ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2019 Справа № 914/767/19

Господарський суд Львівської області у складі судді Мазовіти А.Б. за участю секретаря судового засідання Залицайла М.С., розглянув матеріали позовної заяви

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод», м. Кременчук, Полтавська область

до відповідача: Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Стрийський вагоноремонтний завод» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Стрий, Львівська область

про стягнення 4 553 368,33 грн.

за участю представників:

від позивача: Гнатенко С.І. представник

від відповідача: Плесканка О.В. представник

Обставини розгляду справи.

18.04.2019 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод», м. Кременчук, Полтавська область до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Стрийський вагоноремонтний завод» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Стрий, Львівська область про стягнення 4 436 608,16 грн.

Ухвалою від 22.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.05.2019.

08.05.2019 через канцелярію суду від Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Стрийський вагоноремонтний завод» Акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшов відзив на позовну заяву (вх. №18629/19 від 08.05.2019).

13.05.2019 через канцелярію суду від Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод» надійшла заява про збільшення позовних вимог (вх. №1257/19 від 13.05.2019), у якій позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 4 104 000,00 грн основного боргу, 274 237,08 грн пені, 45 874,16 3% річних, 99 257,09 грн інфляційних та судові витрати.

В судовому засіданні 13.05.2019 було оголошено перерву до 20.05.2019.

З огляду на те, що за результатами підготовчого провадження було вирішено усі необхідні завдання, стороною зазначено, що нею подані усі докази, які доводять обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, суд ухвалою від 20.05.2019 прийняв заяву про збільшення позовних вимог, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 05.06.2019.

05.06.2019 через канцелярію суду від Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод» надійшла заява про винесення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу (вх. №1481/19 від 05.06.2019).

Сторонам роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 42, 46 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правова позиція сторін.

В обґрунтування позовних вимог з урахуванням поданої 13.05.2019 заяви про збільшення позовних вимог позивач посилався на те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки, на виконання умов якого відповідачу було передано у власність товар. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару не виконав, заборгованість становить 4 104 000,00 грн. У зв`язку з порушенням строків оплати відповідачу нараховано пеню в сумі 274 237,08 грн, 3% річних в сумі 45 874,16 грн, інфляційні в сумі 99 257,09 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, становить 4 523 368,33 грн.

В судовому засіданні представник відповідача підтвердив наявність заборгованості відповідача перед позивачем, у поданому через канцелярію суду відзиві на позовну заяву просив суд зменшити штрафні санкції на 50% та зменшити витрати на професійну правничу допомогу.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне.

01.11.2018 між Публічним акціонерним товариством «Кременчуцький сталеливарний завод» (постачальник) та Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Стрийський вагоноремонтний завод» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (покупець) було укладено договір поставки №СВРЗ-03-22-18-156/ю.

За цим договором постачальник (позивач) зобов`язувався протягом 2018 року поставити покупцю (відповідачу) товари, зазначені в специфікації №1 (додаток №1) до даного договору, що є невід`ємною частиною договору, а покупець прийняти і оплатити такі товари згідно умов договору.

Найменування (номенклатура, асортимент) товару код ДК 021:2015-34630000-2 частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху: балка надресорна, рама бокова.

На виконання умов вищевказаного договору, позивач поставив відповідачу згідно накладної №КСЗ-0001222 від 05.12.2018, акту приймання-передачі товару №15 від 05.12.2018 (оригінали накладної, акту оглянуті в судовому засіданні, завірені копії долучені до матеріалів справи) товар на загальну суму 4 104 000,00 грн.

Відповідно до п. 4.2. договору покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 10 банківських днів з дати отримання товару на підставі виставленого рахунку постачальником, але не раніше реєстрації податкової накладної. Датою отримання товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати вартості товару, позивач звернувся до суду із позовом (з урахуванням прийнятої судом до розгляду заяви про збільшення позовних вимог) про стягнення з відповідача 4 104 000,00 грн основного боргу, 274 237,08 грн пені, 45 874,16 3% річних, 99 257,09 грн інфляційних.

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов`язання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до п. 8.2. договору у разі порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням цих положень позивачем нараховано 274 237,08 грн пені, 45 874,16 3% річних, 99 257,09 грн інфляційних.

Судом перевірено розрахунок та встановлено, що суми пені, 3% річних та інфляційних нараховані позивачем правильно.

Відповідачем у відзиві на позов заявив клопотання про зменшення штрафних санкцій на 50%.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. Також відповідно до ч. 2 вказаної норми, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідач у заяві про зменшення пені не послався на відповідні виняткові обставини та не довів їх під час розгляду спору у даній справі. Щодо твердження відповідача про відсутність збитків у відповідача, то сам факт невиконання відповідачем зобов`язання у визначений договором строк позбавляє можливості використання позивачем недоотриманих грошових коштів у своїй господарській діяльності.

Слід також зазначити, що відповідач, уклавши договір поставки, погодився на запропоновані позивачем умови, в тому числі і умову про пеню.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для зменшення суми пені, а тому в задоволенні заяви про зменшення пені слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення, складає 4 104 000,00 грн основного боргу, 274 237,08 грн пені, 45 874,16 3% річних, 99 257,09 грн інфляційних.

Оскільки спір виник з вини позивача, судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на позивача.

Позивачем у позовній заяві було заявлено клопотання про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі орієнтовно 30 000,00 грн. Також ним подана заява про винесення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн та компенсації витрат адвоката, пов`язаних із наданням правової допомоги у справі у розмірі 5 871,95 грн.

Водночас, відповідачем у відзиві на позов заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 5 000,00 грн.

Згідно ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно п. 5 ч. 6 ст. 238 ГПК України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат.

З огляду на викладене, з метою створення для сторін належних умов для подання доказів на підтвердження своїх доводів щодо належного розміру витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, беручи до уваги заяву представника позивача, суд вважає за необхідне призначити на 18.06.2016 о 14:45 год. судове засідання для вирішення питання про витрати на професійну правничу допомогу та встановити позивачу строк до 10.06.2019 для подання суду доказів щодо понесених витрат у справі.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 215, 216, 218, 509, 526, 530, 546, 547, 549, 599, 610, 625, 626 ЦК України, ст. 193, 230, 231 ГК України та ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326, 327 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Стрийський вагоноремонтний завод» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Стрий, вул. Зубенка, 2, Львівська область (ідентифікаційний код 40123439) на користь Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод», м. Кременчук, вул. І.Приходька, 141, Полтавська область (ідентифікаційний код 05756783) 4 104 000,00 грн основного боргу, 274 237,08 грн пені, 45 874,16 3% річних, 99 257,09 грн інфляційних, 68 300,52 грн судового збору.

3. Призначити на 18.06.2019 о 14:45 год. судове засідання для вирішення питання про судові витрати.

4. Встановити позивачу строк до 10.06.2019 для подання суду доказів щодо розміру понесених ним судових витрат у справі.

5. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні 05.06.2019 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 07.06.2019.

Суддя Мазовіта А.Б.