ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

13.06.2019 м.Дніпро Справа № 904/4860/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі:

судді-доповідача Іванова О.Г.

перевіривши матеріали апеляційної скарги Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.01.2019 (суддя Петренко І.В., м. Дніпро), повний текст якого підписаний 10.01.2019, у справі № 904/4860/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", м. Дніпро

до Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради, м. Павлоград Дніпропетровської області

про стягнення 935047,21 грн. трьох відсотків річних та 3498140,52 грн. інфляційних втрат (договір №2017/ПВ/ПВ/С-001 від 25.01.2017 на фінансування наданих населенню субсидій у 2017 році пов"язаних з відшкодуванням вартості послуг газопостачання)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.01.2019 у справі №904/4860/18 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" 935047,21грн. трьох відсотків річних; 3498140,52грн. інфляційних втрат; 66497,82 грн. судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням, Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з"ясування обставин справи, просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.01.2019, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Одночасно скаржником подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Розглянувши вказане клопотання, апеляційний господарський суд встановив наступне.

За приписами ст.256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (частина 2). Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині 2 статті 261 цього Кодексу (частина 3).

Тобто, законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити - з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає він поновленню.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду поновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Слід зазначити, що суд може поновити строк на апеляційне оскарження лише у виняткових випадках, тобто причини поновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не враховувати який вважалось би несправедливим та таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

Для поновлення строку на апеляційне оскарження суд має встановити наявність відповідних обставин, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, що може використовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції прийняте 03.01.2019 року, а повний текст складено 10.01.2019 року, отже, строк на апеляційне оскарження, визначений законодавством, сплив 30.01.2019. Скаржником апеляційна скарга подана з пропуском встановленого Господарським процесуальним кодексом України строку 31.05.2019 (згідно штампелю відділення поштового зв"язку на конверті), тобто зі спливом більше, ніж чотирьох місяців.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на оскарження в апеляційному порядку рішення місцевого суду, скаржник зазначає, що кошторисом Управління на 2019 рік передбачені видатки на сплату судового збору лише у розмірі 10 000 грн, сума ж судового збору за подачу цієї апеляційної скарги становить 99 746,73 грн; рішенням Павлоградської міської ради № 408 від 22.05.2019 "Про підсумки виконання бюджету міста за І квартал 2019 року" встановлено факт виконання загального фонду бюджету міста, таким чином, з`явилась можливість внести зміни в рішення про місцевий бюджет та виділити кошти для оплати суми судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.01.2019 року по справі № 904/4860/18. Вказує, що Управління фактично було позбавлене можливості забезпечити оплату судового збору за подачу апеляційної скарги та вважає зазначені вище обставини об`єктивно непереборними та незалежними від волевиявлення управління, пов`язаними з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, підтвердженими належними доказами.

Однак, вказані обставини пропуску строку на апеляційне оскарження, на які посилається скаржник, не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції як поважні, з огляду на таке.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі "Пелевін проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року, суд постановив, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

У справі "Мушта проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 року, суд постановив, що норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (inter alia), який полягає у тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі, таке рішення не може бути піддано сумніву (рішення у справі Brumaresku v Romania [GC], №28342/95, п. 61, ЄСПЛ 1999-VII).

Право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (пункти 22 - 23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року) .

У пункті 41 рішення від 03.04.2008 року "Пономарьов проти України" Суд вказав, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи є підстави для поновлення строків для оскарження, виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

Отже, встановлений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України строк подання апеляційної скарги і є тим обмеженням доступу до суду, що забезпечує дотримання принципу юридичної визначеності. У разі відсутності поважних причин та правових підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження такі обмеження правомірно застосовуються судом.

Слід зауважити, що в судовому засіданні 03.01.2019 представник відповідача брав участь, отже, з прийнятим рішенням був обізнаний, в свою чергу, у строки, визначені ст.256 ГПК України, апеляційну скаргу Управління не подало, як не скористалось правом одночасно зі скаргою подати відповідне клопотання про відстрочення сплати судового збору, із зазначенням мотивів такого відстрочення, таким чином, дотримання передбачених законом процесуальних строків є обов`язком сторони, в свою чергу, бездіяльність відповідача стосовно вчасного подання скарги в період з 30.01.2019 по 31.05.2019 останній не пояснює жодним чином. При цьому, оплата судового збору є лише однією з вимог прийнятності скарги, яка і може часктово обгрунтовуватись недостатністю коштів, з належним доведенням вказаних обставин, в той же час, законодавство не звільняє сторону від вчасної подачі скарги, хоча б і з недоліками, з метою висловити незгоду сторони з прийнятим рішенням, чого скаржником в даному випадку зроблено не було, тобто, вказані дії носять суто суб`єктивний характер.

