РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.05.2019Справа № 910/1231/19

Господарський суд міста Києва у складі:

судді: за участю секретаря:Данилової М.В. Бордунової К.Е.
за участю представників сторін:

від позивача: Медончак М.М., , адвокат;

від позивача: Каленяк Е.А., , адвокат;

від відповідача: Гончар О.В., , адвокат;

від 3 особи: Василишин С.А., , адвокат;

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євросолар»
до за участю третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору проПублічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти» Компанії «Тендерсон Трейдінг ЛТД» стягнення грошових коштів

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

04 лютого 2019 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Євросолар» (позивач) надійшла позовна заява № 36 від 31.01.2019 року до Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти» (відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики № 7 від 15.11.2018 року в сумі 1 139 561, 64 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач отриману суму позики за договором позики № 7 від 15.11.2018 року позивачу не повернув, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2019 року справу № 910/1231/19 передано для розгляду судді Даниловій М.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи № 910/1231/19 здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.02.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2019 року (суддя Данилова М.В.) судом повідомлено сторін про те, що у зв`язку з направленням судді Данилової М.В. на підвищення кваліфікації до Національної школи суддів України, розгляд даної справи, призначений на 27.02.2019 року не відбудеться, призначено розгляд справи на 06.03.2019 року.

04 березня 2019 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив б/н від 01.03.2019 року на позовну заяву, в якому відповідач звернувся до суду з проханням відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

04 березня 2019 року через відділ діловодства суду від Компанії «Тендерсон Трейдінг ЛТД» надійшла позовна заява б/н від 01.03.2019 року як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, в якій просить суд залучити Компанію «Тендерсон Трейдінг ЛТД» у справу № 910/1231/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євросолар» до Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти», визнати недійсним договір позики № 7 від 15.11.2018 року. В обґрунтування поданої заяви представник Компанії «Тендерсон Трейдінг ЛТД» посилається на те, що договір було укладено неналежним представником ПАТ «ІТН» та без його узгодження із повноважною наглядовою радою Товариства.

05.03.2019 року через відділ діловодства суду від Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти» було подано заяву № 01-40/204 від 05.03.2019 року про відкладення підготовчого судового засідання та відзив № 01-40/201 від 05.03.2019 року на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні 06.03.2019 року оголошено перерву до 27.03.2019 року для надання часу сторонам ознайомитися з поданими документами по справі та вирішити питання щодо позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Компанії «Тендерсон Трейдінг ЛТД».

06 березня 2019 року від представника Компанії «Тендерсон Трейдінг ЛТД» через канцелярію суду було подано клопотання про витребування доказів по справі. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що в АТ «Альфа-Банк» наявні відомості про операції за рахунком відповідача, які б могли підтвердити зарахування від позивача оплати, згідно договору позики № 7 від 15.11.2018 року на загальну суму 1 000 000, 00 грн., проте як, дана інформація є банківською таємницею та надається лише власникам або органам, які мають право на отримання такої інформації відповідно до законодавства України, тоді як третя особа не є власником банківського рахунку та не може самостійно отримати зазначену виписку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2019 року у справі № 910/1231/19 позовну заяву б/н від 01.03.2019 року третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Компанії «Тендерсон Трейдінг ЛТД» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євросолар» та до Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти» залишено без руху, надано Компанії «Тендерсон Трейдінг ЛТД» строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

13 березня 2019 року через відділ діловодства суду від Компанії «Тендерсон Трейдінг ЛТД надійшла заява б/н від 12.03.2019 року «Про усунення недоліків позовної заяви».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 року у справі № 910/1231/19 позовну заяву б/н від 01.03.2019 року третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Компанії «Тендерсон Трейдінг ЛТД» прийнято до розгляду, об`єднано позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Компанії «Тендерсон Трейдінг ЛТД» у справі № 910/1231/19 в одне провадження з первісним позовом у справі №910/1231/19, підготовче засідання призначено на 27.03.2019 року.

