ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2019 року м.Дніпро Справа № 904/4725/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В.

судді: Коваль Л.А., Білецька Л.М.

Розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2019р., повне рішення складено 11.03.2019., суддя Рудь І.А., у справі №904/4725/18

за позовом Іноземного підприємства "СЖС Україна", м. Одеса

до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості в сумі 37 254 грн. 35 коп. за договором про надання послуг від 05.07.2010 № MIN/18-2010/3594,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2019р. у справі №904/4725/18 позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" на користь Іноземного підприємства "СЖС Україна" 20 924 грн. 77 коп. основного боргу, 7 687 грн. 89 коп. інфляційних втрат, 1 884 грн. 95 коп. 3% річних, 4 583 грн. 67 коп. пені, 1 659 грн. 22 коп. витрат по сплаті судового збору. У решті позову відмовлено.

Рішення Господарського суду обґрунтоване тим, що за встановлених обставин неналежного виконання відповідачем умов спірного договору, за відсутності в матеріалах справи доказів протилежного, вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 20 924 грн. 77 коп. суд визнав доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Не погодившись з рішенням господарського суду, відповідач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та в задоволені позовних вимог відмовити. Вважає, що рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Скаржником зазначено, що у стягненні пені повинно бути відмовлено повністю, у зв`язку зі спливу скороченої позовної давності, про застосування якої просив відповідач в своєму відзиві.

За твердженням скаржника, враховуючи вимоги п.3 додатку № 1 (сталева продукція) до договору в рахунку вартість робіт повинна складати 281, 75 доларів США (без ЦДВ), а не 810 доларів (без ПДВ). З урахуванням зазначеного сума боргу складає не 20 924, 77 грн (яка зазначено в позові), а 7 275,91 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Зокрема, позивачем зазначено, що строк нарахування пені Сторонами було за взаємною письмовою згодою збільшено, як то передбачається положеннями ч. 6. ст. 232 ГПК України. При цьому сторонами встановлено нарахування пені не за кожен день прострочення (що є фактичним дублюванням ч. 3 ст. 549 ЦКУ і не породжує правових наслідків), а саме за період часу - протягом існування заборгованості.

Станом на час звернення 1П «СЖС УКРАЇНА» до суду заборгованість Відповідача не була погашена, тобто період прострочення платежу існував з 15.10.2015 року до 15.10.2018 року і продовжується і досі. А отже, знаходиться в межах спеціальної позовної давності (один рік) і підлягає стягненню пеня, нарахована Відповідачеві, за дні прострочення зобов`язання з 16.10.2017 року по 15.10.2018 року. Позовна давність за кожним з днів нарахування пені на заборгованість Відповідача в період з 15.10.2015 року до 15.10.2017 року перевищує один рік, і до позовних вимог не включалась.

Позивачем звернуто увагу на те, що застосування мінімальних ставок в залежності від обсягу судової партії застосовується в договорі з моменту його укладення, і не викликало у Відповідача жодних питань при сплаті рахунку №2982/20-NI-15-LOC на ту ж саму суму, за інспекцією тієї самої партії вантажу в той же самий час, із застосуванням тієї ж самої мінімальної ставки. Впродовж строку дії договору застосування мінімальних ставок в залежності від обсягу суднової партії під час інспектування було стандартною практикою тарифікації таких послуг.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на останню, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено наступні обставини.

05.07.2010 між Іноземним підприємством "СЖС Україна" (виконавець) та Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" (замовник) укладено договір про надання послуг № MIN/18-2010 (за вн. нумерацією замовника № 3594) (надалі - договір №3594), за умовами п. 1 якого виконавець приймає на себе зобов`язання здійснювати послуги, передбачені додатками до цього договору ("послуги та розцінки"), у відповідності з цим договором та загальними умовами надання послуг SGS, копія яких надана замовнику і які є невід`ємною частиною цього договору. Загальні умови надання послуг SGS також доступні на сайті http://www.sgs.com/terms and conditions servise.htm.

Пунктом 3 договору № 3594, з урахуванням додатків до нього, сторони погодили оплату та загальну суму договору, тож замовник повинен оплачувати послуги виконавця відповідно до існуючих розцінок, наведених в додатках до цього договору. Зазначені розцінки встановлюються сторонами з урахуванням курсу гривні України до долара США, встановленого НБУ на дату підписання відповідного додатку. Загальна сума даного договору відповідає загальній сумі послуг, наданих виконавцем замовнику і визначається сумою рахунків, виставлених виконавцем замовнику. Якщо інше не обумовлено письмово, розцінки встановлюються без урахування податків та зборів.

За умовами п. 4 договору № 3594 всі рахунки повинні бути виставлені у національній валюті України (гривні), та всі платежі за даним договором повинні здійснюватися замовником в національній валюті України банківським переказом на поточний рахунок виконавця згідно із реквізитами, зазначеними у даному договорі та рахунках, що виставляються. Виконавець виставляє замовнику рахунок на оплату протягом 5 (п`яти) робочих днів після надання послуг (закінчення робіт) із наданням акту здачі-приймання виконаних робіт та податкової накладної. Замовник оплачує рахунок, виставлений виконавцем, протягом 10 (десяти) банківських днів з дня його виставлення. На підтвердження надання послуг виконавець одночасно з рахунком на оплату залишкової вартості послуг оформляє і направляє замовнику акт здачі-приймання наданих послуг в 2-х примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін. Акт здачі-приймання наданих послуг повинен бути підписаний замовником або повернутий виконавцю з мотивованими запереченнями протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з дати його оформлення виконавцем. У разі, якщо в зазначений термін акт здачі-приймання наданих послуг не підписаний і не повернутий замовником виконавцю з запереченнями проти його підписання, послуги вважаються такими, що здані виконавцем і прийняті замовником в повному обсязі і підлягають оплаті.

Як зазначає позивач, 22.09.2015 відповідач звернувся електронною поштою із замовленням послуг щодо проведення інспекції навантаження металопродукції на судно SALIX, що включало в себе: інспекцію навантаження, включаючи ідентифікацію вантажу, візуальну інспекцію під час вантажних робіт, тальманський рахунок, перевірку заводських сертифікатів, фотографування; визначення рівню радіоактивності вантажу; нагляд за перевантаженням на кранових вагах, включаючи ідентифікацію вантажу, перевірку документів, фотографування.

Обсяг та вартість послуг були деталізовані і узгоджені сторонами у електронному листуванні. Вартість послуг була погоджена у відповідності до умов договору № 3594, зокрема - додатку 1 до договору.

Впродовж 26-27 вересня 2015 року послуги щодо інспектування партії металопродукції обсягом 3130,546 тон були надані в повному обсязі на території Миколаївського порту та судна SALIX, про що 29.09.2015 складені інспекційні звіти № N1 1520-1300/1, № N1 1520-1300/2 та звіт про перевірку радіоактивності № N1 1520-1300/3.

За твердженням позивача проекти документів були заздалегідь направлені відповідачу, переглянуті його представниками та підтверджені до видачі. Звіти були видані позивачем та направлені відповідачу, і прийняті останнім без зауважень щодо якості і обсягу послуг.

На сплату вищезазначених послуг позивачем 30.09.2015 виставлено наступні рахунки-фактури і складено відповідні акти здачі-приймання наданих послуг до них:

- № 2982/20-NI-15-LOC від 30.09.2015 на суму 20 924 грн. 77 коп. (еквівалент 972 доларів США);

- № 2987/20-NI-15-LOC від 30.09.2015 на суму 20 924 грн. 77 коп. (еквівалент 972 доларів США);

- № 2995/20-NI-15-LOC від 30.09.2015 на суму 16 171 грн. 24 коп. (еквівалент 751,19 доларів США).

Як зазначено позивачем, рахунки-фактури № 2982/20-N1-15-LОС та № 2995/20-N1-15-LОС сплачені відповідачем у повному обсязі 02.11.2015, акти здачі-приймання наданих послуг за ними підписано та повернуто.

Проте, повивач посилається на порушення умов договору № 3594 щодо здійснення оплати рахунку № 2987/20-NІ-15-LОС на суму 20 924 грн. 77 коп..

Крім того, як зазначено позивачем, відповідний акт здачі-приймання наданих послуг не був повернутий позивачу ані з підписом, ані з запереченнями проти його підписання. Позивач зазначає, що у ході подальшого листування було встановлено, що представники відповідача із рахунком не згодні, вимагають його перерахування, оскільки вважають хибним застосування передбаченої додатком 1 до договору мінімальної (акордної) ставки і наполягають на застосуванні потонної ставки всупереч договору.

Вказане стало підставою для звернення Іноземного підприємства "СЖС Україна" до суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" заборгованість в розмірі 37 254 грн. 35 коп., з яких: 20 924 грн. 77 коп. - сума основного боргу, 7 687 грн. 89 коп. - індекс інфляції, 1 885 грн. 00 коп. - 3% річних, 6 756 грн. 69 коп. пеня.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ст. 193 Господарського кодексу України).

У відповідності зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 598 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Заборгованість відповідача перед позивачем за спірним договором підтверджується матеріалами справи, а саме: договором з додатками, копіями рахунку-фактури, акту здачі-приймання наданих послуг, обґрунтованим розрахунком суми позову.

Доказів оплати вказаної заборгованості відповідачем до матеріалів справи не надано.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Господарським судом встановлений факт порушення відповідачем зобов`язання щодо строків оплати за договором про надання послуг від 05.07.2010 № MIN/18-2010/3594, оскільки як вірно визначено місцевим судом, враховуючи умови п. 4 договору, строк оплати наданих позивачем послуг за рахунком №2987/20-NI-15-LOC від 30.09.2015 є таким, що настав 14.10.2015. Крім того, умовами п. 4 договору № 3594 сторонами узгоджена відстрочка оплати послуг на 10 банківських днів саме з дати формування та виставлення рахунку позивачем, тобто 30.09.2015.

З огляду на те, що матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем спірного акту здачі-приймання наданих послуг із мотивованими запереченнями проти його підписання у визначений п. 4 договору № 3594 строк, послуги вважаються такими, що прийняті замовником в повному обсязі без заперечень, а тому підлягають оплаті.

Таким чином позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також правомірним в даному випадку застосування наслідків порушення грошового зобов`язання платником у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України. При цьому колегія суддів вважає, що позивач вірно визначився з періодом нарахування інфляційних збитків та вірно здійснив розрахунок 3 % річних за період з 15.10.2015р. по 15.10.2018р., що складає 7 687, 89 грн та 1 885, 00 грн. відповідно.

Крім того, позивач нарахував додатково до суми основного боргу та вимагає стягнути з відповідача пеню за загальний період з 16.10.2017 по 15.10.2018 у розмірі 6 756 грн. 69 коп.

Проте, відповідачем заявлено про застосування спеціальної позовної давності, у зв`язку з чим необхідно зазначити наступне.

Згідно п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Згідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові по справі №6-3006цс15 від 08.06.2016 року, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до п.4 Договору у випадку виникненням у замовника заборгованості за сплату рахунків, виставлених виконавцем, виконавець залишає за собою право, на свій розсуд, зокрема, вимагати від замовника сплати заборгованості з врахуванням встановленого індексу інфляції, пені, розрахованої з застосуванням подвійної облікової ставки НБУ, а також 3 % річних, від несплаченої суми за весь період прострочки платежу.

Отже, умовами договору сторони передбачили строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, який відповідає вимогам частини 6 ст. 232 ГК України.

Так, зобов`язання по договору мало бути виконано відповідачем 14.10.2015. Отже, право на нарахування позивачем пені за договором виникло з 15.10.2015 та за весь період часу протягом якого не виконано зобов`язання зі сплати. Отже, позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача пеню за період з 16.10.2017 по 15.10.2018 у розмірі 6 756 грн. 69 коп. Таким чином, колегія суддів вважає помилковими висновки господарського суду щодо часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені.

Вказаним спростовуються доводи позивача щодо застування в цій частині спеціального строку позовної давності.

Стосовно доводів відповідача, що враховуючи вимоги п.3 додатку № 1 (сталева продукція) до договору в рахунку вартість робіт повинна складати 281, 75 доларів США (без ЦДВ), а не 810 доларів (без ПДВ), то колегією суддів поділяє висновки суду першої інстанції, що зі змісту рахунку №2987/20-NI-15-LOC від 30.09.2015 кількість металопродукції, інспекцію навантаження якої на судно SALIX повинен був провести позивач, становить 3130,546 тон. Мінімальна ставка за судову партію вагою від 2401 до 3600 т за умовами п. 2 додатку №1 (сталева продукція) до договору становить 810 доларів США. Таким чином, позивачем застосована вірна ставка при розрахунку вартості послуг за спірним рахунком.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях ГПК України визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з положеннями ст. 236 ГПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ч.3 ст.13, ст.77 Господарського процесуального кодексу України (в редакції з 15.12.2017р.), кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, для зміни рішення суду першої інстанції.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника скарги.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2019р. у справі №904/4725/18 змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (50095, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, буд. 1, ) на користь Іноземного підприємства "СЖС Україна" (65003, м. Одеса, вул.. Чорноморського козацтва, буд. 103, ) 20 924 грн. 77 коп. основного боргу, 7 687 грн. 89 коп. інфляційних втрат, 1 885 грн. коп. 3% річних, 6 756 грн. 69 коп. пені, 1 762 грн. 22 коп. витрат по сплаті судового збору.»

Видачу відповідного наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Повний текст постанови складений 10.06.2019р.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Л.А. Коваль