ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2019 р. м. Київ Справа № 911/745/19

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до Комунального підприємства Київської обласної ради Бородянкатепловодопостачання, Київська обл., Бородянський р-н., смт. Бородянка

про стягнення 163905,84 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до Комунального підприємства Київської обласної ради Бородянкатепловодопостачання про стягнення 70182,11 грн. пені, 17617,02 грн. 3% річних та 76106,71 грн. інфляційних втрат, всього 163905,84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем несвоєчасно виконано зобов`язання з оплати отриманого природного газу у визначений договором № 2075/15-БО-17 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 р. строк, чим порушено вимоги п. 6.1 договору, що відповідно до п. 7.2 договору є підставою для нарахування 70182,11 грн. пені та відповідно до ст. 625 ЦК України 17617,02 грн. 3% річних та 76106,71 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Київської області від 08.04.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання; запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду: заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; відзив на позов з документальним обґрунтуванням його висновків; клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін; запропоновано позивачу до 08.05.2019 р. подати до суду відповідь на відзив; запропоновано відповідачу надати до суду заперечення на відповідь на відзив.

06.05.2019 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач просить в задоволенні позовної заяви відмовити, оскільки за договором № 2073/13-БО-17 від 27.11.2014 р. розрахунки повністю відповідачем проведені в 2015-2016 роках. Тобто, відповідно до вимог ст.ст. 256, 258 ЦК України строк у межах якого позивач звернувся до господарського суду закінчився, тому позов заявлений поза межами строків спеціальної позовної давності.

08.05.2019 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що не погоджується із доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, вважає їх безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. За твердженням позивача, оскільки відповідачем порушено умови договору купівлі-продажу природного газу щодо строків оплати, то НАК «Нафтогаз України» має право на застосування штрафних санкцій у вигляді пені та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат). Окрім того, позивач звертає увагу, що посилання відповідача на ч. 2 ст. 258 ЦК України не відповідає дійсності і не може братися до уваги судом, оскільки договором купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 р. № 2075/15-БО-17, а саме п. 9.3 чітко передбачено, що строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років, у зв`язку з чим відсутні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін чи заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України сторонами до суду не подано.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності суд

ВСТАНОВИВ:

27.11.2014 р. між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець) та Комунальним підприємством Київської обласної ради Бородянкатепловодопостачання (покупець) було укладено договір № 2075/15-БО-17 купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2015 р. природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією Нафтогаз України за кодом згідно УКТЗЕД , а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що продавець передає покупцеві у період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. газ в обсязі до 569,0 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів: січень 156,0; лютий 140,0; ІНФОРМАЦІЯ_1 65,0; ІНФОРМАЦІЯ_2 15,0; травень 0; червень 0; липень 0; серпень 0; вересень 0; жовтень 20,0; листопад 38,0; грудень 135,0.

Відповідно до п. 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

В подальшому в договір № 2075/15-БО-17 від 27.11.2014 р. купівлі-продажу природного газу було внесено зміни додатковими угодами № 1 від 30.01.2015 р., № 2 від 23.02.2015 р., № 3 від 10.03.2015 р., № 4 від 15.04.2015 р., № 5 від 15.05.2015 р., № 6 від 05.06.2015 р., № 7 від 15.07.2015 р., № 8 від 15.10.2015 р., № 9 від 22.10.2015 р., № 10 від 02.11.2015 р., № 11 від 25.11.2015 р., відповідно до яких, зокрема, змінювалась ціна на природний газ.

Додатковою угодою № 1 від 30.01.2015 р. до договору сторони погодили, що з 01.01.2015 р. до сплати за 1000 куб. м природного газу всього з ПДВ 7661,64 грн.

Додатковою угодою № 2 від 23.02.2015 р. до договору сторони погодили, що з 01.02.2015 р. до сплати за 1000 куб. м природного газу всього з ПДВ 7416,84 грн.

Додатковою угодою № 3 від 10.03.2015 р. сторони погодили, що з 01.03.2015 р. до сплати за 1000 куб. м природного газу всього з ПДВ 11333,64 грн.

Додатковою угодою № 4 від 15.04.2015 р. до договору сторони погодили, що з 01.04.2015 р. до сплати за 1000 куб. м природного газу всього з ПДВ 9600,24 грн.

Додатковою угодою № 8 від 15.10.2015 р. до договору сторони погодили, що з 01.10.2015 р. по 31.10.2015 р. до сплати за 1000 куб. м природного газу всього з ПДВ 8905,32 грн.

Додатковою угодою № 9 від 22.10.2015 р. до договору сторони погодили, що з 01.11.2015 р. до сплати за 1000 куб. м природного газу всього з ПДВ 8745,74 грн.

Додатковою угодою № 11 від 25.11.2015 р. до договору сторони погодили, що з 01.12.2015 р. до сплати за 1000 куб. м природного газу всього з ПДВ 8751,10 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 6.4 договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашає вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного покупцем: у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю чергу погашається основна сума боргу.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з п. 9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звертатися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (розділ 11 договору).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

На виконання умов договору позивач за період з січня 2015 року по квітень 2015 року та за період з жовтня 2015 року по грудень 2015 року передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1917981,35 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 р. на суму 383173,94 грн., від 28.02.2015 р. на суму 308229,03 грн., від 31.03.2015 р. на суму 263019,79 грн., від 30.04.2015 р. на суму 41626,64 грн., від 31.10.2015 р. на суму 146902,15 грн., від 30.11.2015 р. на суму 332618,14 грн., від 31.12.2015 р. на суму 442411,66 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору відповідачем сплачено: за період з 22.01.2015 р. по 27.02.2015 р. 383173,94 грн. за актом приймання-передачі від 31.01.2015 р., за період з 27.02.2015 р. по 20.03.2015 р. 308229,03 грн. за актом приймання-передачі від 28.02.2015 р., з 20.03.2015 р. по 27.04.2015 р. 263019,79 грн. за актом приймання-передачі від 31.03.2015 р., з 27.04.2015 р. по 05.05.2015 р. 41626,64 грн. за актом приймання-передачі від 30.04.2015 р., з 27.05.2015 р. по 22.06.2015 р. 146902,15 грн. за актом приймання-передачі від 31.10.2015 р., з 22.06.2015 р. по 29.12.2015 р. 332618,14 грн. за актом приймання-передачі від 30.11.2015 р., з 29.12.2015 р. по 17.11.2017 р. 442411,66 грн. за актом приймання-передачі від 31.12.2015 р.

Таким чином, відповідач за отриманий в квітні 2015 року та в жовтні 2015 року природний газ розрахувався вчасно та в повному обсязі, а за отриманий в січні, лютому, березні, листопаді та грудні 2015 року природний газ розрахувався в повному обсязі, проте з порушенням строку оплати, встановленого п. 6.1 договору.

Враховуючи несвоєчасну оплату отриманого в січні, лютому, березні, листопаді та грудні 2015 року природного газу, позивач просить стягнути з відповідача 70182,11 грн. пені, 17617,02 грн. 3% річних, нарахованих на заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо з урахуванням дат виникнення заборгованості за загальний період з 17.02.2015 р. по 16.11.2017 р. Також позивач просить стягнути з відповідача 76106,71 грн. інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача за актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 р. з урахуванням дати виникнення заборгованості за загальний період з лютого 2016 року по жовтень 2017 року.

30.11.2016 р. набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 р., яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до статті 1 вказаного вище Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону є: кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Як вже зазначалось, відповідно до п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною першою статті 3 цього Закону унормовано, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 р. № 93 затверджено "Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром", яким визначені дані реєстру про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 1 січня 2016 року заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 1 липня 2016 року.

Водночас, факт включення чи невключення відповідача до даного реєстру не входить до предмета доказування у даній справі, оскільки не впливає на вирішення даного спору з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016 р.), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. При цьому застосування приписів частини 3 статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 22.03.2018 р. у справі № 914/123/17 та у постанові від 03.04.2018 р. у справі № 904/11325/16.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається із матеріалів справи, заявлені до стягнення з відповідача 3% річних та пеня були нараховані позивачем на заборгованість відповідача за зобов`язаннями січня 2015 р., лютого 2015 р., березня 2015 р., листопада 2015 р. та грудня 2015 р., а заявлені до стягнення інфляційні втрати на заборгованість відповідача за зобов`язаннями грудня 2015 р.

Однак, відповідач заборгованість за зобов`язаннями січня 2015 р., лютого 2015 р., березня 2015 р., листопада 2015 р. та частково грудня 2015 р. погасив до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії", а саме останній платіж до набрання чинності вказаного Закону був здійснений відповідачем 24.11.2016 р. за зобов`язаннями грудня 2015 р., а останній платіж в рахунок повного погашення заборгованості, на яку позивачем нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати, був здійснений відповідачем 17.11.2017 р. також за зобов`язаннями грудня 2015 р.

Таким чином, позивачем неправомірно нараховано відповідачу пеню, 3 % річних та інфляційні втрати на заборгованість відповідача за отриманий відповідачем природний газ у січні 2015 р., лютому 2015 р., березні 2015 р., листопаді 2015 р. та частково грудні 2015 р., за який відповідач розрахувався до набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії".

Враховуючи зазначене, заявлені до стягнення з відповідача на користь позивача пеня, 3 % річних та інфляційні втрати, нараховані на заборгованість відповідача за отриманий відповідачем природний газ у січні 2015 р., лютому 2015 р., березні 2015 р., листопаді 2015 р. та частково грудні 2015 р. (до 30.11.2016 р.), за який відповідач розрахувався до набрання чинності вказаного Закону, задоволенню не підлягають.

