на адресу позивача у зв`язку із закінченням строку зберігання.

На підставі зазначеного, позивач звернувся з цим позовом до суду із вимогами про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 30 116, 50 грн, яка включає: 16 170 грн основного боргу, 1 050, 92 грн 3 % річних, 3 340, 72 грн інфляційних втрат та 9 554, 86 грн пені.

Позиція відповідача.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву щодо позову заперечив, зазначивши що у нього відсутня заборгованість перед позивачем за проживання його представників у готельних номерах позивача. Так, в спростування заборгованості за проживання у готельному номері 510 відповідач представив рахунки позивача з відміткою останнього про їх оплату, а саме: рахунок від 06.07.2017 № 003690 на оплату проживання за період з березня по червень 2017 року на суму 9 080, 00 грн, та рахунок від 07.09.2017 № 004705 на оплату проживання за липень 2017 року на суму 2 270, 00 грн.

Відповідач зазначив, що заявлена позивачем заборгованість за квітень, травень та червень 2017 року за готельний номер 209 є безпідставною, оскільки в зазначений період представники відповідача там не проживали. При цьому, позивачем не подано жодних доказів про час заселення до готелю та виселення з готелю представників відповідача, не представлено заявок відповідача на заселення його представників, також, позивачем не надано актів виконаних робіт (наданих послуг) за вказаний період.

Крім того, відповідач звертає увагу на умови п. 2.1.6. договору, яким встановлено обов`язок для відповідача проводити попередню оплату обслуговування. Однак, доказів здійснення відповідачем попередніх оплат позивач також не представив.

З огляду на вищезазначене, відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими та просить суд відмовити в їх задоволенні.

Обставини справи встановлені судом.

Між Державним підприємством Міністерства оборони України Готель Власта (позивач, за договором виконавець) та Благодійним фондом Айдар-Захід (відповідач, за договором замовник) було укладено договір від 01.02.2017 (далі договір), за умовами п. 1.1. якого, сторони співпрацюють у справі прийому та обслуговування представників замовника, що перебувають у місті Львові.

Згідно п. 2.1.8. договору, замовник замовляє проживання з 01.02.2017 року по час виїзду. Замовником обрані, а виконавцем надані готельні номери 510, 516 на п`ятому поверсі, 209 на другому поверсі (п. 2.1.7. договору).

За умовами п. 2.1.1. договору, замовник зобов`язується до моменту заселення подати список представників замовника з уточненими даними прийому та обслуговування.

Замовник зобов`язується проводити попередню оплату обслуговування (п. 2.1.6. договору).

Відповідно до п. 2.2.1. та п. 2.2.5. договору, виконавець зобов`язується: надавати за цією угодою у визначені терміни готельний фонд згідно заявки; надавати замовнику послуги у відповідності до вибраної категорії розміщення згідно п. 1.1. даного договору та у відповідності до правил проживання у готелі «Власта».

У п. 3.4. договору встановлено, що вартість послуг за проживання у готелі встановлюється відповідно до обраної замовником категорії розміщення, згідно положення про ціни:

- номери 510 та 516 2 270, 00 грн на місяць;

- номер 209 3 120, 00 грн на місяць.

Також, у п. 2.2.3. договору передбачено, що виконавець зобов`язується здійснювати оплату за обслуговування згідно виставленого рахунку.

Згідно п. 4.1. договору, він набирає сили з моменту його підписання та діє по 31.12.2017.

На підставі вказаного договору, позивач заявляє про наявність заборгованості у відповідача з оплати за проживання в номері 209 та номері 510 за квітень, травень та червень 2017 року на суму 16 170 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою досудового врегулювання спору, позивач направляв відповідачу претензію від 05.12.2018 № 158 про оплату вказаної заборгованості та нарахованих за прострочення її оплати сум пені, інфляції та 3 % річних, однак претензію було повернуто Укрпоштою на адресу позивача за закінченням строку зберігання.

Після цього позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 16 170 грн основного боргу та нарахованих на суму боргу 1 050, 92 грн 3 % річних, 3 340, 72 грн інфляційних втрат та 9 554, 86 грн - пені.

Позивачем долучено до матеріалів справи копії рахунків виписаних на ім`я відповідача за лютий 2017 року по номеру 209 та за січень березень 2017 року по номерах 510 та 516, які містять відмітки позивача про їх оплату.

