ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" червня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1110/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Фатєєвій Г.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Коновалов Д.Ю. адвокат;

від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Фізичної особи - підприємця Гайдучик Андрія Віталійовича до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "КІРОС ЛТД" про стягнення 69403,04грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Гайдучик Андрій Віталійович звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "КІРОС ЛТД" 69403,04грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору №12-07/2018 на технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів від 12.07.2018р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.05.2019р. було відкрито провадження у справі №916/1110/19, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті на 28.05.2019р. о 11:20.

В судовому засіданні від 28.05.2019р. було оголошено перерву по 13.06.2019р. о 11:00, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.05.2019р. викликано сторін у судове засідання на 13.06.2019р. о 11:00.

В судовому засіданні від 13.06.2019р. було оголошено вступну та резолютивну частину рішення по справі №916/1110/19.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

12.07.2018р. між Фізичною особою - підприємцем Гайдучик Андрієм Віталійовичем (позивач, Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "КІРОС ЛТД" (відповідач, Замовник) було укладено договір на технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів №12-07/2018 (далі договір) відповідно до умов якого Змовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання щодо надання послуг по технічному обслуговуванню та комплексному ремонту транспортних засобів, які належать або орендовані Замовником (п.1.1. договору).

Відповідно до п.п.5.1., 5.3. договору вартість ремонтних робіт визначається згідно прейскуранта цін, оплата виконаних ремонтних робіт здійснюється на підставі виставленого рахунка після підписання Акту прийому-передачі. Замовник оплачує ремонтні роботи виконані Виконавцем за договором шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Виконавця, протягом 5 календарних днів з моменту підписання Акту прийому-передачі та отримання оригіналу відповідного рахунку.

Пунктом 6.2. договору сторони передбачили, що за невиконання обов`язків за договором винна сторона зобов`язана відшкодувати іншій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючий на момент прострочення зобов`язання, за кожний день прострочення.

Як вказує позивач, на виконання умов договору, ним було відремонтовано транспортний засіб Камаз 53215 НОМЕР_1 2004 року випуску на загальну суму 60685,40грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 22.11.2018р. Вказаний акт підписаний представником відповідача без зауважень та проставлена печатка. Разом із актом відповідачу був виставлений рахунок №109 від 22.11.2018р. на суму 60658,40грн., однак вказаний рахунок відповідачем не сплачений.

За неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо своєчасної оплати наданих послуг по ремонту транспортного засобу, повивач нарахував останньому 7059,64грн. пені за період з 30.11.2018р. по 27.03.2019р., 1096,70грн. інфляційних витрат за період з 30.11.2018р. по 27.03.2019р. та 588,30грн. 3% річних за період з 30.11.2018р. по 21.02.2019р.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача 60658,40грн. основного боргу, 7059,64грн. пені, 1096,70грн. інфляційних витрат та 588,30грн. 3% річних.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 175 Господарського процесуального кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що 12.07.2018р. між позивачем та відповідачем було укладено договір на технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів №12-07/2018 відповідно до умов якого відповідач доручає, а позивач бере на себе зобов`язання щодо надання послуг по технічному обслуговуванню та комплексному ремонту транспортних засобів, які належать або орендовані відповідачу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, на виконання умов договору, було відремонтовано транспортний засіб Камаз 53215 НОМЕР_1 2004 року випуску на загальну суму 60685,40грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 22.11.2018р.

Наданий до матеріалів справи акт виконаних робіт від 22.11.2018р. підписаний представником відповідача без зауважень та проставлена печатка.

Разом із актом відповідачу був виставлений рахунок №109 від 22.11.2018р. на суму 60658,40грн.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до ст. 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом, станом на день розгляду справи відповідач за надані послуги по ремонту транспортного засобу не розрахувався та під час розгляду справи не надав належних доказів спростовуючих позовні вимоги.

Суд, перевіривши розрахунок заборгованості позивача, вважає його правильним та зазначає, що стягненню з відповідача за договором на технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів №12-07/2018 від 12.07.2018р. підлягає заборгованість у сумі 60658,40грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 7059,64грн. пені за період з 30.11.2018р. по 27.03.2019р. слід зазначити наступне.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, виходячи з матеріалів справи, відповідач виконав свої зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 229 Господарського кодексу України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ст. 612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

За приписами ст. 230 Господарського кодексу України учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання штрафні (господарські) санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня). Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 6.2. договору сторони передбачили, що за невиконання обов`язків за договором винна сторона зобов`язана відшкодувати іншій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючий на момент прострочення зобов`язання, за кожний день прострочення.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у сумі 7059,64грн. за період з 30.11.2018р. по 27.03.2019р., вважає його правильним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягає пеня у сумі 7059,64грн. за період з 30.11.2018р. по 27.03.2019р.

Щодо стягнення з відповідача 588,30грн. 3% річних за період з 30.11.2018р. по 21.02.2019р. та інфляційних витрат за період з 30.11.2018р. по 27.03.2019р. слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 588,30грн. 3% річних за період з 30.11.2018р. по 21.02.2019р. та здійснивши власний розрахунок, зазначає, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних у сумі 418,79грн. за період з 30.11.2018р. по 21.02.2019р.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат у сумі 1096,70грн. інфляційних витрат за період з 30.11.2018р. по 27.03.2019р., вважає його правильним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають інфляційні витрати у сумі 1096,70грн. інфляційних витрат за період з 30.11.2018р. по 27.03.2019р.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Гайдучик Андрія Віталійовича до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "КІРОС ЛТД" підлягають частковому задоволенню у сумі 69233,53грн. у тому числі 60658,40грн. основного боргу, 7059,64грн. пені, 1096,70грн. інфляційних витрат та 418,79грн. 3% річних, в частині позовних вимог про стягнення 169,51грн. 3% річних судом відмовлено.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1921,00грн. покласти на відповідача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Фізичної особи - підприємця Гайдучик Андрія Віталійовича до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "КІРОС ЛТД" про стягнення 69403,04грн. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "КІРОС ЛТД" (65039, м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 16, ) на користь Фізичної особи - підприємця Гайдучик Андрія Віталійовича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) 60658,40грн. основного боргу, 7059,64грн. пені, 1096,70грн. інфляційні витрати, 418,79грн. 3% річних, 1921,00грн. судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

3. В частині позовних вимог про стягнення 169,51грн. 3% річних - відмовити.

Повне рішення буде складено 18 червня 2019р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова