РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.05.2019Справа № 910/1733/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Письменної О.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЖЕНЕВА"

до ОСОБА_2

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -

Товариство з обмеженою відповідальністю "Західбудінвест Компані Консалтинг"

про стягнення 399 862,48 доларів США

за участю представників:

від позивача: Мельник М.В.

від відповідача: ОСОБА_3

від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за відсотками за період з 28.01.2016 по 28.12.2016 за кредитним договором №010/14/043 від 03.04.2007 у сумі 399862,48 доларів США.

Позовні вимоги мотивовано невиконанням відповідачем зобов`язань за договором поруки № 010/14/03/569 від 29 вересня 2008 року, укладеного для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором № 010/14/043 від 3 квітня 2007 року (з урахуванням умов договору про переведення боргу та додаткових угод до кредитного договору).

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2018 матеріали позовної заяви передані на розгляд судді Головатюк Л.Д.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/1733/18 від 21.02.2018, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2018, відмовлено Публічному акціонерному товариству "Райффайзен Банк Аваль" у відкритті провадження у справі та роз`яснено Публічному акціонерному товариству "Райффайзен Банк Аваль" про те, що даний спір віднесено до юрисдикції місцевого районного суду.

Постановою Верхового суду № 910/1733/18 від 02.10.2018 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" задоволено, постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2018 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.02.2018 у справі № 910/1733/18 скасовано, а справу направлено до Господарського суду міста Києва для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

28.12.2018 матеріали справи № 910/1733/18 надійшли до Господарського суду міста Києва.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва № 05-23/2278 від 28.12.2018, у зв`язку із неможливістю здійснювати правосуддя суддею Головатюком Л.Д., призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/1733/18.

В результаті повторного автоматизованого розподілу справи № 910/1733/18, зазначена справа була передана на розгляд судді Гулевець О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2019 суд постановив звернутися до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації із запитом щодо доступу до персональних даних фізичної особи ОСОБА_2 .

01.02.2019 від Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надійшла відповідь на запит суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/1733/18, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 28.02.2019 та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Західбудінвест Компані Консалтинг".

26.02.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що оскільки строк кредитування визначений до 31.03.2014 року та банк реалізував своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, а також сплати процентів, то у позивача припинилося право на отримання відсотків у відповідності до ст.ст.1048, 1054 ЦК України.

28.02.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

28.02.2019 через відділ діловодства суду від ТОВ "Фінансова компанія "Женева" надійшла заява про залучення до участі у справі правонаступника, в якій просить суд здійснити заміну позивача у даній справі - Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева".

В підготовче засідання 28.02.2019 представники учасників судового процесу не з`явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.02.2019 відкладено підготовче засідання у справі № 910/1733/18 на 19.03.2019.

В судовому засіданні 19.03.2019, судом встановлено, що згідно із відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, змінено тип Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" з публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", у зв`язку із чим, в подальшому зазначається найменування позивача - Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль".

В судовому засіданні 19.03.2019 судом було розглянуто заяву ТОВ "Фінансова компанія "Женева" про заміну сторони її правонаступником.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2019 у справі №910/1733/18 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева" про залучення до участі у справі правонаступника задоволено, замінено первісного кредитора (позивача) у справі №910/1733/18 Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" на нового кредитора (позивача) - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева", залучено до участі у вказаній справі правонаступника (позивача) - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева".

В судовому засіданні 19.03.2019 суд продовжив строк підготовчого провадження у справі №910/1733/18 на 30 днів та відклав підготовче засідання на 09.04.2019, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

09.04.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 09.04.2019 відкладено підготовче засідання на 07.05.2019, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

В судовому засіданні 07.05.2019 судом закрито підготовче провадження та призначено справу №910/2550/19 до судового розгляду по суті на 29.05.2019, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

Представник третьої особи в судове засідання 29.05.2019 не з`явився. Про час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена ухвалою суду від 07.05.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №017.

Представник відповідача в судовому засіданні 29.05.2019 заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із розглядом Північним апеляційним господарським судом апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.03.2019 у справі №910/1733/18 про заміну позивача у справі правонаступником.

Представник позивача проти відкладення розгляду справи заперечив.

