ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2019 р. Справа №914/2180/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.,

секретар судового засідання Гула Б.Я.

розглянув апеляційну скаргу Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.03.2019 за №34-вих-1555

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 18.02.2019 (повний текст складено 22.02.2019, суддя Синчук М.М., м.Львів) про закриття провадження

у справі № 914/2180/18

за позовом Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача фізичної особи-підприємця Цюняка Олега Богдановича, м. Львів

про демонтаж тимчасової споруди, яка знаходиться на АДРЕСА_1,

представники:

- від позивача - Кузів О.М.,

- від відповідача - Телішевський І.Д.

23.11.2018 до Господарського суду Львівської області надійшов позов Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до фізичної особи-підприємця Цюняка Олега Богдановича про демонтаж тимчасової споруди, яка знаходиться на АДРЕСА_1 (а.с. 8-13).

Вказаний позов ґрунтується на тому, що тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності, яка використовується відповідачем, була вилучена з переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на підставі ухвали Львівської міської ради від 17.05.2018 за №3417 у зв`язку із непродовженням договору оренди між позивачем та відповідачем, а отже підлягає демонтажу.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.11.2018 вказаний позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №914/2180/18 за правилами загального позовного провадження, а підготовче засідання призначено на 17.12.2018. Ухвалою суду від 17.12.2018 розгляд справи відкладено на 21.01.2019. Ухвалою суду від 21.01.2019 закрито підготовче провадження у справі, а розгляд справи по суті призначено на 18.02.2019.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.02.2018 (а.с. 118-119) провадження у справі № 914/2180/18 було закрито на підставі п.1 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд зазначив, що даний спір не пов`язаний з господарською діяльністю та не стосується правовідносин між міською радою та фізичною особою - підприємцем щодо припинення договору оренди, сервітуту і, як наслідок, правомірності розміщення відповідачем тимчасової споруди на ділянці, яка належить територіальній громаді. Спірні правовідносини в цій справі обумовлені реалізацією позивачем передбачених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а отже і публічно-правову природу таких правовідносин. При цьому, такий висновок місцевого господарського суду ґрунтується також на постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №464/5495/13-ц.

Дану ухвалу оскаржив позивач з підстав її необґрунтованості та неможливості застосування до спірних правовідносин положень КАС України, у зв`язку з чим просить цю ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до Господарського суду Львівської області.

При цьому, позивач покликається на наступне:

1) Львівською міською радою, як повноважним власником земельної ділянки, делеговано районній адміністрації повноваження щодо демонтажу тимчасових споруд для ведення підприємницької діяльності, для встановлення яких закінчився термін дії договору оренди земельної ділянки, з метою звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок комунальної форми власності;

2) позовні вимоги у даній справі мотивовані тим, що договір оренди земельної ділянки у відповідача з Львівською міською радою відсутній (не продовжений у встановленому порядку). Таким чином, розміщення відповідачем тимчасової споруди за відсутності документів, які підтверджують право користування земельною ділянкою комунальної форми власності, є самовільним зайняттям земельної ділянки;

3) спір у даній справі підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки позивач звертається до суду за захистом порушеного речового права на земельну ділянку, а не за захистом прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин;

4) покликання суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №464/5495/13-ц є необґрунтованим, оскільки вказана постанова стосується спору про знесення об`єкта самочинного будівництва, натомість правовий статус тимчасової споруди є відмінним від правового статусу споруди капітального типу.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У своєму відзиві він зазначив, що владні повноваження позивача у спірних правовідносинах випливають із норм, закріплених в Положенні про Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради та Положенні про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові. Так, підставою позову у даній справі є розпорядження позивача №537 від 12.09.2018 про демонтаж спірної тимчасової споруди, а відповідно до ст. 144 Конституції України, рішення органів місцевого самоврядування є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Таким чином, на думку відповідача, у спірних правовідносинах позивач діє виключно як орган, що наділений владними повноваженнями, який має право приймати владні рішення про демонтаж і в разі невиконання таких рішень суб`єктами, звертатися до суду з позовом, що відповідає вимогам п.5 ч.4 ст.46 КАС України. Зважаючи на це, відповідач вважає, що спір у даній справі є публічно-правовим

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами доводи та докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали, з огляду на наступне:

Згідно із ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

Публічно-правовим спором у розумінні п. 2 ч.1 ст. 4 КАС України є спір, у якому: а) хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; б) або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; в) або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За правилами п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст. 4 КАС України).

