ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 року, м.Херсон, справа № 923/347/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом Дочірньої компанія «Газ України» Національної акціонерної компанія «Нафтогаз України»

до Міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго»

про стягнення 220 270,78 грн,

у с т а н о в и в:

Дії та аргументи позивача

06.05.2019 Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанія «Нафтогаз України» звернулася з позовом до Міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго» про стягнення 220 270,78 грн, з яких 177 385,25 грн інфляційних та 42 885,53 грн річних, нарахованих у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором № 12/04-310 від 01.10.2004.

У якості обґрунтування власної позиції позивач вказав, що постановою Запорізького апеляційного господарського суду у справі № 14/155-07 від 08.11.2007 за позовом Дочірнього підприємства «Газ-тепло» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до Міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго» про стягнення 508 104,02 грн з боржника стягнута заборгованість у розмірі 508 104,02 грн основного боргу.

Безпосередньо стягнення здійснене у зв`язку з невиконанням боржником зобов`язань за договором комісії « 12/04-310 від 01.10.2004.

Станом на час звернення до суду з позовом відповідачем сплачено лише 45 794 грн, у зв`язку з чим заборгованість складає 462 310,02 грн, а тому на підставі положень статті 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховані інфляційні за період з 01.04.2016 по 28.02.2019 та річні за період з 06.04.2016 по 05.04.2019.

Дії та аргументи відповідача

Зазначені вимоги відповідачем не визнаються та у наданому до суду відзиві на позов він зазначив, що:

- на даний час наказ суду у справі № 14/155-07 від 08.11.2007 знаходиться на виконанні в Управлінні державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Херсонській області, а безпосередньо виконавче провадження зупинене у зв`язку з включенням відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості на підставі Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»,

- ним частково було сплачено заборгованість, але позивачем нарахування здійснені без урахування цього факту,

З наданих позивачем розрахунків неможливо встановити правильність обрахованих сум.

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою суду від 07.05.2019 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення та виклику учасників справи. Цією ж ухвалою відповідачу встановлений строк (04.06.2019) надати відзив на позов, а позивачу строк (10.06.2019) відповідь на відзив.

При вирішенні питання порядку подачі доказів з метою їх подальшої оцінки при винесенні даного рішення, суд зазначає, що позивачем дотримані вимоги частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України щодо подачі доказів разом із позовною заявою, а тому названі вище письмові докази прийняті судом до розгляду.

Суд констатує, що сторонами не заявлено будь-яких інших процесуальних клопотань.

Установлені судом обставини

08.11.2007 Запорізьким апеляційним господарським судом у справі № 14/155-07 за позовом Дочірнього підприємства «Газ-тепло» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до Міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго» про стягнення 508 104,02 грн прийнята постанова, за якою з Міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго» на користь Дочірнього підприємства «Газ-тепло» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» стягнуто 508 104,02 грн основного боргу.

У відповідності до положень частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України це рішення є преюдиційним по відношенню до обставин даної справи, а тому установлені ним обставини не потребують доказування.

Зокрема, названим судовим рішенням судом установлено, що

01.10.2004 між Дочірнім підприємством «Газ-тепло» НАК «Нафтогаз України» та Міським комунальним підприємством «Херсонтеплоенерго» був укладений договір комісії № 12/04-310, згідно з яким відповідач здійснював продаж теплової енергії від свого імені, в інтересах та за рахунок Позивача. Згідно з п. 4.1 договору позивач зобов`язаний передати відповідачу

обумовлений в акті прийому-передачі обсяг теплової енергії.

У період з жовтня 2004 року по вересень 2005 року позивач свої зобов`язання з передачі теплової енергії виконав у повному обсязі, передавши відповідачу 341 166,810 г/кал на загальну суму 33 418 126,93 грн, що підтверджується актами приймання-передачі теплової енергії.

Проте, свої зобов`язання з оплати теплової енергії відповідач виконав частково, сплативши позивачу лише 32 910 022, 91 грн, а тому заборгованість склала 508 104,02 грн.

У відповідності до пункту 1.2. Статуту Дочірньої компанія «Газ України» Національної акціонерної компанія «Нафтогаз України» компанія є правонаступником у тому числі реорганізованого Дочірнього підприємства «Газ-тепло» НАК «Нафтогаз України».

За обліковими даними позивача, що слідує з довідки щодо стану заборгованості, відповідачем здійснені часткові оплати, а саме державним виконавцем перераховано у якості погашення заборгованості 07.03.2017 19 310,57 грн, 16.03.2017 1 193,82 грн, 22.03.2017 14 741,36 грн, 29.03.2017 15 747,29 грн, у зв`язку з чим загальна сума заборгованості складає 462 310,02 грн.

Через невиконання відповідачем грошового зобов`язання позивачем нараховані 177 385,25 грн інфляційних за період з 01.04.2016 по 28.02.2019 та 42 885,53 грн річних за період з 06.04.2016 по 05.04.2019.

Оцінка суду установлених обставин та норм діючого законодавства

Установлені судом обставини наявності укладеного між сторонами договору, свідчать про виникнення між ними майново-господарських зобов`язань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 193 ГК України встановлені загальні правила виконання господарських зобов`язань, за якими: «Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом» (частина 1); «не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином» (частина 7).