У відповідності до ч.ч. 1 - 2 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу. Якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Однак, передбачених ст. 202, ст. 216 ГПК України обставин, що є підставою для відкладення розгляду справи або оголошення перерви, відповідачем не наведено. Розгляд апеляційним господарським судом апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.03.2019 у справі №910/1733/18 про заміну позивача у справі правонаступником, у розумінні Господарського процесуального кодексу України, не перешкоджає розгляду справи по суті.

З урахуванням наведеного, суд відмовляє у задоволенні заявленого відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні 29.05.2019 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення по суті заперечень на позов, просив суд відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні 29.05.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

03.04.2007 між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інкрістар" укладено кредитний договір № 010/14/043, відповідно до якого підприємству було відкрито невідновлювану кредитну лінію з лімітом 7 000 000 доларів США строком до 31.03.2014 із сплатою процентної ставки в розмірі Libor (1 month)+6,18% річних та одноразової комісійної винагороди за розрахунково-касове обслуговування кредиту в розмірі 0,99% від ліміту кредитної лінії.

Кредитні кошти призначались для часткових розрахунків з ТОВ "Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів "Актив Плюс" (надалі ТОВ КУА та АПФ "Актив Плюс") за 100% корпоративних прав ТОВ "Західбудінвест Компані Консалтинг".

03.04.2007 за заявкою ТОВ "Інкрістар" № 03/04/07 від 03.04.07 АТ "Райффайзен Банк Аваль" кредитні кошти в розмірі 7 000 000 доларів США були надані позичальнику - проконвертовані за курсом 5,0505 грн. за 1 долар США та зараховані на його поточний рахунок в сумі 35 353 500,00 грн.

Платіжним дорученням № 2 від 03.04.2007 з особового рахунку ТОВ "Інкрістар" № НОМЕР_1 в КРД "Райффайзен Банк Аваль" на рахунок ТОВ КУА та АПФ "Актив Плюс" було перераховано 40 982 510,00 грн. в якості оплати згідно договору купівлі продажу корпоративних прав ТОВ "Західбудінвест Компані Консалтинг" від 03.04.07 між ТОВ "Інкрістар" та ТОВ КУА та АПФ "Актив Плюс".

26.07.2007 між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інкрістар" було укладено додаткову угоду № 010/14/04/165, в якій сторони вирішили доповнити кредитний договір пунктом 3.5 наступного змісту: "3.5. При визначенні фактичного значення процентної ставки за цим Договором на кожний календарний рік на підставі ставки Libor для доларів США у відповідності з умовами п. 1.1 цього Договору значення річної ставки Libor для доларів США округлюється до третього знаку після коми, при цьому дане округлення проводиться за математичними правилами".

Сторони погодили, що зазначені умови округлення процентної ставки діють, починаючи з 01.07.2007 року.

29.09.2008 АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ "Інкрістар" укладено додаткову угоду № 010/14/04/443 до кредитного договору № 010/14/043 від 03.04.2007, відповідно до якої домовились перевести заборгованість по кредитному договору з ТОВ "Інкрістар" на ТОВ "Західбудінвест Компані Консалтинг" (далі - позичальник) згідно договору про переведення боргу від 29.09.08 та внести зміни до преамбули і пунктів 1.1, 3.4, 5.1, 6.1, а також до розділу "Юридичні адреси, реквізити та підписи сторін".

Відповідно до пункту 1.1 позичальнику було відкрито невідновлювану кредитну лінію з лімітом 6 200 000 доларів США строком до 31 березня 2014 року із сплатою процентної ставки в розмірі Libor (1 month)+6,18% річних та одноразової комісійної винагороди за розрахунково-касове обслуговування кредиту в розмірі 0,99% від ліміту кредитної лінії.

30.03.2009 року між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ "Західбудінвест компані консалтинг" укладено додаткову угоду № 010/14/043/456 до кредитного договору №010/14/043 від 03.04.2007, відповідно до якої ліміт невідновлюваної кредитної лінії встановлено в розмірі 6 028 000,00 доларів США зі строком погашення до 26 березня 2014 року із сплатою 13% річних та одноразової комісійної винагороди за розрахунково-касове обслуговування кредиту в розмірі 0,99% від ліміту кредитної лінії.

В подальшому між сторонами укладалися додаткові угоди до кредитного договору №010/14/043 від 03.04.2007 року, а саме:

- додатковою угодою №010/14/043/6 від 29.03.2010, внесено зміни в п.1.1 договору, а саме визначено, що ліміт невідновлюваної кредитної лінії встановлено в розмірі 5 625 800,00 доларів США зі строком погашення до 31 березня 2014 року із сплатою 13% річних та одноразової комісійної винагороди за розрахунково-касове обслуговування кредиту в розмірі 0,99% від ліміту кредитної лінії;

- додатковою угодою №010/14/043/7 від 25.06.2010 сторонами Графік погашення кредиту викладено в новій редакції, припинено подальшу видачу кредитних коштів та зобов`язано позичальника надати необхідні документи для внесення змін в діючий договір іпотеки;

- додатковою угодою №010/14/043/8 від 28.12.2010, заборгованість позичальника за кредитом збільшена на суму капіталізованих процентів та становить 5 900 000,00 доларів США, змінено розмір процентної ставки, викладено в новій редакції графік погашення кредиту, встановлено новий розрахунок плати за користування кредитом на основі процентної ставки в розмірі: з 03 квітня 2007 р. по 29 березня 2009 p. - Libor (1 month)+6,18% річних; з 30 березня 2009 по 31 грудня 2010 - 13% річних; з 01 січня 2011 р. - 11% річних. Сторони дійшли згоду, що у разі прострочення виконання позичальником будь-яких грошових зобов`язань більш ніж 30 днів, процентна ставка встановлюється у розмірі 13%.

Кінцевим терміном погашення кредиту позичальником є 31.03.2014 року.

Відповідно до п.7.4 кредитного договору, у випадку невиконання позичальником будь-якого з п.п.6.1, 6.3, 6.4, 6.6, 6.7, 6.8, 6.9 цього договору, кредитор має право негайно обмежити надання кредиту за відкритою кредитною лінією або достроково вимагати погашення заборгованості позичальника за кредитом, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції.

Згідно із п. 6.1 кредитного договору позичальник зобов`язується використовувати кредит на зазначені у договорі цілі і забезпечити повернення одержаного кредиту, сплату нарахованих відсотків та комісійної винагороди на умовах, передбачених цим договором. Відсотки за кредит позичальник сплачує щомісячно платіжним дорученням на рахунок кредитора не пізніше останнього робочого дня кожного місяця та остаточно при погашенні кредиту, а основна заборгованість за кредитом (позичкова заборгованість) погашається позичальником на рахунок кредитора у відповідності з Графіком погашення кредиту.

Позивач зазначає, ТОВ "Західбудінвест Компані Консалтинг" всупереч вимогам п. 6.1 кредитного договору порушило строки погашення основної заборгованості та процентів за кредитом, та саме з січня 2013 року припинило сплату процентів, а з жовтня 2014 року - повернення основної заборгованості.

Внаслідок неналежного виконання договірних зобов`язань заборгованість ТОВ "Західбудінвест Компані Консалтинг" за кредитом та процентами станом на 01.02.2018 складає 7 218 652,46 дол. США, в тому числі: за тілом кредиту (основна заборгованість) - 3 959 677,19 дол. США; за відсотками - 3 258 975,27 дол. США.

Відповідно до пункту 3.4 забезпеченням кредитного договору є, зокрема, порука ОСОБА_2 .

На забезпечення виконання зобов`язань боржника ТОВ "Західбудінвест Компані Консалтинг", 29 вересня 2008 року між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 12/14/03/569, відповідно до умов якого сторони встановили, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед кредитором відповідати за борговими зобов`язаннями боржника - ТОВ "Західбудінвест Компані Консалтинг", які виникають із умов кредитного договору від 03 квітня 2007 року № 010/14/043 з додатковими угодами до нього, що укладені та будуть укладені в його рамках, а саме: повернути кредитні кошти в сумі 6 200 000 доларів США та сплатити проценти за користування кредитними коштами, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірах, в строки, та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі.

В подальшому, АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_2 до договору поруки були укладені додаткові угоди № 010/14/03/569/466 від 30 березня 2009 року та № 010/14/03/569/2 від 28 грудня 2010 року.

Згідно із додатковою угодою № 010/14/03/569/2 від 28.12.2010 поручитель взяв на себе зобов`язання повернути кредитору кредитні кошти в сумі 5 900 000,00 млн. доларів США та сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі: з 03 квітня 2007 р. по 29 березня 2009 p. - Libor (1 month)+6,18% річних; з 30 березня 2009 по 31 грудня 2010 - 13% річних; з 01 січня 2011 р. - 11% річних; комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в строк не пізніше 31 березня 2014 року та у інших випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі.

