ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року Справа № 906/1070/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Саврій В.А.

судді Василишин А.Р.

секретар судового засідання Драчук В.М.

за участю представників:

позивача: Мельник І.О. адвокат

відповідача: не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК-АГРО" на рішення господарського суду Житомирської області від 22.03.19р. у справі №906/1070/18 (суддя Лозинська І.В., м.Житомир, повний текст складено 29.03.2019)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІНЕН ОФ ДЕСНА" (Сумська область, м. Глухів)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК-АГРО" (Житомирська область, Хорошівський район, с. Рижани)

про стягнення 787834,05 грн.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛІНЕН ОФ ДЕСНА" з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 25.01.2019 звернулось з позовною заявою до Господарського суду Житомирської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК-АГРО" 787834,05 грн. поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, з яких 707288,00 грн. боргу, 67930,25 грн. пені, 6503,27 грн. 3% річних, 6148,53 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договорів поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №01/15 від 10.02.2015 та №01-17/01/17 від 17.01.2017.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 22.03.19р. у справі №906/1070/18 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІНЕН ОФ ДЕСНА" задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК-АГРО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІНЕН ОФ ДЕСНА" 693374,00 грн. поворотної безвідсоткової фінансової допомоги; 10400,62 грн. судового збору. Відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення поворотної безвідсоткової фінансової допомоги у сумі 13914,00 грн. Відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення пені у сумі 67930,25 грн. Відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення 3 % у сумі 6503,27 грн. Відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення інфляційних нарахувань у сумі 6148,53 грн.

Рішення господарського суду мотивоване тим, що всього за договорами №01/15 та №01-17/01/17 позивачем надано відповідачу фінансову допомогу на загальну суму 978374,00 грн. (940960,00+37414,00). В матеріалах справи є копія акту звірки взаєморозрахунків станом на 07.11.2018 за договором № 01/15 від 10.02.2015 (а. с. 22 у т. 1), в якому позивачем відображена загальна сума наданої допомоги у розмірі 940960,00 грн. та загальна сума сплаченого відповідачем боргу у розмірі 271086,00 грн. Однак, відповідно до вищевказаної довідки ПрАТ "Райффайзен Банк Аваль" вих. № ДЗ-В 54/62/174, від 26.11.2018 (а. с. 81 у т. 1) судом встановлено, що відповідачем сплачено борг на загальну суму 285000,00 грн., а не 271086,00 грн., як зазначено позивачем у акті звірки взаєморозрахунків станом на 07.11.2018.

З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність не зарахування позивачем сплаченої відповідачем суми у розмірі 13914,00 грн. в рахунок погашення боргу за договором № 01/15 від 10.02.2015. Тому суд першої інстанції вважає правильною суму повернутої безвідсоткової фінансової допомоги відповідачем позивачу згідно з договором № 01/15 у розмірі 285000,00 грн.

Також судом першої інстанції взято до уваги, що 21.04.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІНЕН ОФ ДЕСНА" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агріс Полісся" (покупець) укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "ТВК-АГРО", відповідно до п. 1.1. якого продавець відчужує на користь покупця, а покупець приймає та зобов`язується оплатити корпоративні права - частку 100 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК-АГРО" (товариство), які належать продавцю на праві власності. Відповідно до п.п. 1.3.2. п. 1.3. договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "ТВК-АГРО" статутний капітал товариства складає 2121000,00 грн. та на момент укладення даного договору повністю сформований продавцем. У п.п. 1.5.17. п.1.5. договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "ТВК-АГРО" сторонами погоджено, що на дату укладення цього договору існує кредиторська заборгованість товариства, зокрема, перед ТОВ "ЛІНЕН ОФ ДЕСНА" (ідентифікаційний код 36235356) у сумі 1206130,00 грн. за поворотними фінансовими допомогами та за товари, роботи, послуги.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність боргу відповідача перед позивачем у сумі 693374,00 грн. поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, виходячи з такого розрахунку: (707288,00 (493874,00+176000,00+37414,00) - 13914,00).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТВК-АГРО» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд вирішити питання про проведення судово-економічної експертизи та скасувати судове рішення Господарського суду Житомирської області від 22.03.2019 року у справі №906/1070/18 повністю. Товариству з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕН ОФ ДЕСНА» у позовних вимогах до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВК-АГРО» у стягненні поворотної безвідсоткової фінансової допомоги та судового збору, відмовити повністю. Вважає, що позивач не надавав відповідачу фінансову допомогу з цільовим призначенням як за договорами №01/15 від 10.02.2015 та №01-17/01/17 від 17.01.2017.

Зазначає, що головний бухгалтер Позивача при перерахуванні коштів за договором №01/15 від 10.02.2015 допускає помилку 43 рази у період з 10.02.2015 по 28.12.2015, тобто помилка повторюється 43 (сорок три) рази протягом 10 (десяти) місяців на загальну суму 940960,00 гривень. Вказане на думку відповідача свідчить про недопустимість доказу. Отже, лист №3 від 12.01.2016 не може бути доказом надання фінансової допомоги за договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №01/15 від 10.02.2015.

Також, зазначає, що при винесенні рішення суд першої інстанції, відмовивши відповідачу у витребуванні в АТ «УкрСибБанк» та ПАТ КБ «ПриватБанк» м.Житомир банківські виписки про рух та залишок коштів на розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 ТОВ «ТВК-АГРО» (Відповідача) у період з 10 лютого 2015 року по 21 березня 2017 року, упереджено взяв до уваги виключно доказ позивача - довідку ПраТ «Райффайзен Банк Аваль» від 26.11.2018р., що є неприпустимим.

Відповідач в апеляційній скарзі звертає увагу, що питання, щодо розрахунків за вказаними договорами, відповідно до вимог закону "Про судову експертизу, Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, можливо вирішити при проведенні судово-економічної експертизи, а саме дослідження документів фінансово-кредитних операцій та поставити питання експерту про руху грошових коштів на рахунках Позивача та Відповідача у період з 10 лютого 2015 року по 21 березня 2017 року.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.05.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК-Агро" на рішення господарського суду Житомирської області від 22.03.19р. у справі №906/1070/18 .

03.06.2019 на адресу суду від ТОВ «ЛІНЕН ОФ ДЕСНА» надійшов відзив в якому просить суд залишити без змін рішення господарського суду Житомирської області від 22.03.2019 у справі №906/1070/18, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВК- АГРО»» на рішення господарського суду Житомирської області від 22.03.2019 у справі №906/1070/18 залишити без задоволення.

На адресу суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІНЕН ОФ ДЕСНА"- адвоката Мельника І.О. надійшла заява про участь у судовому засіданні 13.06.2019 о 14:30 год. у справі №906/1070/18 в режимі відеоконференції. Просить суд доручити проведення судового засідання в режимі відеоконференції Північному апеляційному господарському суді (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, літера А).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.06.2019 відмовлено представнику Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІНЕН ОФ ДЕСНА"- адвоката Мельника І.О. у задоволенні заяви про проведення судового засідання призначеного на 13.06.2019 о 14:30 год. у справі №906/1070/18 в режимі відеоконференції між Північно-західним апеляційним господарським судом та Північним апеляційним господарським судом у зв`язку з тим, що відповідно до даних, які оприлюднені на сайті "Бронювання систем відеоконференцзв`язку", зал Північного апеляційного господарського суду, облаштований для проведення судових засідань в режимі відеоконференції, 13.06.2019 з 15:00 год., вже заброньований іншими судами для проведення інших судових засідань в режимі відеоконференції..

11.06.2019 на адресу суду від ТОВ «ТВК-АГРО» надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги. В обґрунтування даного клопотання відповідач зазначив, договір про надання правової допомоги відповідача із адвокатом закінчив свою дію 01.04.2019 року. На даний час адвокат знаходиться на лікарняному до того договір із адвокатом не продовжений з вказаних причин. Всі документи по справі знаходяться у адвоката. Проведення засідання в режимі відеоконференції неможливо з об`єктивних причин за відсутності відповідного інтернету в сільській місцевості за місцем знаходження відповідача.

Адвокат позивача в судовому засіданні 13.06.2019 заперечив вимоги викладені в апеляційній скарзі та надав відповідні пояснення. Просив суд залишити без змін рішення господарського суду Житомирської області від 22.03.2019 у справі №906/1070/18, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ТВК-АГРО»» на рішення господарського суду Житомирської області від 22.03.2019 у справі №906/1070/18 залишити без задоволення. Щодо клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК-АГРО" про відкладення розгляду апеляційної скарги заперечив та просив суд відмовити в його задоволенні, зазначив, що скаржником здійснюється подання таких клопотань для затягування розгляду справи та вважає дані дії відповідача зловживанням процесуальними правами.

В судове засідання 13.06.2019 Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК-АГРО" своїх представників не направило, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлено належним чином.

Розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК-АГРО" про відкладення розгляду апеляційної скарги, колегія суддів відмовляє в задоволенні даного клопотання, з підстав визнання обставин викладених в клопотанні відповідача неповажними.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в пункті 5 резолютивною частини ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.05.2019 про відкриття апеляційного провадження, повідомлено учасників справи, що неявка їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів відзначає, що в матеріалах справи міститься апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК-АГРО", в яких відповідач вже наводить свої доводи та підстави оскарження рішення господарського суду Житомирської області від 22.03.2019 у справі №906/1070/18.

Разом з тим, відповідачем не додано до клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги жодного належного доказу тих обставин які викладені в даному клопотанні.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Застосовуючи згідно з частиною 1статті 3 ГПК України,статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"при розгляді справи частину 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК-АГРО".

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення адвоката Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІНЕН ОФ ДЕСНА" в судовому засіданні 13.06.2019, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК-АГРО" слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Житомирської області від 22.03.2019 у справі №906/1070/18 залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.02.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІНЕН ОФ ДЕСНА" (позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТВК-АГРО" (позичальник) укладено договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 01/15 (далі за текстом - договір № 01/15)(а.с. 21 т.1)

Відповідно до п. 1.1. договору № 01/15 позикодавець зобов`язується надати позичальнику поворотну фінансову допомогу (далі - допомога), а останній зобов`язується повернути її у визначений цим договором строк.

Згідно п.1.2, 1.3 договору №01/15 передбачено, що у зв`язку з тим, що між сторонами за цим договором налагоджуються тісні взаємовигідні ділові стосунки, допомога позичальнику надається на безвідсотковій (безоплатній) основі і не передбачає ніякої компенсації. Під поворотною безвідсотковою фінансовою допомогою в цьому договорі розуміється сума коштів, передана позикодавцем позичальнику у користування на визначений строк відповідно до цього договору, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами.

Так, п. 2.1. договору № 01/15 сторонами погоджено, що сума допомоги становить 940960,00 грн., ПДВ не обкладається.

Згідно з п. 3.1. договору № 01/15 позикодавець може надавати допомогу частинами, але не пізніше 31 грудня 2015 року.

Допомога надається у безготівковому порядку платіжними дорученнями шляхом переказу необхідних коштів на розрахунковий рахунок позичальника (п. 3.3. договору №01/15).

Днем надання допомоги вважається день зарахування грошових коштів в загальній сумі позики або її частини на поточний рахунок позичальника, вказаний в п. 10 цього договору (п. 3.4. договору № 01/15).

Згідно з п. 4.2. договору № 01/15 допомога вважається переданою позичальникові в момент зарахування її на розрахунковий рахунок позичальника. Допомога надається на строк 36 (тридцять шість) місяців, який починає свій перебіг з дня зарахування допомоги чи її частини на рахунок позичальника відповідно до п. 3.4 цього договору.

Згідно з пунктами 5.1. та 5.2. договору № 01/15 по закінченні строку, вказаного у п. 4.2, позичальник зобов`язується протягом 7 календарних днів повернути суму допомоги, якщо інше не передбачене додатковою угодою сторін; допомога повертається у безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом переказу необхідних коштів на розрахунковий рахунок позикодавця.

Відповідно до п. 6.1. договору № 01/15 цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє протягом 36 місяців, але в будь-якому випадку - до повного виконання своїх зобов`язань сторонами.

Позивач виконав свій обов`язок згідно з договором № 01/15 та надав фінансову допомогу відповідачу у розмірі 940960,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 30-72 т.1).

Крім того, в підтвердження правильності даних проплат позивачем відібрано пояснювальну записку головного бухгалтера ОСОБА_1 в якій остання зазначила, що при перерахуванні коштів по договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №01/15 від 10.02.2015 з ТОВ «ТВК-АГРО» систематично через надмірну завантаженість у роботі допускалась помилка в призначенні платежу, а саме вказувався невірний номер договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги(а.с. 73-75 т.1).

Разом з тим, листом від 12.01.2016 позивач повідомив відповідача про те, що при проведенні інвентаризації розрахунків ТОВ «ЛІНЕН ОФ ДЕСНА» було виявлено невірне призначення платежу при перерахуванні коштів по договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №01/15 від 10.02.2015(а.с.76-78 т.1).

Відповідач частково повернув кошти, які були надані на підставі договору №01/15.

Згідно довідки ПрАТ "Райффайзен Банк Аваль" вих. № ДЗ-В54/62/174, від 26.11.2018 відповідач частково повернув отриману фінансову допомогу за договором від 10.02.2015 у сумі 285000,00 грн. (а. с. 81 т.1) на підставі наступних платіжних доручень: - № 134824684 від 19.08.2017 на суму 100000,00 грн.; - № 237 від 26.01.2018 на суму 75000,00 грн.; - № 243 від 30.01.2018 на суму 110000,00 грн.