13 березня 2019 року та 18 березня 2019 року через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Євросолар» були подані клопотання про процесуальний строк подачі відповіді на відзив та відповіді на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2019 року у справі № 910/1231/19 Клопотання б/н від 06.03.2019 року представника Компанії «Тендерсон Трейдінг ЛТД» про витребування доказів - задоволено. Витребувано у Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (, 01001, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6) належним чином засвідчену виписку з особового рахунку Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти» () № НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Альфа-Банк» за період з 15.11.2018 року по 15.12.2018 року на підтвердження зарахування від Товариства з обмеженою відповідальністю «Євросолар» (, рахунок № 749, відкритий в ПАТ «КредоБанк»), оплати згідно договору позики № 7 від 15.11.2018 року на загальну суму 1 000 000, 00 грн. Зобов`язано Акціонерне товариство «Альфа-Банк» надати суду витребувані документи. Зобов`язано уповноваженого представника (адвоката) третьої особи - Василишина Сергія Анатолійовича направити Компанії «Тендерсон Трейдінг ЛТД» (проспект Кеннеді, №89, 2-1 поверх, офіс 201, 1077, Нікосія, Кіпр) копії ухвал Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 року та від 18.03.2019 року, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Євросолар» № 36 від 31.01.2019 року, позовну заяву третьої особи б/н від 01.03.2019 року, в перекладі на англійську мову для вручення третій особі, в порядку передбаченому Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965р. Зобов`язано уповноваженого представника (адвоката) третьої особи - Василишина Сергія Анатолійовича надати суду докази направлення Компанії «Тендерсон Трейдінг ЛТД» та докази отримання Компанією «Тендерсон Трейдінг ЛТД» вищезазначених документів. У разі не повідомлення та не надання доказів на підтвердження, суд в порядку ст. 228 Господарського процесуального кодексу України, може зупинити провадження по справі до моменту належного повідомлення Компанії «Тендерсон Трейдінг ЛТД» через Міністерство юстиції та Публічного порядку (Кіпру).

Підготовче засідання у справі № 910/1231/19 відкладено на 24.04.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2019 року повідомлено сторін про призначення справи № 910/1231/19 до судового розгляду по суті на 22.05.2019 року.

У судовому засіданні 22.05.2019 року оголошено перерву на 23.05.2019 року.

Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, в задоволенні зустрічного позову третьої особи відмовити. від позивача: Медончак М.М.(адвокат)

Представник Позивача у судовому засіданні 23.05.2019 року позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, в задоволенні зустрічного позову третьої особи відмовити.

Представник Відповідача у судовому засіданні 23.05.2019 року проти задоволення позовних вимог заперечує та просить відмовити у їх задоволенні, зустрічний позов третьої особи задовольнити в повному обсязі. від відповідача:

Представник Третьої особи у судовому засіданні 23.05.2019 року Проти задоволення позовних вимог заперечує та просить відмовити у їх задоволенні, зустрічний позов третьої особи задовольнити в повному обсязі.

ВСТАНОВИВ:

15.11.2018 року, між ПАТ «Інститут транспорту нафти» та ТОВ «ЄВРОСОЛАР» укладено Договір позики №7.

Так, з огляду на преамбулу Договору № 7, він підписаний з боку ПАТ «ІТН» Генеральним директором ОСОБА_2, що діє на підставі Статуту та уповноважений Наглядовою Радою (рішення наглядової ради ПАТ «ІТН» від 19.09.2018 року, оформленого Протоколом №2/09/2018) та скріплений печаткою ПАТ «Інститут транспорту нафти».

Відповідно до п.п. 1.1, 2.2 Договору позики №7 від 15.11.2018 року ПАТ «Інститут транспорту нафти» на правах Позичальника отримав позику у ТОВ «ЄВРОСОЛАР» (Позикодавець) - у розмірі 1 000 000 грн.

Відповідно до п. 5.1 Договору, позика підлягала поверненню до 30.12.2018 року.

На виконання умов Договору, 15.11.2018 року, Позивачем було перераховано на рахунок Відповідача всю суму позики - 1 000 000 грн. десятьма рівними платежами, по 100 000 грн. кожен.

В судовому засіданні представник Відповідача та представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Компанії «Тендерсон Трейдінг ЛТД» проти надходження грошей на рахунок ПАТ «Інститут транспорту нафти» заперечували.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2019 року у справі № 910/1231/19 Витребувано у Акціонерного товариства «Альфа-Банк» належним чином засвідчену виписку з особового рахунку Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти» № НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Альфа-Банк» за період з 15.11.2018 року по 15.12.2018 року на підтвердження зарахування від Товариства з обмеженою відповідальністю «Євросолар» оплати згідно договору позики № 7 від 15.11.2018 року на загальну суму 1 000 000, 00 грн.

Відповідно до довідки АТ «Альфа-Банк» № 2071/БТ-26-б/б від 08.04.2019 року, оспорювана сума була перерахована на рахунок Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти» у розмірі 1 000 000 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що Позивач, ТОВ «Євросолар», своє зобов`язання за Договором №7 виконав у повністю, а заперечення представника ПАТ «ІТН» та представника Компанії «Тендерсон Трейдінг ЛТД», щодо ненадходження грошей були повністю спростовані.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд дійшов висновку, що зустрічний позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Компанії «Тендерсон Трейдінг ЛТД» задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Представник Компанії «Тендерсон Трейдінг ЛТД» у зустрічній позовній заяві, просив суд визнати Договір позики №7 від 15.11.2019 року недійсним та посилається на те, що Договір № 7, є недійсним, оскільки підписаний від ПАТ «ІТН» не уповноваженою особою.

Позовні вимоги Компанії «Тендерсон Трейдінг ЛТД» обґрунтовані тим, що Договір №7 підписаний від імені Відповідача неуповноваженою особою, та Договір №7 не створює жодних правових наслідків для відповідача у зв`язку з недійсністю вказаного договору. В обґрунтування ПАТ «ІТН» наводить підстави, що згідно протоколу №1 від 08.07.2016 року Генеральним директором ПАТ «ІТН» з 08.07.2016 року по дату складання відзиву є ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 , який підписував Договір позики №7. На підставі наведеного обґрунтування на думку Компанії «ТЕНДЕРСОН ТРЕЙДІНГ ЛТД» Договір позики №7 є недійсним і не встановлює жодних прав та обов`язків для ПАТ «ІТН». Зважаючи на те, що Договір позики укладений на суму, яка перевищує 200 000 грн., без узгодження з наглядовою радою Відповідача, про що Позивач знав і за всіма обставинами справи не міг не знати (а тому ці обставини мають для нього юридичну силу), а також на те, що Договір позики укладений ОСОБА_2 , який не мав повноважень діяти від імені Відповідача, такий договір підлягає визнанню недійсним.

Частина третя статті 92 ЦК України зобов`язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов`язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України).

Підпунктами З.З., 3.4. пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року №11 встановлено, що у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах.

Позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

У зв`язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо:

- такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України);

- про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Статтею 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" передбачено, що Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться, зокрема, відомості про керівника юридичної особи, а за бажанням юридичної особи - також про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо, дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

Згідно з частинами 1, 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №922/3717/16 від 22.02.2018р.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину. Ця презумпція передбачає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільна права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справі про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановленні статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК України тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Згідно ч. 2 ст. 640 ЦК, в разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Згідно ст. 1046 ЦК, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1054 ЦК, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

З огляду на вказані положення закону договір позики є реальним та вважається із моменту передання грошей. Сам по собі факт підписання сторонами - договору без передання грошових коштів не породжує обов`язку позичальника повернути грошові кошти.