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом із тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень. Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Приписами статті 318 ЦК України встановлено, що суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Згідно зі ст. 327 ЦК України, у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 5 ЗК України одним із принципів земельного законодавства є забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Відповідно до Положення про Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 01.11.2016 за №977, Сихівська районна адміністрація є виконавчим органом Львівської міської ради, утвореним відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Пунктами «а», «в» частини першої статті 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

До компетенції виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад; організація благоустрою населених пунктів, здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів (підпункт 1) п. а) ч.1 ст. 29 та підпункт 7 п. «а» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

З позову Сихівської районної адміністрації у даній справі випливає, що:

1) предметом цього позову є вимога про демонтаж відповідачем тимчасової споруди, яка належить відповідачу та розміщена на земельній ділянці комунальної власності територіальної громади м. Львова;

2) підставами позову є сукупність пов`язаних між собою фактичних обставин: а) завершення терміну дії договору оренди землі для обслуговування малої архітектурної форми, який був укладений між Львівською міською радою та відповідачем; б) вилучення Львівською міською радою з комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності тимчасової споруди, що належить відповідачу (ухвала Львівської міської ради від 17.05.2018 за №3417); в) зобов`язання відповідача здійснити демонтаж тимчасової споруди (розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 18.09.2018 за №537).

Таким чином, у справі, що розглядається, Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради діє як виконавчий орган Львівської міської ради, що забезпечує реалізацію Львівською міською радою свого права на розпорядження земельною ділянкою. При цьому, у спірних правовідносинах Львівська міська рада, відповідно до статті 5 ЗК України, має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, тобто є рівноправним суб`єктом земельних відносин. У цьому спорі учасники земельних відносин не підпорядковані один одному, а отже, суб`єкт владних повноважень - орган місцевого самоврядування - владних управлінських функцій не здійснює.

Предмет спору у цій справі стосується приватних інтересів ФОП Цюняка О.Б. та має цивільно-правову природу, оскільки, як було зазначено вище, однією із підстав позову у даній справі є факт завершення терміну дії договору оренди землі для обслуговування малої архітектурної форми, який був укладений між Львівською міською радою та відповідачем.

Зазначене виключає кваліфікацію правовідносин сторін у цій справі як таких, що засновані на управлінських чи контролюючих функціях однієї сторони стосовно іншої, а отже, цей позов не має визначених КАС України ознак адміністративного.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі дійшов помилкового висновку про те, що Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради звернулась до суду за захистом своїх повноважень у сфері будівництва щодо фактів самочинного будівництва (пп. 3 п. "б" ч. 1 ст. 31 цього Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні") та про підвідомчість даного спору в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

З огляду на те, що спірні правовідносини виникли між підприємцем та органом місцевого самоврядування та стосуються речових прав цих суб`єктів на земельну ділянку та на тимчасову споруду, що розташована на цій земельній ділянці, враховуючи положення ст. 4 та 20 ГПК України, колегія суддів вважає, що даний спір має вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №905/2765/17 (п. 6.32 - 6.33).

Колегія суддів зазначає, що постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий господарський суд здійснив помилкове покликання на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №464/5495/13-ц, оскільки вказана постанова стосується спору з іншим предметом та фактичними обставинами, що не можуть бути застосовані при вирішенні спору у даній справі.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У зв`язку з вищевикладеним, оскаржувана ухвала місцевого господарського суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням норм процесуального права, а матеріали справи - направленню до місцевого господарського суду для продовження розгляду.

За змістом частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки суд апеляційної інстанції не змінює судового рішення у цій справі та не ухвалює нового, розподіл судових витрат не проводиться. Судові витрати будуть розподілені місцевим господарським судом за результатами розгляду справи по суті.

Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 280, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради задоволити.

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 18.02.2019 про закриття провадження у справі №914/2180/18 - скасувати.

Справу направити до Господарського суду Львівської області для розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 12.06.2018.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік