Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2019 р. м. Рівне Справа № 918/168/19

Господарський суд Рівненської області у складі головуючий суддя Торчинюк В.Г., за участю секретар судового засідання Фесюк О.В., розглянувши у відкритому (закритому) судовому засіданні в залі суду матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубпласт"

до відповідача: Приватного підприємства "ТЕПЛОГАЗБУД"

про стягнення в сумі 94 953,62 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився.

Описова частина:

У березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубпласт" звернулося у Господарський суд Рівненської області із позовом до відповідача Приватного підприємства "ТЕПЛОГАЗБУД", в якому просить, посилаючись на ст. 193, 216 ГК України, ст.ст. 526, 536 549, 611, 692, 694 ЦК України, стягнути 94 953 грн. 62 коп., з яких 69 461 грн. 79 коп. основний борг, 12 141 грн. 29 коп. неустойка, 8 456 грн. 92 коп. проценти річних, 4 893 грн. 62 коп. інфляційні втрати через неналежне виконання зобов'язань за договором №501 від 19 липня 2018 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 15 березня 2019 року відкрито провадження у справі 918/168/19, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 02 квітня 2019 року.

02 квітня 2019 року через відділ канцелярії відповідачем подане клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, в якому останній зазначає про недотримання вимог позивачем при поданні позовної заяви, зокрема, відповідачу не направлено копії позовної заяви.

Суд не погоджується з таким твердженнями відповідача, оскільки матеріали справи містять докази надіслання для відповідача копії позовної заяви, а тому в задоволенні клопотання відповідача, щодо залишення без розгляду позову, судом відмовлено.

02 квітня 2019 року через відділ канцелярії відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи, в якому останній просив суд надати сторонам час на завершення переговорів щодо укладання мирової угоди та її підписання.

Ухвалою суду від 02 квітня 2019 року розгляд справи відкладено на 16 квітня 2019 року.

16 квітня 2019 року через відділ канцелярії відповідачем та позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи, в якому останні просили суд надати сторонам час на завершення переговорів щодо укладання мирової угоди та її підписання.

Ухвалою суду від 16 квітня 2019 року розгляд справи по суті відкладено на 14 травня 2019 року.

14 травня 2019 року через відділ канцелярії відповідачем подано письмові пояснення, в яких останній просить суд врахувати часткову оплату здійснену 02 квітня 2019 року в розмірі 2 000 грн. 00 коп.

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд закриває провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі можливе в разі, коли предмет спору існував на момент відкриття провадження по справі та припинив існування в процесі розгляду справи.

Як свідчать матеріали справи, після порушення провадження по справі, відповідачем сплачено для позивача 2 000 грн. 00 коп. боргу, що стверджується платіжним дорученням від 02 квітня 2019 року № 566.

Зазначені обставини свідчать про те, що борг в розмірі 2 000 грн. 00 коп. частина якого є предметом спору у справі № 918/168/19, після порушення провадження у справі, було сплачено відповідачем для позивача, отже, на момент розгляду справи, а саме 04 червня 2019 року у даній справі відсутній предмет спору в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 2 000 грн. 00 коп.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі за відсутністю предмета спору в частині стягнення 2 000 грн. 00 коп. основної суми боргу на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

За таких обставин має місце нова ціна позову 92 953 грн. 62 коп.

14 травня 2019 року через відділ канцелярії позивачем подано клопотання в якому останній просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

Ухвалою суду від 14 травня 2019 року розгляд справи по суті відкладено на 04 червня 2019 року (з урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 20 травня 2019 року).

У судове засідання 04 червня 2019 року позивач та відповідач не забезпечили явку уповноважених представників, хоча про дату, місце та час судового засідання були належним чином повідомлені.

Відповідач, Приватне підприємство "ТЕПЛОГАЗБУД", про час та місце судових засідань повідомлялося належним чином шляхом надсилання вищевказаних ухвал суду на його юридичну адресу, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.53-55), у судові засідання не з`являвся, про поважність причин відсутності не повідомляв.

За змістом статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Приймаючи до уваги, що ухвали суду відповідачем було отримано, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення, при цьому явку сторін визнано необов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача та відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до пункту 9 статті 165 ГПК України.

Мотивувальна частина:

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено:

19 липня 2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубпласт" (надалі - Постачальник) та Приватним підприємством "ТЕПЛОГАЗБУД" (надалі - Покупець) укладено договір № 501 (надалі - Договір, а.с. 17), відповідно до якого Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити труби, комплектуючі та обладнання, а також супутні товари (надалі - товар), партіями в кількості, асортименті та за цінами, узгодженими Сторонами в рахунках фактурах або в специфікаціях (додатках) до договору чи визначеними в порядку, передбаченому цим договором (пункт 1.1 Договору).

Якість товару повинна повністю відповідати стандартам та технічним умовам, діючим в Україні. Якість товару підтверджується відповідним документом виробника на партію товару (пункт 2.1. Договору).

Товар, що поставляється за договором, повинен бути упакований в оригінальну упаковку виробника з нанесенням маркування згідно технічних умов виробника (пункт 3.1. Договору).

За змістом пункту 4.1. Договору сторони визначили наступний порядок узгодження умов постачання партії товару:

- покупець направляє Постачальнику письмове замовлення, з зазначенням асортименту та кількості партії товару. В замовленні також вказується кінцевий пункт доставки, крім випадків передбачених пунктом 4.3 договору. Замовлення Покупця є пропозицією (офертою) до поставки партії товару (щодо асортименту та кількості товару) та за його згодою (акцептом) з цінами Постачальника, що діяли на момент замовлення товару (пункт 4.1.1. Договору);

- Постачальник протягом нормально необхідного часу направляє Покупцю по факсу рахунок фактуру з зазначенням вартості вказаного у замовленні товару, строку його постачання та оплати. Рахунок фактура є підтвердженням (акцептом) Постачальника замовлення Покупця. Відповідно до пункту 3 статті 205 ЦК України умови щодо строків поставки і оплати партії товару, та/або інші умови, визначені рахунком фактурою, вважаються узгодженими Покупцем, якщо протягом двох робочих днів з моменту отримання рахунку фактури від нього не надійде зауважень, про що також свідчить підпис Покупця за договором (пункт 4.1.2. Договору);

- достатнім підтвердженням умов поставки, зазначених у товаросупровідних документах, буде також приймання Покупцем товару в порядку, передбаченому п. 4.4. даного договору, незалежно від наявності замовлення або підтвердження Покупцем умов поставки, зазначених в рахунку фактурі (пункт 4.1.3. Договору);

- умови постачання партії товару вважаються також повністю узгодженими сторонами після отримання Постачальником передоплати в розмірі, визначеному рахунком фактурою та в передбачені строки (пункт 4.1.4. Договору).

Відповідно п. 4.2. Договору найменування, асортимент, кількість, ціна одиниці та загальна вартість партії товару, терміни поставки та оплата можуть бути узгоджені сторонами в специфікаціях (додатках) до договору, які підписані уповноваженими представниками сторін та є його невід'ємними частинами. Підписання сторонами специфікації є достатнім узгодженням умов постачання партії товару незалежно від порядку узгодження згідно з п. 4.1. договору. Сторони в специфікаціях (додатках) до договору можуть передбачати умови, що відрізняються від умов даного договору.

Поставка товару здійснюється на базових умовах постачання згідно з міжнародними правилами тлумачення комерційних термінів ІНКОТЕРМС в редакції 2000 р., визначених у рахунку фактурі або специфікації. Якщо кінцевий пункт доставки не визначений, то поставка партії товару вважається узгодженою на базисній умові EXW Склад Постачальника за адресою: Івано-Франківська область, м. Калуш (пункт 4.3. Договору).

Датою поставки товару та датою переходу права власності на товар вважається дата накладної Постачальника, що передається Покупцю. При цьому обов'язок Постачальника поставити товар Покупцю вважається виконаним у момент передачі товару перевізнику для доставки Покупцю або з моменту забезпечення наявності товару на складі Постачальника (допускається інформування про це в телефонному режимі), якщо специфікацією передбачена вибірка товару зі складу Постачальника (пункт 4.7 Договору).

Згідно із пунктом 5.1. Договору оплата товару Покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з моменту передачі товару, якщо інший порядок розрахунків не визначений в рахунку фактурі або в специфікації, в порядку передбаченому даним договором.

Кожна із сторін несе відповідальність за невиконання умов договору у відповідності з діючим законодавством України (пункт 8.1. Договору).

Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2018 р., а в частині виконання зобов'язань, що виникли в період дії договору до їх повного виконання. З моменту підписання даного договору всі попередні усні і письмові домовленості сторін щодо предмету даного договору вважаються такими, що втратили силу (пункт 12.1. Договору).