Судом встановлено, що на момент укладення договору позики в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містилася інформація про особу яка має право представляти без довіреності інтереси ПАТ «ІТН» такою особою станом на 15.11.2018 року був ОСОБА_2 , відомостей про ОСОБА_1 як підписанта, на момент укладення договору в реєстрі зареєстровано не було. При цьому, в даному реєстрі була відсутня будь-яка інформація про обмеження повноважень представника в тому числі і щодо суми договору.

Враховуючи викладене, відповідно до ч. З ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Суд погоджується з позицією Позивача, що ТОВ «Євросолар» при укладені договору не знав та не міг знати про наявність корпоративних спорів між учасниками ПАТ «ІТН» та наявність іншого керівника (підписанта) в ПАТ «ІТН».

Крім того, суд звертає увагу, що у матеріалах справи міститься Відзив на позовну заяву №01-40/201 від 05.03.2019 року ПАТ «ІТН», підписаний Генеральним директором ОСОБА_2

Разом з тим, вищезазначені норми чинного законодавства вказують на те, що дійсно при укладенні договорів позики важливим елементом наявності домовленості є факт передачі грошових коштів, а не підписання тією чи іншою посадовою особою.

Матеріалами справи підтверджується що оспорювана сума була перерахована на рахунок Відповідача у розмірі 1 000 000 грн.

Суд звертає увагу, що ТОВ «ЄВРОСОЛАР» не був учасником ПАТ «ІТН», а тому не брав участі в судових спорах щодо корпоративних прав учасників ПАТ «ІТН» тому, при укладені договору не знав та не міг знати про наявність корпоративних спорів між учасниками ПАТ «ІТН» скасування повноважень наглядової ради та зміну керівника (підписанта) в ПАТ «ІТН». Зазначений корпоративний спір стосується лише ПАТ «ІТН» та Компанії «Тендерсон Трейдінг ЛТД» і не має відношення до ТОВ «Євросолар» та не може бути підставою для визнання угоди недійсною.

Крім того, посилання Компанії «ТЕНДЕРСОН ТРЕЙДІНГ ЛТД» на те, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень містяться рішення суду та інформація про відсутність повноважень у ОСОБА_2 не може братися до уваги так як в даному реєстрі міститься інформація без ідентифікації фізичних осіб.

На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Таким чином, частина третя статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником у якого відсутні повноваження на його вчинення. Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Таке обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність в органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 668/13907/13-ц.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку щодо відсутності недобросовісності та нерозумності в поведінці ТОВ «Євросолар» при укладанні оспорюваного договору.

За таких умов, відсутність повноважень ОСОБА_2 щодо представництва ПАТ «ІТН» та підписання Договору позики №7 від 15.11.2018 року для ТОВ «Євросолар» юридичної сили не мають.

З приводу узгодження оспорюваного правочину, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.8.7.3 статуту ПАТ «ІТН» передбачено, що угоди, контракти, договори, що укладаються Генеральним директором від імені Відповідача, і які за обсягом або в грошовому еквіваленті перевищують суму 200 000.00 (двісті тисяч) грн. повинні бути узгодженні з наглядовою радою.

Відповідач зазначає, що Наглядова рада ПАТ «ІТН» не приймала 19.09.2018 року рішення, оформленого Протоколом №02/09/2018 про отримання позики від ТОВ «Євросолар» чи інших товариств та не уповноважувала ОСОБА_2 на укладення віповідного договору позики, отже Договір № 7 підписаний від імені ПАТ «ІТН» неуповноваженою особою, а тому не може створювати прав та обов`язків для ПАТ «ІТН». При цьому Відповідач зазначає, що від імені Наглядової ради ПАТ «ІТН» рішення, оформлене протоколом №2/09/2018 від 19.09.2018 року було підписано наступними особами: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5., які станом на 19.09.2018 року не були членами Наглядової ради ПАТ «ІТН» у зв`язку із визнанням недійсним з моменту прийняття рішення загальних зборів ПАТ «ІТН» про обрання вказаних осіб членами Наглядової ради ПАТ «ІТН» (рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2016 року у справі № 910/9567/16, яке набрало законної сили 02.02.2017 року).