Таким чином невиконання відповідачем взятого на себе грошового зобов`язання зі сплати вартості реалізованого за договором комісії товару, є порушенням взятих ним на себе зобов`язань та вказаних правових положень.

Разом з тим, за змістом статті 599 ЦК України «зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином», а тому стягнення заборгованості з відповідача за судовим рішенням у справі № 14/155-07 не припинило саме зобов`язання зі сплати грошової заборгованості, у зв`язку з чим таке прострочення існувало у тому числі у період з 01.04.2016 по 05.04.2019.

У відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України «боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом».

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, відповідач, порушивши грошове зобов`язання, повинен, за вказаних правових приписів та договірних умов, сплатити позивачу інфляційні та річні.

Проте, нарахування позивачем інфляційних здійснене без урахування сум часткового погашення заборгованості у 2017 році. Зокрема, у розрахунку інфляційних позивач здійснив нарахування 111 147,22 грн, виходячи від суми заборгованості 462 310,02 грн за період з 01.03.2017 по 28.02.2019 та при цьому не врахував оплати 07.03.2017 на суму 19 310,57 грн, 16.03.2017 на суму 1 193,82 грн, 22.03.2017 на суму 14 741,36 грн, 29.03.2017 на суму 15 747,29 грн.

Отже, при розрахунку інфляційних необхідно враховувати розмір грошового зобов`язання, яке не сплачене, періоди та суми часткового погашення заборгованості та загальний період нарахування, взятий за основу позивачем.

Так, при власному обрахунку інфляційних суд враховує, що у відповідності до довідки щодо стану заборгованості позивач вказав про наступні оплати: 09.11.2011 2 540,52 грн, 07.03.2017 19 310,57 грн, 16.03.2017 1 193,82 грн. 22.03.2017 14 741,36 грн, 29.03.2017 15 747,29 грн, а всього на загальну суму 53 533,56 грн.

При цьому у довідці не вказано, що частина з цих сум була зарахована на погашення компенсацій по сплаті державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а тому суд враховує положення статті 534 ЦК України, за якою у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума заборгованості.

Отже, сума витрат позивача у розмірі компенсації по сплаті державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 7 739,56 грн була погашена оплатами від 09.11.2011 у сумі 2 540,52 грн та частково у сумі 5 199,04 грн 07.03.2017 при сплаті 19 310,57 грн, а тому датою першого погашення основної заборгованості є 07.03.2017 у сумі 14 111,53 грн. Наступними датами часткового погашення заборгованості є 16.03.2017 на суму 1 193,82 грн, 22.03.2017 на суму 14 741,36 грн та 29.03.2017 на суму 15 747,29 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості, яка залишилася несплаченою є 462 310,02 грн, але при розрахунку інфляційних підлягає урахуванню залишок заборгованості на кожний період часткового погашення заборгованості.

У зв`язку з викладеним правильним розрахунком інфляційних є наступний:

1)

Період заборгованостіСума боргу (грн)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
01.04.2016 - 06.03.,021,13066238,03
2)

Період заборгованостіСума боргу (грн)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
07.03.2017 - 15.03.,4910
3)

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
16.03.2017 - 21.03.,671 0
4)

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
22.03.2017 - 28.03.,31 1 0
5)

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
29.03.2017 - 05.04.,021,229106077,36
Отже, загальна сума інфляційних складає 172 315,39 грн, з розрахунку: 66238,03 грн + 106077,36 = 172 315,39 грн, а нарахування іншої суми інфляційних є неправомірним.

Натомість нарахування позивачем річних у сумі 42 885,53 грн здійснене з урахуванням часткового погашення заборгованості по названим періодам, а тому його розрахунок є правильним.

Аналіз заперечень відповідача

Оцінюючи наведені аргументи як заперечення на позов, суд зазначає, що за змістом статті 599 ЦК України «зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином», а тому зупинення виконавчого провадження не зупиняє самого зобов`язання, виконання якого є обов`язком відповідача до моменту його припинення.

При цьому включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості на підставі Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» не вказує на припинення, або зупинення його грошового зобов`язання за договором комісії.

За таких обставин, заперечення відповідача до уваги судом не прийняті.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, з урахуванням факту несплати відповідачем 172 315,39 грн інфляційних та 42 885,53 грн річних у добровільному порядку, доведеністю позивачем власних вимог, не спростування їх відповідачем, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у цих сумах. Разом з тим, позовні вимоги про стягнення 5 069,86 грн інфляційних є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у даній справі є витрати позивача на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № 10 від 05.04.2019 у сумі 3 304,06 грн, які у відповідності до статті 129 ГПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у сумі 3 228,07 грн (97,70 % задоволених вимог).

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України,

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго» (73003, м. Херсон, Острівське шосе, буд. 1; ідентифікаційний код 31653320) на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанія «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1; ідентифікаційний код 31301827) 172 315,39 грн інфляційних, 42 885,53 грн річних та 3 228,07 грн компенсації по сплаті судового збору.

3. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.К. Закурін