Відповідно до умов укладеного Договору позивачем відвантажено відповідачу товар на загальну суму 83 261 грн. 79 коп., що підтверджується видатковою накладною від 24 липня 2018 року № ЕТП КЛ2407/015 та довіреністю на отримання товару від 24 липня 2018 року № 37, які наявні в матеріалах справи (а.с. 18-19).

Такими чином позивачем поставлено відповідачу товару на загальну суму 83 261 грн. 79 коп.

Однак, як слідує з наявних в справі платіжних доручень, відповідачем розрахунок за отриманий товар проведено частково в сумі 15 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 30 листопада 2018 року № 417 (а.с.21), платіжним дорученням від 31 жовтня 2018 року № 1168 (а.с.22), платіжним дорученням від 02 квітня 2019 року № 566 (а.с.74).

Відтак, станом на день розгляду даної справи заборгованості за отриманий товар в розмірі 67 461 грн. 79 коп. відповідачем не сплачено.

Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З моменту укладення сторонами Договору № 501 від 19 липня 2018 року між ними виникли зобов'язання, які мають правову природу договору поставки.

Згідно із частинами 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (стаття 632 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку про наявність факту порушення відповідачем прав позивача за захистом яких останній звернувся, позаяк матеріалами справи підтверджено факт передачі позивачем товару відповідачу та відсутність повної та своєчасної оплати зі сторони останнього за отриманий товар.

Вказана сума заборгованості в розмірі 67 461 грн. 79 коп. є обґрунтованою та такою, що підлягає до стягнення з відповідача.

Також судом розглянуто вимоги позивача про стягнення з відповідача 12 141 грн. 29 коп. неустойки, 4 893 грн. 62 коп. інфляційних втрат, 8 456 грн. 92 коп. відсотків за користування коштами, за результатами чого суд дійшов наступних висновків.

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Слід зазначити, що у відповідності до пункту 3 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України та статті 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно із частиною 4 статті 231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України сторони погодили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Розділом 8 Договору сторона погоджено відповідальність сторін.

Зокрема, пунктом 8.3. Договору сторонами визначено, що у випадку невиконання (прострочення) термінів оплати товару Постачальник має право стягнути з Покупця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення. Згідно з п. 6 ст. 232 ГК України сторони домовились, що нарахування вказаної штрафної санкції припиняється через три роки від дня, коли оплата мала бути здійснена.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача неустойки, яка виходячи зі змісту умов п. 8.3. Договору є пенею та інфляційних втрат є правомірними та обґрунтованими, оскільки відповідають вимогам чинного законодавства України та умовам укладеного Договору.

Досліджуючи наданий позивачем розрахунок пені (неустойки), судом встановлено наявність помилок при здійснені їх нарахування.

Зокрема, позивачем при здійсненні розрахунку було невірно вказано суму заборгованості на яку слід нараховувати штрафну санкцію та періоди нарахування.

Здійснивши розрахунок за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" правомірною є пеня в наступному розмірі: 11 396 грн. 56 коп. (розрахунок із періодами та сумами нарахування долучений до матеріалів справи).

Що стосується нарахування інфляційних витрат, судом встановлено, що останні здійснені вірно.

Відтак задоволенню підлягають 4 893 грн. 62 коп. інфляційних витрат та 11 396 грн. 56 коп. пені.

В частині стягнення пені в сумі 744 грн. 75 коп., суд в задоволенні позову відмовляє.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення 8 456 грн. 92 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами нарахованих згідно п. 8.4. Договору, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вже вказувалось вище судом, згідно ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною третьою цієї ж статті встановлено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Отже, зазначена норма встановлює право продавця у разі несвоєчасної оплати товару покупцем вимагати від останнього оплати товару та процентів за користування чужими грошовими коштами.

Ця правова норма є спеціальною і поширює свою дію лише на правовідносини, пов'язані з купівлею-продажем товару, або на правовідносини, до яких згідно із чинним законодавством застосовуються положення про купівлю-продаж.

Частиною 3 статті 692 ЦК України фактично конкретизовано передбачений статтею 536 цього кодексу обов'язок боржника сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за користування чужими грошовими коштами та передбачене статтею 625 цього Кодексу право продавця вимагати від покупця сплати 3 % річних за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У розумінні зазначених статей проценти є не відповідальністю, а платою за весь час користування грошовими коштами, що не були своєчасно сплачені боржником.