Разом з тим, відповідач представив суду копії рахунків виписаних на його ім`я позивачем, з відміткою останнього про їх оплату, а саме: рахунок від 06.07.2017 № 003690 на оплату проживання у номері 510 за період з березня по червень 2017 року на суму 9 080, 00 грн, та рахунок від 07.09.2017 № 004705 на оплату проживання у номері 510 за липень 2017 року на суму 2 270, 00 грн.

Норми права та мотиви з яких виходив суд при ухваленні рішення.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Згідно зі ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Проаналізувавши укладений між сторонами у справі договір від 01.02.2017, виходячи із суті зобов`язання сторін за цим договором, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою відноситься до договорів про надання послуг (у даному випадку послуг готельного обслуговування).

У відповідності до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

У своїй діяльності готелі повинні керуватися чинним законодавством України, зокрема Правилами користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг, затвердженими наказом Державної туристичної адміністрації України від 16.03.2004 № 19 (далі Правила).

Відповідно до п. 3.1. Правил, готель має право укладати договір з замовником (споживачем) на бронювання номерів (місць), зокрема, шляхом підписання його двома сторонами. Договір про надання основних готельних послуг може бути укладеним замовником на користь споживача за дорученням останнього (п. 3.3. Правил).

Згідно п. 3.6. Правил, договір про надання основних готельних послуг споживачу вважається укладеним після оформлення документів на проживання (заповнення анкети, реєстрації) та засвідчується розрахунковою квитанцією або іншим розрахунковим документом, що підтверджує укладення договору і містить у собі:

- найменування готелю, його реквізити;

- прізвище, ім`я та по батькові споживача;

- інформацію про номер (місце в номері), що надається;

- ціну номера (місця в номері);

- інші необхідні дані на розсуд готелю.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом статей 76 та 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наведені вище приписи процесуального закону покликані забезпечити змагальність судового процесу, а також забезпечити додержання принципу правової визначеності, одним з проявів якого є неможливість задоволення позовних вимог за відсутності доказів.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і, власне, її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Положення частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто первинні документи повинні містити відомості, які підтверджують вчинення господарської операції, на виконання якої вони складаються, у зв`язку з чим вчинення певної господарської операції фіксуватиметься документально, що в сукупності свідчить про підтвердження між учасниками такої операції певних прав та обов`язків, зокрема, і щодо обов`язку сплатити певну суму коштів, яка складатиме еквівалент певної вартості наданих послуг.

Статтею 201 Податкового кодексу України встановлено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

За умовами ст. 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ст. 2 ГПК України, принципами господарського судочинства, є зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи. За умовами ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З огляду на вищевикладене, господарським судом були створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Однак, суд звертає увагу, що позивачем не долучено до матеріалів справи жодних доказів надання готельних послуг представникам відповідача у спірний період, в тому числі, не подано актів виконання робіт (надання послуг), доказів виставлення відповідачу рахунків на оплату наданих послуг, податкової звітності щодо виникнення у позивача податкового зобов`язання у зв`язку із наданими відповідачу послугами. Також, позивачем не представлено суду заявок відповідача на поселення його представників у визначених договором готельних номерах у спірний період, як передбачено умовами укладеного між сторонами договору.

Верховний Суд у постанові від 27.02.2019 у справі № 922/1163/18 зазначив, що при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Обов`язок (тягар) доказування обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Як встановлено судом, умовами укладеного між сторонами договору не передбачено обов`язку для відповідача щомісячно оплачувати вартість готельних послуг з надання готельних номерів визначених договором, однак пунктом 2.1.6. договору встановлено, що замовник зобов`язаний проводити попередню оплату обслуговування.

На підставі зазначеного, враховуючи представлені відповідачем оплачені рахунки позивача від 06.07.2017 № 003690 та від 07.09.2017 № 004705 за проживання у готельному номері 510 у період з березня по липень 2017 року, відсутність доказів проживання представників відповідача у готельному номері 209 та у готельному номері 516 у період квітень липень 2017 року, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. Таким чином, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача 16 170 грн основного боргу та нарахованих на заборгованість сум пені в розмірі 9 554, 86 грн, 3 % річних в розмірі 1 050, 92 грн та інфляційних втрат на суму 3 340, 72 грн.

З огляду на вказані результати розгляду справи, відповідно до ст. 129 ГПУ України, витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 18.06.2019.

Суддя Манюк П.Т.