Суд звертає увагу, що протокол від 01.06.2018 року прямо не вказує на недійсність протоколу №2/09/2018 від 19.09.2018 року. Жодного доказу того, що протокол №2/09/2018 від 19.09.2018 року ПАТ «ІТН» надано не було, недійсність протоколу №2/09/2018 від 19.09.2018 року має бути підтверджено певними засобами доказування, які відповідно до законодавства не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Протокол від 01.06.2018 року не обмежує і не спростовує юридичну дію протоколу №2/09/2018 від 19.09.2018 року.

З огляду на вищенаведене, суд не приймає зауваження як ПАТ «ІТН» так і Компанії «Тендерсон Трейдінг ЛТД», що Наглядова рада ПАТ «ІТН» зазначена в Протоколі № 2/09/2018 від 29.09.2018 року у складі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не обиралася.

Відповідно до статті 241 ЦК правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

За змістом статті 241 Цивільного Кодексу України, схвалення правочину не залежить від прийняття юридичного рішення про таке схвалення. Підтвердженням схвалення правочину можуть бути дії з його виконання, вчинені особою, в інтересах якої його укладено; схвалення може також відбутися у формі мовчазної згоди чи у вигляді певних поведінкових актів (конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу).

Судом встановлено, що Позивачем було перераховано на рахунок Відповідача суму позики у розмірі 1 000 000 грн. Станом на розгляд справи зазначені грошові кошти Позивачу повернуті не були та перебувають на рахунку Відповідача. Вказані обставини свідчать про те, що сторона, яку представляють, за оспорюваним договором ( ПАТ «ІТН») вчинила дії, спрямовані на його виконання, то сама по собі відсутність у представника повноважень на укладення від імені товариства оспорюваного договору, навіть такого, який є значним, не створює підстави для визнання його недійсним, оскільки за фактичними обставинами справи договір не тільки прийнято до виконання, але і частково виконано.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги Компанії «Тендерсон Трейдінг ЛТД» про визнання договору недійсним, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Суд ще раз звертає увагу, що Позивач, ТОВ «Євросолар», своє зобов`язання за Договором №7 виконав у повністю, а заперечення представника ПАТ «ІТН» та представника Компанії «Тендерсон Трейдінг ЛТД», щодо ненадходження грошей були повністю спростовані.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного Кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 Цивільного Кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ст. 1049 Цивільного Кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 1050 Цивільного Кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного Кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що Публічним акціонерним товариством «Інститут транспорту нафти» не було повернуто позику у визначений договором термін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а саме: стягненню з Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти» на користь ТОВ «Євросолар» підлягають грошові кошти, з яких - 1 000 000 грн. позики; 8 000 грн. інфляційні втрати; 31 561 грн. пені; 100 000 грн. штраф, за порушення боржником зобов`язання.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1 921,00 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача за первісним позовом (Публічне акціонерне товариство «Інститут транспорту нафти»).

Керуючись ст.ст. 185, 202, 226, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Євросолар» задовольнити .

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти» (04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 60, )на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євросолар» (21022, м. Вінниця, вул. Сергія Зулінського, 21 А, ) грошові кошти, з яких - 1 000 000 грн. (один мільйон грн.) сума позики; 8 000 грн. (вісім тисяч грн.) інфляційні втрати; 31 561 грн. (тридцять одна тисяча п`ятсот шістдесят одна грн.) пеня; 100 000 грн. (сто тисяч грн.) штраф.

3. У задоволені зустрічного Компанії «Тендерсон Трейдінг ЛТД» - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11.06.2019 року

Суддя М.В. Данилова