Разом з тим, судом встановлено, що після набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" (30.11.2016 р.), після здійсненого відповідачем 24.11.2016 р. часткового погашення заборгованості у сумі 6609,97 грн., у відповідача існувала заборгованість за отриманий природний газ у грудні 2015 р. в сумі 323888,67 грн., яка була погашена у період з 14.12.2016 р. по 17.11.2017 р.

Отже, відповідач за куплений природний газ за актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 р. розрахувався в повному обсязі, а саме - 17.11.2017 р., тобто з пропуском строку, встановленого п. 6.1 договору.

Позивач на підставі п. 7.2 договору просив стягнути з відповідача 70182,11 грн. пені, нарахованої на заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо, з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат, за загальний період з 17.02.2015 р. по 14.07.2016 р., зокрема, позивачем нараховано пеню на заборгованість відповідача за зобов`язаннями грудня 2015 р. за період з 15.01.2016 р. по 14.07.2016 р. на суму 337108,61 грн.

Як вже було зазначено, пунктом 7.2 договору встановлено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Однак, як було встановлено судом, станом на 30.11.2016 р. у відповідача існувала заборгованість за отриманий природний газ у грудні 2015 р. в сумі 323888,67 грн.

Таким чином, оскільки за заявлений позивачем період нарахування пені непогашена заборгованість відповідача за зобов`язаннями грудня 2015 року станом на 30.11.2016 р. становила 323888,67 грн., то нарахування пені повинно здійснюватись на суму 323888,67 грн. за період з 15.01.2016 р. по 14.07.2016 р.

Враховуючи зазначене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 64981,27 грн. пені, нарахованої на 323888,67 грн. заборгованості.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 17617,02 грн. 3% річних та 76106,71 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 17617,02 грн. 3% річних, нарахованих на заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо, з урахуванням дат виникнення заборгованості та здійснених відповідачем часткових оплат, за загальний період з 17.02.2015 р. по 16.11.2017 р., зокрема, за зобов`язаннями грудня 2015 р. за період з 15.01.2016 р. по 16.11.2017 р.

Однак, враховуючи викладене вище та встановлений судом розмір непогашеної заборгованості відповідача за зобов`язаннями грудня 2015 року у сумі 323888,67 грн., то нарахування 3% річних повинно здійснюватись на суму 323888,67 грн. за період з 15.01.2016 р. по 13.12.2016 р.

Відповідно до вірного розрахунку здійсненого судом, сума 3 % річних, нарахована на заборгованість відповідача за актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 р., з урахуванням здійснених відповідачем оплат, за загальний період з 15.01.2016 р. по 16.11.2017 р. складає 14628,12 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Позивач просить стягнути з відповідача 76106,71 грн. інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача за зобов`язаннями грудня 2015 р. за період з лютого 2016 року по жовтень 2017 року (включно) з урахуванням дати виникнення заборгованості та здійснених відповідачем часткових оплат.

Однак, як вже зазначалося, враховуючи встановлений судом розмір непогашеної заборгованості відповідача за зобов`язаннями грудня 2015 року у сумі 323888,67 грн., то нарахування інфляційних втрат з лютого 2016 року по листопад 2016 року повинно здійснюватись на суму 323888,67 грн.

Таким чином, відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом, сума інфляційних втрат за актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 р., з урахуванням здійснених відповідачем оплат, за загальний період з лютого 2016 року по жовтень 2017 року (включно) складає 69478,93 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо доводів відповідача, стосовно того, що позов заявлений поза межами строків спеціальної позовної давності, то суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Статтею 258 Цивільного Кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 Цивільного Кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 9.3 договору передбачено, що строк в межах якого сторони можуть звернутися до суду про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

Тобто, пунктом 9.3 договору сторони дійшли згоди збільшити строк позовної давності до 5 років.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 19.03.2019 р., про що свідчить поштова накладна, що міститься на конверті, в якому надійшла позовна заява, тобто в межах п`ятирічного строку позовної давності, а тому доводи відповідача, що позивач звернувся до суду з даним позовом поза межами строків позовної давності, є безпідставними.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України покладається судом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 231, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства Київської обласної ради Бородянкатепловодопостачання (07801, Київська обл., Бородянський р-н, смт. Бородянка, вул. Вокзальна, буд. 1-А, код 33710516) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, код 20077720) 64981,27 грн. (шістдесят чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят одну грн. 27 коп.) пені, 14628,12 грн. (чотирнадцять тисяч шістсот двадцять вісім грн. 12 коп.) 3 % річних, 69478,93 грн. (шістдесят дев`ять тисяч чотириста сімдесят вісім грн. 93 коп.) інфляційних втрат та 2236,32 грн. (дві тисячі двісті тридцять шість грн. 32 коп.) судового збору.

2. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 ст. Господарського процесуального кодексу України.

У той же час згідно пункту 17.5 Перехідних Положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення підписано 14.06.2019 р.

Суддя О.О. Рябцева