РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.05.2019Справа №910/1389/19

За позовомКомунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа"
доАкціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
провизнання дій протиправними та визнання права

Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники сторін:

від позивачаСавченко М.С., довіреність №12/01 від 26.02.2019;
від відповідачаЛисенко В.О., довіреність №14-207 від 26.10.2018;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (найменування змінене на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"), в якому просить суд:

- визнати дії Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо ненадання номінацій природного газу у жовтні, листопаді 2016 року за договором постачання природного газу №4732/1617-РО-6 від 30.09.2016 - протиправними;

- визнати право Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" на споживання природного газу у жовтні 2016 року у обсязі 1,290 тис.куб.м та у листопаді 2016 року у обсязі 6,413 тис.куб.м за договором №4732/1617-РО-6 від 30.09.2016.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що відповідно до прийнятих на себе за договором постачання природного газу №4732/1617-РО-6 від 30.09.2016 зобов`язань, відповідач повинен був здійснити постачання природного газу у жовтні та листопаді місяці 2016 року у межах погоджених об`ємів природного газу, що свідчить про існування права позивача на отримання та споживання природного газу у обсягах, що визначені договором, однак, всупереч умов укладеного між сторонами правочину відповідач не надав позивачу підтверджені номінації на жовтень та листопад місяці 2016 року.

Позивач зазначає, що розпорядженням Кабінету Міністрів України №742-р від 05.10.2016 "Деякі питання опалювального сезону 2016/17 року" для забезпечення безперебійного постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню відповідача до початку опалювального сезону 2016/17 року зобов`язано видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними. При цьому єдиною умовою для надання номінацій згідно розпорядженням Кабінету Міністрів України №742-р від 05.10.2016 "Деякі питання опалювального сезону 2016/17 року" визначено наявність укладеного між сторонами договору постачання природного газу, видача номінацій теплопостачальній організації для виробництва теплової енергії у опалювальний період є обов`язком, а не правом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", внаслідок чого дії відповідача щодо не видачі підтвердженої номінації є неправомірними.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 відкрито провадження у справі №910/1389/19; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 11.03.2019; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

01.03.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про продовження встановленого судом процесуального строку для подання відзиву на позов.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2019 клопотання Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про продовження встановленого судом процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву задоволено та продовжено відповідачу строк для подання відзив на позов - до 19.03.2019; встановлено позивачу строк для подачі відповіді на відзив - 7 днів з дня отримання такого відзиву; встановлено відповідачу строк для подачі заперечень на відповідь на відзив - відзив - 5 днів з дня отримання такої відповіді.

19.03.2019 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній проти заявлених позовних вимог заперечив та зазначив про те, що однією з обов`язкових передумов поставки природного газу споживачу є не тільки наявність укладеного з постачальником договору постачання природного газу, а й дотримання сторонами його умов, зокрема, здійснення позивачем оплати за спожитий у минулі періоди природний газ. При цьому у випадку наявності заборгованості за попередні періоди, відповідач не мав правових підстав підтверджувати позивачу планові обсяги природного газу на жовтень-листопад 2016 року та, відповідно, не здійснював постачання природного газу споживачу у зазначений період.

Крім того, за твердженнями відповідача, положення укладеного між контрагентами правочину не містять безумовного обов`язку постачальника подавати оператору газотранспортної системи номінації щодо позивача, а лише визначають спосіб подачі номінації.

Також відповідач зауважив, що оператор ГРМ, за відсутності правових підстав, в жовтні та листопаді 2016 року здійснив розподіл позивачу природного газу, який не був власністю Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", внаслідок чого у вказаний період позивач несанкціоновано відбирав природний газ з газотранспортної системи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2019 відмовлено в задоволенні заяви відповідача про залучення Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.05.2019.

В судовому засіданні з розгляду справи по суті 14.05.2019 оголошено перерву до 29.05.2019.