У відповідності до п. 4.1. договору поруки, сторони договору домовились, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобов`язання. Також порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

У зв`язку з простроченням боржника, АТ "Райффайзен Банк Аваль" направлено на адресу поручителя ( ОСОБА_2 ) письмову вимогу № 140-0-0-00/8/95 від 06.03.2012 про погашення суми заборгованості (виконання зобов`язання) та попередження про стягнення кредитної заборгованості в судовому порядку у випадку непогашення кредитної заборгованості.

Як зазначено позивачем та встановлено судом, у 2014 році АТ "Райффайзен Банк Аваль" звернулося до суду з позовом до поручителя ( ОСОБА_2 ) за договором поруки №12/14/03/569 від 29.09.2008 про стягнення заборгованості за кредитним договором №010/14/043 від 03.04.2007.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.09.2014 у справі №2-7572/12 (провадження № 2/753/158/17) позов Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_2 задоволено та стягнуто з поручителя 4 073 677,19 дол. США - заборгованості за тілом кредиту, 1 773 327,50 доларів США заборгованості за відсотками, пеню за прострочення сплати за кредитом в розмірі 386 260,90 доларів США, пеню за прострочення сплати за відсотками в розмірі 43 454,85 доларів США, а всього: 6 276 720,44 дол. США.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.09.2016 у справі №2-7572/12-ц апеляційну скаргу на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 вересня 2014 року в частині стягнення пені скасовано та постановлено в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь банку 4 952 714,51 грн. пені за прострочення зобов`язань за кредитом, 557186,78 грн. пені за прострочення сплати відсотків, а всього - 5 509 901,29 грн.

Постановою Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.12.2018 по справі № 2-7572/12-ц рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 вересня 2014 року у частині вирішення спору про стягнення пені та рішення апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року в цій частині залишено без змін.

Оскільки, заборгованість за кредитним договором №010/14/043 від 03.04.2007 не погашена, права позивача щодо отримання належного виконання зобов`язань за кредитним договором є порушеними та позивач має право на захист своїх прав у судовому порядку, АТ "Райффайзен Банк Аваль" (змінено на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 (поручителя) про стягнення заборгованості за відсотками за період з 28.01.2016 по 28.12.2016 за кредитним договором №010/14/043 від 03.04.2007 у сумі 399862,48 доларів США.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу положень ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Як підтверджено матеріалами справи, позивач взяті на себе зобов`язання виконав належним чином, надавши позичальнику кредитні кошти, в той час як позичальником допущено порушення виконання зобов`язання за кредитним договором в частині своєчасної сплати кредитних коштів та відсотків за користування кредитом.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Наявними в матеріалах справи банківськими виписками з рахунку позичальника, заборгованість за тілом кредиту у розмірі становить 3 959 677,19 дол. США.

За розрахунком позивача, розмір відсотків за користування кредитом станом на 01.02.2018 складає 3 258 975,27 дол. США.

Спір у даній справі виник щодо нарахованих за період з 28.01.2016 по 28.12.2016 за кредитним договором №010/14/043 від 03.04.2007 відсотків у сумі 399862,48 доларів США, які позивач просить стягнути з поручителя за договором поруки №12/14/03/569 від 29.09.2008 - ОСОБА_2 .

Частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Як встановлено судом вище, на забезпечення виконання зобов`язань боржника (ТОВ "Західбудінвест Компані Консалтинг"), 29.09.2008 між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 12/14/03/569 (зі змінами), у відповідності до умов якого, поручитель взяв на себе зобов`язання перед кредитором відповідати за борговими зобов`язаннями боржника - ТОВ "Західбудінвест Компані Консалтинг", які виникають із умов кредитного договору № 010/14/043 від 03 квітня 2007 року з додатковими угодами до нього, що укладені та будуть укладені в його рамках, а самеповернути кредитні кошти в сумі 5 900 000,00 млн. доларів США та сплатити проценти за користування кредитними коштами, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в строк не пізніше 31 березня 2014 року та у інших випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі.

Згідно зі ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до пункту 2.1. договору поруки встановлено, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, комісійної винагороди, нарахованих відсотків за користування кредитами та неустойки.