Отже, враховуючи викладене, загальна сума боргу за договором № 01/15 від 10.02.2015 становить 493874, 00 грн.

17.01.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІНЕН ОФ ДЕСНА" (позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТВК-АГРО" (позичальник) укладено договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 01-17/01/17 (далі за текстом - договір № 01-17/01/17)(а.с. 85 т.1).

Відповідно до п. 1.1. договору № 01-17/01/17 позикодавець зобов`язується надати позичальнику поворотну фінансову допомогу (далі - допомога), а останній зобов`язується повернути її у визначений цим договором строк.

Згідно п.1.2, 1.3 договору №01/15 передбачено, що у зв`язку з тим, що між сторонами за цим договором налагоджуються тісні взаємовигідні ділові стосунки, допомога позичальнику надається на безвідсотковій (безоплатній) основі і не передбачає ніякої компенсації. Під поворотною безвідсотковою фінансовою допомогою в цьому договорі розуміється сума коштів, передана позикодавцем позичальнику у користування на визначений строк відповідно до цього договору, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами.

Так, п. 2.1. договору № 01-17/01/17 встановлено, що сума допомоги становить 37414,00 грн., ПДВ не обкладається.

Згідно з п. 3.1. договору № 01-17/01/17 позикодавець може надавати допомогу частинами, але не пізніше 31 січня 2017 року.

Допомога надається у безготівковому порядку платіжними дорученнями шляхом переказу необхідних коштів на розрахунковий рахунок позичальника (п. 3.3. договору №01-17/01/17).

Днем надання допомоги вважається день зарахування грошових коштів в загальній сумі позики або її частини на поточний рахунок позичальника, вказаний в п. 10 цього договору (п. 3.4. договору № 01-17/01/17).

Згідно з п. 4.2. договору № 01-17/01/17 допомога вважається переданою позичальникові в момент зарахування її на розрахунковий рахунок позичальника. Допомога надається на строк 12 (дванадцять) місяців, який починає свій перебіг з дня зарахування допомоги чи її частини на рахунок позичальника відповідно до п. 3.4 цього договору.

Згідно з пунктами 5.1. та 5.2. договору № 01-17/01/17 по закінченні строку, вказаного у п. 4.2. даного договору, позичальник зобов`язується протягом 7 календарних днів повернути суму допомоги, якщо інше не передбачене додатковою угодою сторін; допомога повертається у безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом переказу необхідних коштів на розрахунковий рахунок позикодавця.

Відповідно до п. 6.1. договору № 01-17/01/17 цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє протягом 12 (дванадцяти) місяців, але в будь-якому випадку - до повного виконання своїх зобов`язань сторонами.

Позивач виконав свій обов`язок згідно з договором № 01-17/01/17 та надав фінансову допомогу відповідачу у розмірі 37414,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 88-91 т.1).

Відповідач не повернув кошти, які були надані на підставі договору № 01-17/01/17.

Позивачем на адресу відповідача направлялась претензія № 26 від 26.04.2018 (а. с. 93-95 т.1), яка отримана відповідачем 02.05.2018, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 96 т. 1), однак дана претензія була залишена без відповіді та задоволення.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача 787834,05 грн., з яких 707288,00 грн. поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, 67930,25 грн. пені, 6503,27 грн. 3% річних, 6148,53 грн. інфляційних нарахувань.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Договір поворотної фінансової допомоги за своєю правовою природою є договором позики.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.04.2018 у справі №906/408/17, від 12.06.2019 у справі №910/7047/18.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позика) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його, невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 цього ж Кодексу, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд враховує, що Господарський кодекс України та Цивільний кодекс України не мітять визначення зворотної фінансової допомоги.

Відповідно до п. 14.1.257 ч. 1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних). Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Згідно з п. 6. ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовою послугою є надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

Пунктом першим розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 31.03.2006 № 5555 "Про можливість надання юридичними особами - суб`єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, фінансових послуг з надання коштів у позику та надання поручительств", зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.04.2006 за № 477/12351, встановлено, що юридичні особи - суб`єкти господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, надають фінансові послуги з надання коштів у позику (крім на умовах фінансового кредиту) та поручительств відповідно до вимог цивільного законодавства та з урахуванням вимог законодавства України щодо запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що надати кошти в позику під відсотки вправі лише фінансові установи.

У той же час, з матеріалів справи вбачається, що у спірних правовідносинах має місце позика, яка не передбачає нарахування процентів за користування коштами чи іншої винагороди, отже, кредитор (позивач) не повинен обов`язково мати статус фінансової установи.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору №01/15 позивач надав відповідачу фінансову допомогу на загальну суму 940960,00 грн., що підтверджується такими платіжними дорученнями: №1825 від 10.02.2015 на суму 7500,00 грн.; №1835 від 13.02.2015 на суму 3200,00 грн.; №1857 від 20.02.2015 на суму 4000,00 грн.; №1873 від 25.02.2015 на суму 2000,00 грн.; №1919 від 10.03.2015 на суму 2500,00 грн.; №1918 від 10.03.2015 на суму 4200,00 грн.; №1931 від 13.03.2015 на суму 35000,00 грн.; №1950 від 16.03.2015 на суму 330,00 грн.; №1949 від 16.03.2015 на суму 3000,00 грн.; №1961 від 18.03.2015 на суму 4000,00 грн.; №1963 від 18.03.2015 на суму 7000,00 грн.; №1991 від 20.03.2015 на суму 7000,00 грн.; №1993 від 23.03.2015 на суму 15000,00 грн.; №2004 від 25.03.2015 на суму 8000,00 грн.; №2006 від 25.03.2015 на суму 5000,00 грн.; №2064 від 07.04.2015 на суму 3000,00 грн.; №2078 від 09.04.2015 на суму 5600,00 грн.; №2095 від 14.04.2015 на суму 4000,00 грн.; №F0415SРТВ2 від 15.04.2015 - 2000,00 грн.; №2105 від 20.04.2015 на суму 1000,00грн.; №2173 від 30.04.2015 - 300000,00 грн.; №2182 від 05.05.2015 на суму 55000,00 грн.; №2202 від 07.05.2015 на суму 50000,00грн.; №2223 від 12.05.2015 на суму 10000,00 грн.; №F0515 FUХЕQ від 15.05.2015 - 500,00 грн.; №2273 від 22.05.2015 - 18000,00 грн.; №2626 від 14.08.2015 - 60000,00 грн.; №2636 від 17.08.2015 на суму 30000,00 грн.; №2652 від 20.08.2015 на суму 2000,00 грн.; №2734 від 17.09.2015 на суму 10500,00 грн.; №2741 від 18.09.2015 на суму 21000,00 грн.; №2754 від 21.09.2015 на суму 6000,00 грн.; №2755 від 22.09.2015 на суму 1000,00 грн.; №2849 від 15.10.2015 на суму 16800,00 грн.; №2851 від 16.10.2015 на суму 500,00 грн.; №2856 від 19.10.2015 на суму 10000,00 грн.; №2866 від 20.10.2015 на суму 5000,00 грн.; №2879 від 27.10.2015 на суму 10000,00 грн.; №2886 від 29.10.2015 на суму 10000,00грн.; №2290 від 30.10.2015 на суму 10000,00 грн.; №2924 від 05.11.2015 на суму 5000,00 грн.; №2930 від 11.11.2015 на суму 10000,00 грн.; №3087 від 28.12.2015 на суму 176000,00 грн. (а. с. 30-72 у т.1).

Разом з тим, колегія суддів відзначає, що у даних платіжних дорученнях в графі "призначення платежу" зазначено про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги згідно з договором від 01.11.2014.

Однак, як встановлено матеріалами справи, щодо зазначення у вищевказаних платіжних дорученнях на договір від 01.11.2014 позивач надав пояснювальну записку головного бухгалтера від 11.01.2016 (а.с.73-75 т.1), в якій зазначено, що через надмірну завантаженість у роботі були допущені систематичні помилки в призначенні платежу щодо наданої допомоги, а саме вказувався невірний договір.

Крім того, в листі позивача № 3 від 12.01.2016 адресованого відповідачу (а.с.76-78 т.1), зазначено, що при проведенні інвентаризації розрахунків позивачем було виявлено невірне призначення платежу при перерахуванні коштів по договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №01/15 від 10.02.2015 та правильним слід вважати призначення платежу, у ньому наведене.

Даний лист отримано наручно генеральним директором відповідача ОСОБА_2 ., про що свідчить відповідний напис у верхньому лівому куті цього листа.

Поряд з цим, у нотаріально посвідченій заяві ОСОБА_2 (а.с. 189 т. 1) останнім підтверджено власноручне підписання договорів № 01/15 від 10.02.2015 та №01-17/01/17 від 17.01.2017, а також факт отримання листа № 3 від 12.01.2016.