Представник позивача в судове засідання 29.05.2019 з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 29.05.2019 в задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав наведених у відзиві.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач можливістю подання заперечень на відповідь на відзив відповідно до ст.167 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

В судовому засіданні 29.05.2019 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

30.09.2016 між Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа", як споживачем (позивач) та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (найменування змінене на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"), як постачальником (відповідач) укладено договір №4732/1617-РО-6 постачання природного газу (далі - договір).

Відповідно до умов договору сторони, керуючись Законом України "Про ринок природного газу", постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)", іншими нормативно-правовими актами дійшли згоди про наступне: постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016 - 2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п.1.1), природний газ, що передається за договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для релігійних організацій (п.1.2), постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 96,5 тис.куб.м, у тому числі за місяцями (тис.куб.м.): жовтень - 6,4 тис.куб.м, листопад - 11,9 тис.куб.м, грудень - 19,5 тис.куб.м, січень - 24,0 тис.куб.м, лютий - 18,0 тис.куб.м, березень - 16,7 тис.куб.м (п.2.1), обсяги природного газу, які планується поставити згідно з цим договором (далі - планований обсяг), повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у пункті 1.2 цього договору (п.2.2), розподіл (транспортування) природного газу за цим договором здійснює оператор газорозподільних мереж (газотранспортної системи), а саме: ПАТ "Укртрансгаз", з яким споживач уклав відповідний договір (договори) (п.2.6), право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання - передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ (п.3.1), споживач подає постачальнику до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання природного газу, належним чином оформлену заявку на плановані обсяги використання природного газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. У разі неподання або несвоєчасного подання заявки споживачем постачальник може користуватися планованими обсягами, зазначеними у п. 2.1 цього договору, на відповідний місяць. Обсяги постачання підтверджуються постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць постачання (розрахунковий період) в установленому законодавством порядку. Постачальник протягом трьох днів з моменту підтвердження оператором газотранспортної системи номінації повідомляє споживачу про розмір поданої номінації шляхом надсилання відповідного повідомлення на електронну адресу, зазначену споживачем у розділі 13 цього договору (п.3.2), приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (п.3.4), споживач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, постачальнику: завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи). Разом з копією акта споживач подає за підписом уповноваженої особи інформацію стосовно детальної розбивки кількості природного газу, зазначеної в акті, за категоріями (у тому числі згідно з цим договором), підписані та скріплені печаткою споживача два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість (п.3.5), постачальник не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник, акту приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акту приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акту (п.3.6), регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 (п.5.1), ціна за 1000 куб.м природного газу за цим договором становить 2471,00 грн, крім того податок на додану вартість - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 2965,20 грн (п.5.2), реалізація природного газу споживачеві за ціною, визначеною в п.5.2 цього договору, здійснюється за умови: наявності відповідної ліцензії на виробництво теплової енергії (у випадках, передбачених законодавством); виконання споживачем, на якого станом на 30.09.2015 поширювалася дія статті Закону України "Про теплопостачання", обов`язку щодо відкриття рахунка із спеціальним режимом використання (п.5.3), загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (п.5.4), оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1), споживач зобов`язаний, зокрема, самостійно припиняти (обмежувати) використання природного газу в разі порушення строків оплати за договором постачання природного газу; в разі відсутності або недостатності підтвердженого обсягу природного газу, виділеного споживачу (п.п.4 п.7.2), споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором (п.п.6 п.7.2), постачальник має право припинити або обмежити використання природного газу споживачеві у разі у разі несанкціонованого відбору природного газу або втручання в роботу комерційних вузлів обліку; відсутності або недостатності підтвердженого обсягу природного газу для забезпечення об`єктів газоспоживання споживача (п.п.1 п.7.3), постачальник зобов`язаний забезпечувати постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договору (п.п.2 п.7.4), договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.12.1).

Також між сторонами була підписана додаткова угода №1 від 23.01.2017 до договору, в якій, серед іншого, сторони погодили, що необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в п. 2.1 договору, споживач визначає самостійно, а також врегулювали порядок перегляду та коригування планових обсягів природного газу, що планується передати за договором.

19.09.2016 позивач звернувся до відповідача із листом за вих.№2446/05 про виділення лімітів витрат природного газу на жовтень місяць 2016 року для виробництва теплової енергії, в т.ч. для потреб релігійних організацій в об`ємі 6400 куб.м.

18.10.2016 позивач звернувся до відповідача із листом за вих.№2937/05 про виділення лімітів витрат природного газу з 30 по 31 жовтня місяця 2016 року для виробництва теплової енергії, в т.ч. для потреб релігійних організацій в об`ємі 4140 куб.м.

20.10.2016 позивач звернувся до відповідача із листом за вих.№2940/05 про виділення лімітів витрат природного газу на листопад місяць 2016 року для виробництва теплової енергії, в т.ч. для потреб релігійних організацій в об`ємі 11900 куб.м.

18.10.2016, 21.10.2016 та 09.11.2016 позивач звернувся до відповідача з листами за вих.№3777/06, вих.№3782/06 та вих.№3802/06 з повідомленням про вжиття заходів для погашення заборгованості, а зокрема, складання графіків погашення заборгованості за природний газ, яка склалася станом на 01.08.2016 терміном на 7 років та просив виділити номінації на жовтень-листопад 2016 року.

08.11.2016 на адресу відповідача надійшов лист позивача за вих.№3794/06 від 03.11.2016 з проханням про підписання актів приймання-передачі природного газу за жовтень місяць 2016 року.

Листом за вих.№26-7833/1.8-16 від 14.11.2016 про забезпечення природним газом відповідач повідомив позивача про умови постачання природного газу в осінньо-зимовий період 2016/2017.

30.11.2016 на адресу позивача надійшов лист від Департаменту житлово-комунального господарства Донецької обласної державної адміністрації за вих.№04/336 із долученим до нього листом відповідача за вих.№26-8415/1.2-16 від 24.11.2016 про забезпечення природним газом, в якому були викладені умови для постачання природного газу в осінньо-зимовий період 2016/2017.

30.11.2016 на адресу позивача надійшло повідомлення відповідача №26-8317/1.2-16 від 21.11.2016 про повернення актів приймання-передачі природного газу за жовтень місяць 2016 року без підписання.

Листом за вих.№4930/03 від 05.12.2016 позивач повідомив відповідача про те, що у жовтні місяці 2016 року на рахунок Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з рахунків Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" зі спеціальним режимом використання було перераховано 12320073,41 грн, однак акти приймання-передачі природного газу за жовтень місяць 2016 року не підписані, а тому позивач просив підписати вказані акти та направити їх на адресу останнього.

08.12.2016 на адресу відповідача надійшов лист позивача за вих.№3829/06 від 05.12.2016 з проханням про підписання актів приймання-передачі природного газу за листопад місяць 2016 року.

20.12.2016 на адресу позивача надійшло повідомлення відповідача №26-8941/1.2-16 від 14.12.2016 про повернення актів приймання-передачі природного газу за листопад місяць 2016 року без підписання з підстав, наведених у цьому листі.

23.12.2016 позивачем було надіслано на адресу відповідача лист за вих.№4951/06 щодо проведення оплати згідно погоджених графіків погашення заборгованості з червня по листопад місяць 2016 року в повному обсязі.

28.12.2016 на адресу позивача надійшло повідомлення відповідача №26-9052/1.2-16 від 16.12.2016 про повернення актів приймання-передачі природного газу за листопад місяць 2016 року без підписання.

Питання споживання природного газу без номінацій у жовтні 2016 року в обсязі 1,290 тис.куб.м та у листопаді 2016 року в обсязі 6,413 тис.куб.м так і залишилося неврегулюваним між сторонами.

Позивач стверджує, що відповідач, всупереч прийнятих на себе зобов`язань за договором постачання природного газу №4732/1617-РО-6 від 30.09.2016, не надав Комунальному комерційному підприємству Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" підтверджених номінацій на постачання природного газу у жовтні та листопаді місяці 2016 року у межах погоджених об`ємів природного газу, що свідчить про порушення відповідачем права позивача на отримання та споживання природного газу у обсягах, що визначені вказаним договором.

Позивач також вважає, що на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України №742-р від 05.10.2016 "Деякі питання опалювального сезону 2016/17 року" відповідач був зобов`язаний видати номінації ще на початку опалювального сезону, у зв`язку з чим дії відповідача щодо не видачі номінації є неправомірними.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами (ч.1 ст.12 Закону України "Про ринок природного газу" в редакції, чинній станом на дату укладення договору між сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи, 30.09.2016 між сторонами було укладено договір №4732/1617-РО-6 постачання природного газу за змістом якого, з урахуванням додаткової угоди №1 від 23.01.2017, відповідач зобов`язався поставити позивачу у період з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ, планові обсяги якого визначені сторонами у п.2.1 договору, а позивач, в свою чергу, зобов`язався оплатити природний газ на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується виключно для виробництва теплової енергії для релігійних організацій.

При цьому як визначено означеним правочином, позивач подає Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання газу, заявку на планові обсяги використання природного газу на наступний місяць, у разі неподання або несвоєчасного подання споживачем заявки, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" може користуватися плановими обсягами, зазначеними у п.2.1 цього договору, на відповідний місяць.

Обсяги постачання підтверджуються постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць постачання (розрахунковий період) в установленому законодавством порядку.

Постачальник протягом трьох днів з моменту підтвердження оператором газотранспортної системи номінації повідомляє споживачу про розмір поданої номінації шляхом надсилання відповідного повідомлення на електронну адресу, зазначену споживачем у розділі 13 цього договору.

Постачальник зобов`язаний забезпечувати постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договору.

Однак, як свідчать матеріали справи, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не видало підтверджені номінації на планові обсяги поставки газу позивачу на жовтень-листопад місяці 2016 року.

Відповідно до долучених до матеріалів справи актів приймання-передачі природного газу, односторонньо підписаних та скріплених печаткою з боку позивача, останнім було спожито за договором постачання природного газу №4732/1617-РО-6 від 30.09.2016 у жовтні місяці 2016 року 1,536 тис.куб.м на суму 4554,55 грн для потреб релігійних організацій, а в листопаді місяці 2016 року 6,837 тис.куб.м на суму 20273,08 грн для потреб релігійних організацій.

Статтею 12 глави 2 розділу ІІІ Закону України "Про ринок природного газу" визначено правила постачання природного газу.

Постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Правила постачання природного газу, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496, розроблені на виконання п.17 ч.3 ст.4 Закону України "Про ринок природного газу" та регулюють відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи (далі - Оператори ГРМ/ГТС).

Відповідно до п.1 розділу ІІ Правил постачання природного газу підставою для постачання природного газу споживачу є, зокрема:

наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу;

наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газотранспортної системи, договору транспортування природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГТС, та присвоєння споживачу Оператором ГТС персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу;

наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов;

наявність підтвердженого обсягу природного газу на відповідний період для потреб споживача;

відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений природний газ перед діючим постачальником (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків.

Згідно з п.2 розділу ІІ Правил постачання природного газу постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Пунктом 9 розділу ІІ Правил постачання природного газу передбачено, що постачальник забезпечує споживача необхідними підтвердженими обсягами природного газу відповідно до умов договору постачання природного газу.

Відповідно до п.19 розділу ІІ Правил постачання природного газу постачальник зобов`язаний: забезпечувати постачання природного газу на умовах та в обсягах, визначених договором на постачання природного газу, за умови дотримання споживачем дисципліни відбору природного газу та розрахунків за нього.