Згідно п. 3.1 договору поруки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за виконання боргових зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі, встановленому на момент подання позовної вимоги, у відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України, уразі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК України).

З аналізу вище наведених норм, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Порука є додатковим (акцесорний) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов`язання.

У відповідності до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України, згідно з частиною першої якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, сторони погодили строк кредитування (графік погашення кредиту з розстроченням платежу), термін закінчення кредитування.

За умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, позичальник отримав кредитні кошти, які зобов`язався повернути до 31 березня 2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом на основі процентної ставки в розмірі: з 03 квітня 2007 р. по 29 березня 2009 p. - Libor (1 month)+6,18% річних; з 30 березня 2009 по 31 грудня 2010 - 13% річних; з 01 січня 2011 р. - 11% річних.

Отже, у межах строку кредитування до 31 березня 2014 року позичальник мав повертати банку кредит та сплачувати відсотки у порядку встановленому кредитним договором.

Починаючи з 1 квітня 2014 року, позичальник мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за кредитним договором, а не вносити її періодичними платежами згідно із графіка погашення заборгованості, оскільки такі платежі були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, положення частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Водночас, згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Як підтверджено матеріалами справи, у зв`язку з простроченням боржника, АТ "Райффайзен Банк Аваль", посилаючись на п. 7.4. кредитного договору, звернувся до поручителя ( ОСОБА_2 ) із вимогою №140-0-0-00/8/95 від 06.03.2012 про дострокове погашення кредитної заборгованості.

У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) Велика Палата Верховного Суду, розглянувши спір про стягнення заборгованості за кредитним договором (у тому числі й процентів за кредитом, нарахованих після спливу визначеного договором строку кредитування), дійшла висновків, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У зв`язку з чим, Великою Палатою Верховного Суду було відхилено аргументи Банку про те, що він на підставі статей 599 та 631 Цивільного кодексу України мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 по справі №5017/1987/2012.

З урахуванням вище наведеного, з огляду на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки строк кредитування згідно із кредитним договором №010/14/043 від 03.04.2007 встановлено до 31 березня 2014 року, суд прийшов до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для нарахування відсотків за період з 28.01.2016 по 28.12.2016 у сумі 399862,48 доларів США.

Окрім того, з розрахунку процентів вбачається, що починаючи з 29.09.2008 банк здійснює нарахування процентів за користування кредитними коштами за ставкою 10%, однак не наводить обґрунтувань застосування процентної ставки у вказаному розмірі. Умовами кредитного договору не передбачено можливості нарахування банком процентів у вказаному розмірі за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів за кредитним договором, однак вказаних вимог позивачем не заявлено, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення з поручителя ( ОСОБА_2 ) за договором поруки №12/14/03/569 від 29.09.2008 відсотків, нарахованих за період з 28.01.2016 по 28.12.2016 після встановленого строку кредитування та звернення з вимогою про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З приводу посилань відповідача на те, що за змістом частини другої статті 4 та пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України виключається можливість розгляду господарським судом справ за позовними заявами, які пред`явлені до фізичної особи, що не є суб`єктом підприємницької діяльності, то суд зазначає наступне.

Так, у постанові від 02 жовтня 2018 року у даній справі № 910/1733/18 Великою Палатою Верховного Суду було зазначено, що у відповідності до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

У даній справі, спір виник щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Великою Палатою Верховного Суду було зазначено, що до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

При цьому, суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідного спору.

Положення пункту 1 частини першої статі 20 ГПК України не пов`язують також належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці, з об`єднанням таких позовних вимог із вимогами до особи - боржника за основним зобов`язанням.

З огляду на вище наведене, суд безпідставними посилання відповідача на те, що дана справа не підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Посилання відповідача на наявність підстав для закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду є безпідставними, оскільки у межах даної справи позивачем заявлені вимоги про стягнення відсотків за користування кредитними коштами за інший період, аніж який є предметом спору у справі Дарницького районного суду м. Києва №753/20272/17.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЖЕНЕВА" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за відсотками за період з 28.01.2016 по 28.12.2016 за кредитним договором №010/14/043 від 03.04.2007 у сумі 399862,48 доларів США.

Судові витрати за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 10.06.2019.

Суддя О.В. Гулевець