ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
====================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року Справа № 915/803/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Ржепецької К. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ВІП-ОЙЛ» (79031, м. Львів, вул. Стрийська, 93, кв. 61)

до відповідача: Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» (54017, м. Миколаїв, вул. 1 Слобідська, 120)

про: стягнення 22320,00 грн,

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: Чуб Т.В., за довіреністю,

Суть спору:

04.04.2019 товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія ВІП-ОЙЛ» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 25.03.2019 (вх. № 5402/19) про стягнення з Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» заборгованості в розмірі 22320,00 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі договору поставки № 367 від 20.11.2018; видаткової накладної № 6884 від 20.11.2018; рахунку на оплату по замовленню № 4133 від 20.11.2018; претензії № 18119 від 30.01.2019 з доказами отримання відповідачем; застосування норм статей 526, 611, 693, 712 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України та мотивовані неналежним виконанням Державним підприємством «Миколаївський бронетанковий завод» грошових зобов`язань за укладеним договором поставки № 367 від 20.11.2018, а саме зобов`язань щодо своєчасної та у повному обсязі оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою суду від 08.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/803/19, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження; розгляд справи по суті призначено на 07.05.2019 о 10 год. 00 хв.; викладено вимоги до позивача; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

17.04.2019 до суду від позивача надійшла заява б/н від 12.04.2019 (вх. № 6212/19) на виконання вимог ухвали суду від 08.04.2019.

Ухвалою суду від 07.05.2019 розгляд справи відкладено на 06 червня 2019 року о 10:00.

Станом на момент проведення судового засідання від учасників справи інших заяв як по суті справи, так і з процесуальних питань, до суду не надходило.

Відповідач правом, передбаченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України щодо оформлення відзиву на позовну заяву і документів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався.

Так, ухвалою суду від 08.04.2019 відповідачу було надано право в 15-денний строк від дня отримання даної ухвали надати суду відзив державною мовою з посиланням на номер справи, оформлений у відповідності до вимог ст. 165 ГПК України, з доданням до нього: доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Відповідач отримав вказану ухвалу суду 12.04.2019, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 973. Таким чином, встановлений судом строк на подання відзиву, з урахуванням вихідних днів, тривав до 29.04.2019 включно.

Разом з тим, ні станом на 29.04.2019, ні станом на дату проведення судового засідання, відповідач відзиву на позовну заяву не надав.

В судове засідання 06.06.2019 з`явився лише представник відповідача, якого суд заслухав. Позивач свого повноважного представника в судове засідання 06.06.2019 не направив, хоча про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про отримання 16.05.2019 відповідачем копії ухвали Господарського суду Миколаївської області від 07.05.2019 у справі № 915/803/19 на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 875.

Згідно ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення про причини неявки; повторної неявки у судове засідання учасника справи незалежно від причин неявки.

Враховуючи наведене та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності представника позивача.

Водночас, враховуючи відсутність відзиву по суті позову, згідно ст. 165 ГПК України справу вирішено за наявними в ній матеріалами.

Дану справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, суд 06.06.2019 за результатами розгляду даної справи оголосив вступну та резолютивну частину рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, заслухавши у судовому засіданні представника відповідача, суд

В С Т А Н О В И В:

20 листопада 2018 року між державним підприємством «Миколаївський бронетанковий завод» та товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія ВІП-ОЙЛ» був укладений договір поставки № 367 (далі Договір), відповідно до предмету якого позивач, як постачальник, зобов`язався в порядку та на умовах передбачених даним Договором, поставити покупцю мастило проникаюче WD-40 400 ml (далі Товар), асортимент, комплектність, кількість та вартість якого зазначається в Специфікаціях, що є Додатками до цього Договору, а відповідач, як покупець, зобов`язався прийняти та оплатити поставлений товар в порядку та у строки, передбачені даним Договором.

За умовами наведеного договору:

- товар поставляється у наступні строки: 5 календарних днів з моменту підписання цього Договору, якщо інший строк не визначний сторонами в Специфікації (п. 3.2 Договору);

- оплата покупцем товару здійснюється за відповідним рахунком постачальника в національній валюті України, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у даному договорі (якщо постачальник не повідомить покупцеві реквізитів іншого рахунку) (п. 5.1 Договору);

- оплата за цим договором, якщо інше не визначено в Специфікації, здійснюється в розмірі 100% від суми специфікації протягом 45 календарних днів від дати прийняття покупцем товару на підставі отриманого рахунку (п. 5.2 Договору);

- за невиконання або неналежне виконання умов даного Договору сторони несуть відповідальність відповідно до умов цього договору та згідно чинного законодавства України (п. 7.1 Договору).

Договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача, як постачальника, про стягнення з відповідача, як покупця, заборгованості за договором поставки внаслідок порушення останнім строків оплати за поставлений товар.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 ГПК України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про поставку.

Так, згідно з приписами ч. ч. 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За умовами ч. 1 ст. 662 та ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов вищенаведеного Договору позивач поставив відповідачу, а останній прийняв у власність товар на загальну суму 22320,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 6884 від 20.11.2018. Вказана видаткова накладна підписана обома сторонами без будь-яких зауважень та заперечень.

Крім того, на виконання умов п. 5.1 Договору позивачем надано відповідачу рахунок на оплату по замовленню № 4133 від 20.11.2018 на суму 22320,00 грн.

За твердженнями позивача, відповідач оплату за поставлений товар не здійснив.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З метою досудового врегулювання спору, позивач 31.01.2019 скерував на адресу відповідача претензію № 18119 від 30.01.2019. У вказаній претензії позивач просив відповідача негайно сплатити заборгованість, що виникла у державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» перед товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія ВІП-ОЙЛ» за поставлений товар у розмірі 22320,00 грн.

За даними позивача, відповідач відповідь на претензію не надав, оплату заборгованості не провів.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту належної оплати за поставлений товар закон покладає на покупця.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором не представив, доводи позивача не спростував.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, за висновками суду в спірних правовідносинах відповідачем дійсно порушені норми та приписи чинного законодавства в частині повноти та своєчасності оплати за товар, поставлений за договором поставки № 367 від 20.11.2018, в зв`язку з чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Судом перевірено розрахунок заборгованості та встановлено, що позивачем суму боргу в розмірі 22320,00 грн зазначено вірно.

За такого, позовні вимоги є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені та підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Судовий збір, відповідно до положень ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-78, 86, 129, 165, 219, 220, 233, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» (54017, м. Миколаїв, вул. 1 Слобідська, 120; ідентифікаційний код 07856371) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ВІП-ОЙЛ» (79031, м. Львів, вул. Стрийська, 93, кв. 61; ідентифікаційний код 37398817) суму заборгованості в розмірі 22320,00 грн та 1921,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія ВІП-ОЙЛ» (79031, м. Львів, вул. Стрийська, 93, кв. 61; ідентифікаційний код 37398817);

Відповідач: Державне підприємство «Миколаївський бронетанковий завод» (54017, м. Миколаїв, вул. 1 Слобідська, 120; ідентифікаційний код 07856371).

Повне рішення складене та підписане судом 11.06.2019.

Суддя О.Г. Смородінова