Згідно з п.21 розділу 2 Правил постачання природного газу споживач має право на отримання природного газу в обсягах, визначених договором постачання природного газу, за умови дотримання його умов.

Частиною 1 ст.11 глави 1 розділу ІІІ Закону України "Про ринок природного газу" передбачено, що з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.

Такі обов`язки мають бути чітко визначеними, прозорими, недискримінаційними та заздалегідь не передбачати неможливість їх виконання.

Обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу, мають бути необхідними та пропорційними меті задоволення правомірного загальносуспільного інтересу та такими, що створюють найменші перешкоди для розвитку ринку природного газу (ч.2 ст.11 глави 1 розділу ІІІ Закону України "Про ринок природного газу").

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) із змінами (Положення, постанова від 01.10.2015 №758).

Згідно з п.5 постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 вона набирає чинності з 1 жовтня 2015 року та діє до 1 квітня 2017 року. Таким чином, зазначеною постановою регулювалися спірні правовідносини, які охоплюються періодом часу з жовтня по листопад місяці 2016 року.

Положення визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - спеціальні обов`язки), зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам, не створюючи загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації.

Відповідно до п.п.4 п.3 Положення покладено обов`язок на НАК "Нафтогаз України" постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії за цінами, на умовах та у порядку, що визначені пунктами 15-17 цього Положення.

Пунктом 15 Положення передбачено, що НАК "Нафтогаз України" у період з 1 травня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) постачає природний газ виробникам теплової енергії за регульованою ціною (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню в розмірі 4942 гривні за 1000 куб. метрів, а для виробництва теплової енергії для релігійних організацій - в розмірі 2471 гривня за 1000 куб. метрів.

Пунктом 17 цього Положення визначено, що постачання природного газу НАК "Нафтогаз України" виробникам теплової енергії здійснюється на підставі договору, що враховує положення примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та з дотриманням принципу недискримінації.

Обов`язок, передбачений п.п.4 п.3 цього Положення, покладається на НАК "Нафтогаз України" на період до 1 листопада 2016 року за таких умов:

укладення виробником теплової енергії з НАК "Нафтогаз України" договору постачання природного газу відповідно до законодавства;

відсутність у виробника теплової енергії заборгованості перед НАК "Нафтогаз України" за використаний природний газ, або

відсутність у виробника теплової енергії заборгованості (без урахування штрафних санкцій) перед НАК "Нафтогаз України" за спожитий до 1 січня 2016 р. природний газ за всіма укладеними з НАК "Нафтогаз України" договорами постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо), а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ, або

рівень розрахунків виробника теплової енергії станом на 25 число місяця, що передує місяцю постачання природного газу (без урахування штрафних санкцій), за всіма укладеними з НАК "Нафтогаз України" договорами постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо) становить не нижче 90 відсотків, або

надання НАК "Нафтогаз України" та виконання виробником теплової енергії погодженого виконавчим органом ради графіка погашення заборгованості (рівними частинами до 1 січня 2021 року з розбивкою за всіма договорами з НАК "Нафтогаз України"), складеного на підставі довідки щодо заборгованості, наданої НАК "Нафтогаз України", а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ. Наявність графіка погашення заборгованості не змінює порядок розрахунків, установлений між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо).

Умови постачання природного газу НАК "Нафтогаз України" у період з 1 листопада 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) виробникам теплової енергії, які є боржниками відповідно до цього Положення, встановлюються окремим рішенням Кабінету Міністрів України.

Як встановлено судом, між сторонами були складені графіки погашення існуючої заборгованості по всім договорам станом на 01.06.2016, позивачем здійснювалось погашення заборгованості за природний газ, що виникла станом на цю дату та яка була погашена в повному обсязі до 31.12.2016, поточна заборгованість за договором постачання природного газу №4732/1617-РО-6 від 30.09.2016 була відсутня.