З урахуванням вищевикладеного, даний факт надання вищезгаданої суми безвідсоткової поворотної допомоги підтверджується також реєстром - банківською випискою з рахунку позивача за період з 01.01.2015 до 30.01.2018 (а. с. 23 - 29 т. 1).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вищезазначене порушення, допущене головним бухгалтером позивача є наслідком недоліків ведення бухгалтерського обліку та не впливає на зміст правовідносин між сторонами по справі.

Згідно довідки ПрАТ "Райффайзен Банк Аваль" № ДЗ-В54/62/174 від 26.11.2018 відповідач частково повернув отриману фінансову допомогу за договором від 10.02.2015 у сумі 285000,00 грн. на підставі таких платіжних доручень (а.с. 81 т.1): № 134824684 від 19.08.2017 на суму 100000,00 грн.; № 237 від 26.01.2018 на суму 75000,00 грн.; № 243 від 30.01.2018 на суму 110000,00 грн.

Таким чином, враховуючи часткове повернення відповідачем отриманої допомоги, залишок суми боргу за договором № 01/15 від 10.02.2015 становить 690960,00 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаною обставиною спростовується твердження відповідача, викладене в доповненні до заперечення № 4/2 від 12.03.2019 (а.с. 80-81 т. 2), що кошти, направлені позивачем відповідачу у період з 10.02.2015 по 28.12.2015 є коштами, сплаченими виключно за договором від 01.11.2014 та не мають відношення до платежів за договором №01/15 від 10.02.2015.

В матеріалах справи наявна копія акту звірки взаєморозрахунків станом на 07.11.2018 за договором № 01/15 від 10.02.2015 (а. с. 22 т. 1), в якому позивачем відображена загальна сума наданої допомоги у розмірі 940960,00 грн. та загальна сума сплаченого відповідачем боргу у розмірі 271086,00 грн., який підписаний тільки в одностороньому порядку ТОВ "ЛІНЕН ОФ ДЕСНА".

Відповідно до довідки ПрАТ "Райффайзен Банк Аваль" вих. № ДЗ-В 54/62/174, від 26.11.2018 (а. с. 81 т. 1) встановлено, що відповідачем сплачено борг на загальну суму 285000,00 грн., а не 271086,00 грн., як зазначає позивач.

Враховуючи дані обставини, погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність незарахування позивачем сплаченої відповідачем суми у розмірі 13914,00 грн. в рахунок погашення боргу за договором № 01/15 від 10.02.2015. Таким чином, правильною сумою повернутої фінансової допомоги відповідачем позивачу згідно з договором № 01/15 слід вважати 285000,00 грн.

Також, як вбачається з матеріалів справи на підставі договору № 01-17/01/17 позивачем надано відповідачу фінансову допомогу у розмірі 37414,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: № 32 від 17.01.2017 на суму 4500,00 грн.; № 110 від 17.02.2017 на суму 14847,00 грн.; № 173 від 13.03.2017 на суму 14847,00 грн.; № 181 від 14.03.2017 на суму 3220,00 грн. (а.с. 88-91 т.1). Про факт надання зазначеної суми допомоги підтверджено реєстром документів-банківською випискою з рахунків позивача за період з 01.01.2017 до 02.08.2018 (а.с. 87 т.1).

Крім того, позивачем додатково в підтвердження надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги за договорами №01/15 та №01-17/01/17 надано копії фіскальних звітів суб`єкта малого підприємництва (баланс) за 2015, 2016, 2017 роки, копії квитанцій як докази подання зазначених звітів та копію розшифровки по балансу ТОВ "ЛІНЕН ОФ ДЕСНА" за 2015, 2016, 2017 роки (а.с. 24 -32 т.2).

Таким чином, колегією суддів встановлено що за договорами №01/15 від 10.02.2015 та №01-17/01/17 від 17.01.2017 позивачем надано відповідачу безвідсоткову поворотну фінансову допомогу на загальну суму 978374,00 грн.

Поряд з цим, колегією суддів встановлено, що 21.04.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІНЕН ОФ ДЕСНА" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агріс Полісся" (покупець) укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "ТВК-АГРО", відповідно до п. 1.1. якого продавець відчужує на користь покупця, а покупець приймає та зобов`язується оплатити корпоративні права - частку 100% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК-АГРО" (товариство), які належать продавцю на праві власності (а. с. 115-119 т. 1).

Згідно п.п. 1.3.2. п. 1.3. договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "ТВК-АГРО" статутний капітал товариства складає 2121000,00 грн. та на момент укладення даного договору повністю сформований продавцем.

Підпунктом 1.5.17. п.1.5. договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "ТВК-АГРО" сторонами погоджено, що на дату укладення цього договору існує кредиторська заборгованість товариства, зокрема, перед ТОВ "ЛІНЕН ОФ ДЕСНА" (ідентифікаційний код 36235356) у сумі 1206130,00 грн. за поворотними фінансовими допомогами та за товари, роботи, послуги.

Таким чином суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність боргу відповідача перед позивачем у сумі 693374,00 грн. безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, згідно розрахунку, а саме: (978374,00-285000,00=693374,00) по договорах №01/15від 10.02.2015 та №01-17/01/17від 17.01.2017.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 67930,25 грн. пені, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нараховано пеню на підставі договору № 01/15 від 10.02.2015 та на підставі договору № 01-17/01/17 від 17.01.2017 в сумі 67930,25 грн.(а.с. 82-84; 92; 173-176 т. 1). В обґрунтування даного розрахунку позивач посилається на п. 7.2 договорів № 01/15 та № 01-17/01/17, ч. 1 ст. 230, ч. 6 ст. 231, ч. 2 ст. 343 ГК України, ст.ст. 549-552 ЦК України.

Згідно з пунктом 7.2 договорів № 01/15 та № 01-17/01/17 позичальник в разі порушення умов цього договору щодо строку повернення допомоги позикодавцю зобов`язаний відшкодувати йому всі збитки та вимушені витрати, які останній зобов`язаний понести, розраховуючи на отримання цих коштів.

Проте, колегія суддів відзначає, що відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене упущена вигода).

Так, згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання.

Порівняльний аналіз наведених двох законодавчих конструкцій визначення змісту збитків дає підстави вважати наявність у них істотних розбіжностей, що не ототожнюються з пенею та їх правовою природи.

Крім того, зі змісту умов договорів № 01/15 та № 01-17/01/17 не встановлено погодженої між сторонами відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, саме у формі пені.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 67930,25 грн. у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 3 % річних у сумі 6503,27 грн. та інфляційних нарахувань у сумі 6148,53 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи приписи ст. 549, ч.2 ст. 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Основною метою визначення інфляційних втрат є встановлення розміру компенсації, яку боржник зобов`язаний в порядку ст. 625 ЦК України сплатити кредитору для усунення наслідків знецінення грошових коштів, що не були вчасно повернуті внаслідок порушення грошового зобов`язання.

Аналіз чинного законодавства вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Однак, як вбачається з умов п. 1.2 договорів №01/15 і № 01-17/01/17 сторони погодили, що у зв`язку з тим, що між ними налагоджуються тісні взаємовигідні ділові стосунки, допомога позичальнику надається на безвідсотковій (безплатній) основі і не передбачає ніякої компенсації.

Під поворотною безвідсотковою фінансовою допомогою в цих договорах розуміється сума коштів, передана позикодавцем позичальнику у користування на визначений строк відповідно до цього договору, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами (п. 1.3. договорів № 01/15 та № 01-17/01/17).

Таким чином, колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних у сумі 6503,27 грн. та інфляційних нарахувань у сумі 6148,53 грн. задоволенню не підлягають, оскільки сторонами погоджено у договорах № 01/15 та № 01-17/01/17 відсутність будь-яких компенсацій, процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, до яких відноситься 3 % річних та інфляційних нарахувань в розумінні їх змісту в порядку ст. 625 ЦК України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі 693374,00 грн. поворотної безвідсоткової фінансової допомоги. В частині стягнення 13914,00 грн. поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, 67930,25 грн. пені, 6148,53 грн. інфляційних, 6503,27 грн. 3% річних, слід відмовити.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що при винесенні рішення суд першої інстанції відмовивши відповідачу у витребуванні в АТ «УкрСибБанк» та ПАТ КБ «ПриватБанк» м.Житомир банківські виписки про рух та залишок коштів на розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 ТОВ «ТВК-АГРО» у період з 10 лютого 2015 року по 21 березня 2017 року, упереджено взяв до уваги виключно доказ позивача - довідку ПраТ «Райффайзен Банк Аваль» від 26.11.2018 враховуючи наступне.