Слід зазначити, що окрім кошторису Управління відповідач (скаржник) не надає жодного доказу, який би підтверджував вчинення останнім дій стосовно необхідності виділення коштів для оплати судового збору.

В свою чергу, державні органи, які є рівними перед законом і судом поряд з іншими учасниками справи, зобов`язанні діяти вчасно та в належний спосіб, в тому числі, при оскарженні судових рішень в апеляційному порядку. Це стосується і заявників, які, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, діють як суб`єкти владних повноважень й, до того ж, є бюджетними установами, фінансування яких здійснюється з Державного бюджету України (або місцевого бюджету), в тому числі, щодо видатків на сплату судового збору, а відтак, кошти на вказані цілі повинні бути передбачені у кошторисі такої установи своєчасно і у повному обсязі, з урахуванням здійснених видатків за минулий бюджетний період, що кореспондується з пунктами 44, 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року N 228, якими, крім іншого, визначено, що штатні розписи бюджетних установ затверджуються в установленому порядку у місячний строк з початку року; до затвердження в установленому порядку кошторисів використання бюджетних коштів підставою для здійснення видатків бюджету с проекти зазначених кошторисів (з довідками про зміни до них у разі їх внесення), засвідчені підписами керівника установи та керівника її фінансового підрозділу або бухгалтерської служби; у разі коли бюджетний розпис на наступний рік не затверджено в установлений законодавством термін, в обов`язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період; бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення), а під час складання кошторисів на наступний рік враховуються обсяги здійснених видатків.

Вказане відповідає і розділу 5 Порядку казначейського обслуговування місцевих бюджетів, затвердженому Наказом Міністерства фінансів України № 938 від 23.08.2012.

Скаржник не надав жодних доказів здійснення всіх можливостей щодо виконання вимог законодавства стосовно сплати судового збору, не надав докази запропонованих поточних змін до кошторисів на адресу органу місцевого самоврядування, місцевого фінансового органу, який відповідно до Порядку № 938 здійснює функції зі складання, виконання місцевих бюджетів, контролю за витрачанням коштів розпорядниками бюджетних коштів, а також інші функції, пов`язані з управлінням коштами місцевого бюджету, для здійснення оплати судового збору, кошти на сплату якого необхідно було додатково передбачити в кошторисі установи за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" (ч.1 п.2.6 Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом МФУ від 12.03.2012 № 333 "сплата податків та зборів, обов`язкових платежів до бюджетів відповідно до законодавства"); не надав жодної пропозиції стосовно поточної зміни кошторису шляхом перерахування необхідної суми на відповідний рахунок скаржника у зв`язку з необхідністю здійснити видатки у вигляді судового сбіру та реакції вказаних органів.

Також слід зауважити, що поряд з пропуском строку на апеляційне оскарження з підстави неможливості сплати судового збору, яке обґрунтовано мотивами такого пропуску, при поданні даної апеляційної скарги скаржник так і не виконав вимог законодавства стосовно подання доказів оплати судового збору у встановленому порядку та розмірі (66497,82 грн х 150% = 99 746,73 грн).

Зважаючи на приписи статті 74 Господарського процесуального кодексу України, поважність обставин, які стали причиною пропуску встановленого законом процесуального строку повинна доводити та сторона, яка на такі обставини посилається.

Таким чином, скаржником не наведено та судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що унеможливило б скаржнику звернутись із апеляційною скаргою у строки, встановленні статтею 256 Господарського процесуального кодексу України. Таким чином, відповідна можливість залежала виключно від волевиявлення скаржника (мала суб`єктивний характер).

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що підстави, вказані скаржником, на поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження не є поважними.

Відповідно до частини 3 статті 260 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, встановлених статтею 256 цього Кодексу, а підстави, вказані нею в заяві визнані апеляційним господарським судом неповажними. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою та вказати інші підстави для поновлення строку.

За змістом частини 2 статті 260 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід залишити без руху для надання скаржнику можливості усунути недоліки: подати заяву/клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги з відповідними доказами та обґрунтуванням інших причин такого пропуску.

Слід звернути увагу, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 261 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом не поважними.

Керуючись статтями 234, 235, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.01.2019 у справі №904/4860/18 залишити без руху.

Управлінню соціального захисту населення Павлоградської міської ради надати Центральному апеляційному господарському суду протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху: заяву/клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги з відповідними доказами та обґрунтуванням інших причин такого пропуску, одночасно з доказом оплати судового збору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Інформацію по справі учасники справи можуть отримати на сторінці Центрального апеляційного господарського суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/sud4876/ або переглянути процесуальні документи по справі на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua/

Головуючий суддя О.Г. Іванов