Стаття 6 Закону України "Про теплопостачання" передбачає принципи державної політики у сфері теплопостачання, зокрема: забезпечення захисту прав та інтересів споживачів, забезпечення технологічної безпеки функціонування систем теплопостачання під час припинення газопостачання.

Згідно зі ст.25 Закону України "Про теплопостачання" теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов`язані забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів.

Для забезпечення безперебійного постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії бюджетних установ, релігійних та інших організацій, надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року" Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та постачальників природного газу зобов`язано до початку опалювального сезону 2016/17 року видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 року №357 "Про затвердження Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії" та з дотриманням принципу недискримінації.

Отже, підтвердження обсягів природного газу (видання номінацій), зазначених у договорі постачання природного газу №4732/1617-РО-6 від 30.09.2016, покладено на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на підставі спеціального нормативного акту щодо опалювального сезону 2016/2017 року, яким є розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року".

Відповідно до п.5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2493, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1378/27823 (далі - Кодекс), підтверджена номінація - це підтверджений оператором газотранспортної системи обсяг природного газу замовника послуг транспортування, який буде прийнятий від замовника в точках входу до газотранспортної системи та переданий замовнику в точках виходу з газотранспортної системи у відповідний період, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності), а підтверджений обсяг природного газу - це обсяг (об`єм) природного газу споживача (у тому числі прямого споживача), погоджений оператором газотранспортної системи на відповідний розрахунковий період із ресурсу постачальника споживача, що включений до підтвердженої номінації цього постачальника.

Також згідно з положеннями п.5 глави 1 розділу І Кодексу номінація - це заявка замовника послуг транспортування, надана оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності).

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору та норм чинного законодавства України номінація надається постачальником оператору газотранспортної системи, а з урахуванням розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року" - до початку опалювального сезону 2016/17 років.

Судом встановлено дотримання позивачем станом на початок опалювального сезону 2016/17 вимог розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року" щодо укладення з відповідачем договору постачання природного газу, що свідчить про виникнення у Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" законодавчо встановленого обов`язку постачати природний газ позивачу, як споживачу згідно умов укладеного між ними договору постачання природного газу. При цьому планові обсяги постачання природного газу були визначені сторонами в укладеному між ними договорі, який в силу ст.629 Цивільного кодексу України є обов`язковими до виконання.

Суд також враховує правові висновки Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладені в постанові від 22.06.2018 у справі №904/5621/17, щодо покладення на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" саме обов`язку з видачі номінацій виробникам теплової енергії на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року".

Отже, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" наділене спеціальними обов`язками щодо постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, яка споживається в т.ч. релігійними організаціями, є ліцензіатом та монополістом з постачання природного газу, а тому на підставі відповідного договору постачання природного газу та спеціальних підзаконних нормативних актів, якими є Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, Правила постачання природного газу та розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р, було зобов`язане постачати природний газ Комунальному комерційному підприємству Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа", як виробнику теплової енергії для виробництва теплової енергії, у тому числі шляхом своєчасної видачі номінацій, і це є обов`язком Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", а не правом.

При цьому з огляду на встановлений спеціальним законодавством у сфері газопостачання механізм постачання природного газу, можливість відбору позивачем із газотранспортної системи погоджених у відповідних договорах з відповідачем обсягів природного газу перебуває у безпосередній залежності від належного виконання Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" своїх зобов`язань з підтвердження обсягів природного газу шляхом своєчасної видачі номінацій, тобто видача відповідачем номінацій є однією з гарантій безперебійного та безперешкодного постачання виробнику теплової енергії природного газу з метою виробництва теплової енергії в опалювальний сезон. Відповідно, невидача або несвоєчасна видача номінацій відповідачем є неправомірною та унеможливлює безперешкодне отримання позивачем необхідних обсягів природного газу, оскільки у тому числі може мати наслідком обмеження або взагалі припинення надання ПАТ "Укртрансгаз" послуг з розподілу природного разу у зв`язку з не отриманням від відповідача, як постачальника газу, підтверджених обсягів природного газу для позивача.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, заявлених до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання дії Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо ненадання номінацій природного газу у жовтні, листопаді 2016 року за договором постачання природного газу №4732/1617-РО-6 від 30.09.2016 - протиправними та про визнання права Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" на споживання природного газу у жовтні 2016 року у обсязі 1,290 тис.куб.м та у листопаді 2016 року у обсязі 6,413 тис.куб.м за договором №4732/1617-РО-6 від 30.09.2016.