Так, 19.12.2018 на адресу Господарського суду Житомирської області подане клопотання про витребування доказів, зокрема: в АТ «Укрсиббанк» банківської виписки про рух та залишок коштів на розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 ТОВ «ТВК- АГРО» у період з 10 лютого 2015 року по 21 березня 2017 року; в ПАТ КБ «ПриватБанк» м.Житомир банківської виписки про рух та залишок коштів на розрахунковому рахунку № НОМЕР_2 ТОВ «ТВК- АГРО» у період з 10 лютого 2015 року по 21 березня 2017 року(а.с. 110-111 т.1). В обґрунтування даних клопотань зазначив, що на даний час отримати витяги про рух та залишок коштів на розрахункових рахунках у відповідача самостійно немає можливості у зв`язку із відсутністю доступу до системи клієнт-банк вказаних банків.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, адвокатом відповідача Максимовим В.В. направлені адвокатські запити №2/1 від 06.02.2019 на адресу Акціонерного товариства «Укрсиббанк» щодо надання виписки (інформації) про рух та залишок коштів на розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 ТОВ «ТВК-АГРО» код ЄДРПУО 35622584(а.с. 39-40 т.2) та №2/2 від 06.02.2019 філії «Житомирського регіонального управління» акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» щодо надання виписки (інформації) про рух та залишок коштів на розрахунковому рахунку № НОМЕР_2 ТОВ «ТВК-АГРО» код ЄДРПУО 35622584(а.с. 42-43 т.2).

Листом №09/15387 від 13.02.2019 АТ «Укрсиббанк» надав адвокату відповідача Максимову В.В. відповідь на його запит в якій послався на банківську таємницю та враховуючи останнє відмовив в наданні інформації по клієнту ТОВ «ТВК- АГРО»(а.с.56 т.2).

Листом №20.1.0.0.0/7-190214/263 від 14.02.2019 АТ Комерційний банк «Приватбанк» надав адвокату відповідача Максимову В.В. відповідь на його запит в якій послався на банківську таємницю та неналежність оформлення адвокатом додатків до запиту.

Проте, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази звернення до вищевказаних банківських установ безпосередньо відповідачем ТОВ «ТВК-АГРО».

Згідно статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Основними нормативними актами, які регулюють відносини за договором банківського рахунку є положення Глави 72 Цивільного кодексу України (статті 1066-1076), Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою НБУ від 12 листопада 2003 року N 492, Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою НБУ від 21 січня 2004 року N 22, Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням затвердженого постановою Правління Національного банку України 05.11.2014 №705, що надають правову можливість відповідачу бути обізнаним з рухом власних коштів в установах банків в будь-який період часу.

Таким чином, колегія суддів відзначає, що відповідач в порушення вимог ст.74 ГПК України не надав докази, які підтверджують обставини на які він посилається як на підставу своїх заперечень про отримання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги за договорами №01/15 та №01-17/01/17.

Відповідач в апеляційній скарзі також просить суд апеляційної інстанції вирішити питання про проведення судово-економічної експертизи. В обґрунтування даного клопотання зазначає, що питання щодо розрахунків за вказаними договорами, відповідно до вимог закону "Про судову експертизу, Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, можливо вирішити при проведенні судової економічної експертизи, а саме дослідження документів фінансово-кредитних операцій та поставити питання експерту про руху грошових коштів на рахунках позивача та відповідача у період з 10 лютого 2015 року по 21 березня 2017 року.

Однак, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про призначення судової економічної експертизи, оскільки питання запропоновані відповідачем входять до компетенції суду та не потребують спеціальних знань, однак відповідач не надав вищевказані докази як суду першої так і апеляційної інстанції.

Стаття 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В свою чергу позивач в суді першої інстанції не заявляв клопотання про призначення судової економічної експертизи.

Судом першої інстанції встановлені факти на підставі наданих позивачем та відповідачем письмових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

За приписами ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

В той же час, позивачем до матеріалів господарської справи на підтвердження розміру безвідсоткової поворотної фінансової допомоги надано договори №01/15 та №01-17/01/17, платіжні доручення, якими перераховані кошти на виконання даних договорів, документи банківських установ та нотаріально завірені свідчення колишнього директора ТОВ «ТВК-АГРО», докази часткового повернення відповідачем безвідсоткової поворотної фінансової допомоги по вказаних договорах №01/15від 10.02.2015 та №01-17/01/17від 17.01.2017.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про призначення судової економічної експертизи, оскільки останнє базується на припущеннях самого відповідача та є необґрунтованим.

Поруч з тим, при вирішенні даного питання, судом також береться до уваги той факт, що відповідачем в суді першої інстанції не заявлялося клопотання про призначення судової економічної експертизи, а тому у випадку призначення експертизи, висновок експерта буде фактично новим доказом у справі.

Суд також вважає за необхідне послатися на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010р. у якому зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У відповідності до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частинами 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Житомирської області від 22.03.2019 у справі №906/1070/18 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК-АГРО" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 22.03.2019 у справі №906/1070/18 без змін.

2. Справу №906/1070/18 повернути Господарському суду Житомирської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "18" червня 2019 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Василишин А.Р.