Зі змісту цих статей випливає, що договором може бути встановлено лише інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення.

У пункті 8.4. Договору встановлено, що у випадку прострочення Покупцем термінів оплати поставленого йому товару, Постачальник, згідно ч. 3 ст. 692 та ч. 5 ст. 694 ЦК України, має право стягнути з Покупця проценти за використання чужих коштів в розмірі 25 % річних за весь період прострочення оплати.

Як слідує з розрахунку процентів за користування чужими грошовими коштами останні нараховано позивачем за кожен день прострочення.

Разом із цим згідно з положеннями статті 549 ЦК України грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов'язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, є пеня.

Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконано.

Водночас частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Надавши оцінку Договору суд прийшов до висновку, що проценти, передбачені пунктом 8.4. Договору останні за своєю правовою природою підпадають під визначення неустойки, а саме пені, згідно статті 549 ЦК України частина третя якої встановлює, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У свою чергу пунктом 8.3 Договору сторони вже передбачили нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Таким чином, умовами Договору передбачене подвійне стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання покупцем, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України відповідно до якої, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Дійшовши висновку, що проценти передбачені п. 8.4. Договору за своєю правовою природою відносяться до пені суд врахував те, що вказаний пункт Договору міститься в розділі "Відповідальність сторін", а не в розділах "Умови поставки" та "Порядок розрахунків" і цим пунктом фактично сторони погодили відповідальність Покупця за прострочення виконання зобов'язання по оплаті товару, а не розмір процентів як плати за правомірне користування чужими грошовими коштами.

З огляду на вказане вимоги позивача про стягнення з відповідача 8 456 грн. 92 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами нарахованих згідно п. 8.4. Договору задоволенню судом не підлягають, оскільки охоплюються визначенням пені.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами, судом враховано правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 12.12.2011 р. у справі № 3-132/гс-11, від 24.12.2013 р. у справі № 3-37гс13, від 01.07.2014 р. у справі № 3-31гс14, від 01.07.2014 р. у справі № 3-32гс14, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.07.2018 р. у справі № 927/1091/17, від 30.10.2018 р. у справі № 917/63/18, тощо.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому ч.1 статтею 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 2 вказаної статті).

Натомість відповідачем не надано суду жодних доказів на спростовування заявлених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубпласт", в тому числі щодо проведення розрахунків, не надано власного контррозрахунку заборгованості тощо.

Як визначає стаття 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За вказаних обставин у своїй сукупності, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубпласт" підлягає задоволенню судом частково, з урахуванням наведених вище мотивів щодо відмови у стягненні пені в розмірі 744 грн. 75 коп. та відсотків річних в сумі8 456 грн. 92 коп.

Витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що в позові частково відмовлено, на відповідача покладаються судові витрати пропорційно задоволеним вимогам в сумі 1 734 грн. 84 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "ТЕПЛОГАЗБУД" (33025, Рівненська область, місто Рівне, вулиця М.Чурай, буд. 9, ідентифікаційний код: 32300672) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубпласт" (93009, Луганська область, м. Рубіжне, вул. Трудова, буд.1, ідентифікаційний код: 33090871) заборгованість у сумі 67 461 (шістдесят сім тисяч чотириста шістдесят одна) грн. 79 коп., 11 396 (одинадцять тисяч триста дев'яносто шість) грн. 54 коп. пені. та інфляційні втрати у сумі 4 893 (чотири тисячі вісімсот дев'яносто три) грн. 62 коп.

3. Стягнути з Приватного підприємства "ТЕПЛОГАЗБУД" (33025, Рівненська область, місто Рівне, вулиця М.Чурай, буд. 9, ідентифікаційний код: 32300672) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубпласт" (93009, Луганська область, м. Рубіжне, вул. Трудова, буд.1, ідентифікаційний код: 33090871) судовий збір в сумі 1 734 (одна тисяча сімсот тридцять чотири) грн. 84 коп.

4. В задоволенні позову в частині стягнення пені в розмірі 744 грн. 75 коп. та відсотків річних в розмірі 8 456 грн. 92 коп. - відмовити.

5. Закрити провадження у справі в частині стягнення 2 000 грн. 00 коп. основної суми боргу.

6. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 10 червня 2019 року.

Суддя В.Г. Торчинюк

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (02090, м. Київ, вул. Алма-Атинська, 8);

3 - відповідачу рекомендованим (33025, м. Рівне, вул. М. Чурай, 9).