Щодо способу захисту прав, обраного позивачем суд зазначає наступне.

Нормами ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Наведений у ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України перелік способів захисту цивільних прав та інтересів не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно з ч.ч.2 та 3 ст.20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Отже як слідує з наведених вище правових норм, ст.16 Цивільного кодексу України і ст.20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту, як визнання наявності або відсутності прав. При цьому вказані статті визначають, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів, а суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках, а тому перелік шляхів захисту порушених прав та інтересів не є вичерпним.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

У п.145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст.13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005.

Суд зазначає, що у кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним, та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

В контексті ефективності обраного позивачем способу захисту суд відзначає також, що наразі існує спір між Акціонерним товариством "Укртрансгаз" та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" про повернення безпідставно набутого майна (природного газу) у грудні 2015 року - березні 2017 року, справа №905/2248/18, яка перебувала в провадженні Господарського суду Донецької області. Третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача та відповідача в цій справі залучені Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" відповідно.

В межах даної справи судом, серед іншого, досліджувалося питання щодо несанкціонованого відбору споживачами (в тому числі Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа") природного газу з газорозподільчої системи у жовтні-листопаді 2016 року.

Згідно п.4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30.09.2015 (у редакції, чинній на час дії спірних правовідносин) споживач природного газу (споживач) фізична особа, фізична особа підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу; несанкціонований відбір природного газу відбір (споживання) природного газу з газорозподільної системи з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема цього Кодексу.

У разі несанкціонованого відбору газу споживачем весь відповідний обсяг вноситься в алокацію на відповідного оператора газорозподільної системи (п.10 глави 3 Розділу XII Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2493, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1378/27823 у редакції, чинній на час дії спірних правовідносин).

Відтак, вирішення питання щодо споживання позивачем природного газу саме в межах договору та правомірності дій відповідача щодо невидачі позивачу номінацій у спірний період, є визначальним для кваліфікації відбору природного газу з ГТС як санкціонованого/несанкціонованого та, відповідно, наявності/відсутності підстав для застосування по відношенню до позивача, як споживача, відповідних санкцій.

На підставі викладеного, позовні вимоги Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання дій Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо ненадання номінацій природного газу у жовтні, листопаді 2016 року за договором постачання природного газу №4732/1617-РО-6 від 30.09.2016 - протиправними та про визнання права Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" на споживання природного газу у жовтні 2016 року у обсязі 1,290 тис.куб.м та у листопаді 2016 року у обсязі 6,413 тис.куб.м за договором №4732/1617-РО-6 від 30.09.2016 визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на відповідача.

З огляду на наведене всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Керуючись ст.ст.74, 129, 238 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати дії Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо ненадання номінацій природного газу у жовтні, листопаді 2016 року за договором постачання природного газу №4732/1617-РО-6 від 30.09.2016 - протиправними.

3. Визнати право Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" на споживання природного газу у жовтні 2016 року у обсязі 1,290 тис.куб.м та у листопаді 2016 року у обсязі 6,413 тис. куб. м за договором №4732/1617-РО-6 від 30.09.2016.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код 20077720) на користь Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" (87534, Донецька обл., місто Маріуполь, вул.Гризодубової, будинок 1, ідентифікаційний код 33760279) судовий збір у розмірі 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн 00 коп.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п.17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 14.06.2019

Суддя Ю.М.Смирнова