ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.06.2019 Справа № 920/179/19
Господарський суд Сумської області у складі судді Спиридонової Н.О. при секретарі судового засідання Гребенюк С.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/179/19 в порядку загального позовного провадження

за позовом: Малого приватного підприємства фірми «ЕРІДОН» (вул. Леніна, буд. 46, с. Княжичі, Києво-Святошинський район, Київська область, 08143, ідентифікаційний код 19420704),

до відповідача: Приватного підприємства «ШАНС» (вул. Прокопенка, буд. 10, м. Ромни, Сумська область, 42006, ідентифікаційний код 30323478),

про стягнення 1110361,92 грн. заборгованості, яка виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016, укладеного між сторонами,

за зустрічним позовом: Приватного підприємства «ШАНС» (вул. Прокопенка, буд. 10, м. Ромни, Сумська область, 42006, ідентифікаційний код 30323478),

до відповідача: Малого приватного підприємства фірми «ЕРІДОН» (вул. Леніна, буд. 46, с. Княжичі, Києво-Святошинський район, Київська область, 08143, ідентифікаційний код 19420704),

про визнання договору недійсним на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України,

представники сторін:

позивача: ОСОБА_1 Б ОСОБА_2 М ОСОБА_2 згідно ордеру № 297960 від 20.02.2019 приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції,

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач за первісним позовом звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача за первісним на свою користь заборгованість в сумі 1110361,92 грн., з них: загальна сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 641563,23 грн., 10 % річних в сумі 71568,84 грн., 22 % річних за користування товарним кредитом в сумі 157451,44 грн., пеня в сумі 239778,41 грн., а також позивач за первісним позовом просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом витрати по сплаті судового збору в сумі 16655,44 грн.

Позивач за первісним позовом обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідачем за первісним позовом порушено умови договору поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016 та додатків № 1002/17/90/5-ЗЗР від 19.05.2017, № 1002/17/90/10-ЗЗР від 23.06.2017, № 1002/17/90/11-ЗЗР від 18.07.2017, № 1002/17/90/12-ЗЗР від 20.07.2017, № 1002/17/90/14-ЗЗР від 17.08.2017, № 1002/17/90/15-ЗЗР від 12.09.2017 № 1002/17/90/2-Нас від 05.05.2017 та № 1002/17/90/13-ПД від 20.07.2017, стосовно оплати отриманої продукції, а тому наявні підстави для нарахування 10 % річних від простроченої суми основної заборгованості відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та пункту 6.7 договору поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016, 22 % річних за користування товарним кредитом відповідно до статті 536, частини п`ятої статті 694 Цивільного кодексу України, умов пунктів 4, 5 додатків до договору поставки № 1002/17/90 від 12.06.2016, а також пені на підставі пункту 6.8 договору поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 25.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 920/179/19 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у даній справі на 21.03.2019 з повідомленням учасників справи.

13.03.2019 від позивача за первісним позовом до суду надійшла заява № 592 від 06.03.2019 (вх. № 703к від 13.03.2019) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі № 920/179/19, в якому позивач за первісним позовом просить суд забезпечити участь представника позивача Малого приватного підприємства фірми «ЕРІДОН» (вул. Леніна, буд. 46, с. Княжичі, Києво-Святошинський район, Київська область, 08143, ідентифікаційний код 19420704) у судовому засіданні, яке призначено на 21.03.2019 о 12 год. 00 хв. в режимі відеоконференції та доручити проведення відеоконференції у справі № 920/1101/17 або Києво-Святошинському районному суду Київської області (вул. Мельниченка, 1, м. Київ, 03170), або Господарському суду міста Києва (вул. Б. Хмельницького, буд. 44-в, м. Київ, 01030), або Господарському суду Київської області (вул. Симона Петлюри, 16, м. Київ, 02000), або Шостому апеляційному адміністративному суду (вул. Московська, 8, корпус 30, м. Київ, 01010).

20.03.2019 відповідачем за первісним позовом подано до суду зустрічну позовну заяву б/н від 18.03.2019 (вх. № 790зп від 20.03.2019), в якому Приватне підприємство «ШАНС» (вул. Прокопенка, буд. 10, м. Ромни, Сумська область, 42006, ідентифікаційний код 30323478) просить суд визнати недійсним з моменту укладення договір поставки № 1002/17./90, укладений між Малим приватним підприємством фірмою «ЕРІДОН» (вул. Леніна, буд. 46, с. Княжичі, Києво-Святошинський район, Київська область, 08143, ідентифікаційний код 19420704) та Приватним підприємством «ШАНС» (вул. Прокопенка, буд. 10, м. Ромни, Сумська область, 42006, ідентифікаційний код 30323478) 12.09.2016, посилаючись на те, що зазначений договір та додатки до нього директор відповідача не підписував, а також на те, що зазначений у первісному позові товар відповідач за первісним позовом від позивача за первісним позовом не отримував.

Крім наведеного позивач за зустрічним позовом просить суд у зустрічній позовній заяві з метою з`ясування фактичних обставин справи, вирішення питань, що потребують спеціальних знань:

1. Витребувати у позивача за первісним позовом оригінали документів, поданих разом з позовною заявою з метою проведення судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи.

2. Призначити у справі № 920/179/19 комплексну судово-почеркознавчу та судово-технічну експертизу.

3. Проведення комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6).

4. На вирішення експерта поставити питання:

1) Чи належить директору Приватного підприємства «ШАНС» Рішняку Валерію Анатолійовичу підписи, виконані на договір поставки № 1002/17/90, укладеному між Малим приватним підприємством фірмою «ЕРІДОН» та Приватним підприємством «ШАНС» 12.09.2016 та додатках до нього?

2) Яким способом нанесений відтиск печатки на договір поставки № 1002/17/90, укладеному між Малим приватним підприємством фірмою «ЕРІДОН» та Приватним підприємством «ШАНС» 12.09.2016 та додатках до нього?

3) Чи нанесено відтиск печатки на договір поставки № 1002/17/90, укладеному між Малим приватним підприємством фірмою «ЕРІДОН» та Приватним підприємством «ШАНС» 12.09.2016 та додатках до нього наданою печаткою?

4) Чи нанесено відтиск печатки на договір поставки № 1002/17/90, укладеному між Малим приватним підприємством фірмою «ЕРІДОН» та Приватним підприємством «ШАНС» 12.09.2016 та додатках до нього, печаткою, експериментальні та вільні зразки відтисків якої надані для порівняльного дослідження?

5) Чи нанесено відтиск печатки на договір поставки № 1002/17/90, укладеному між Малим приватним підприємством фірмою «ЕРІДОН» та Приватним підприємством «ШАНС» 12.09.2016 та додатках до нього однією і тією самою печаткою?

6) Чи нанесений відтиск печатки у той час, яким датований документ (договір поставки № 1002/17/90, Малим приватним підприємством фірмою «ЕРІДОН» та Приватним підприємством «ШАНС» 12.09.2016 та додатках до нього)?

7) Чи виготовлено відтиск печатки на договір поставки № 1002/17/90, укладеному між Малим приватним підприємством фірмою «ЕРІДОН» та Приватним підприємством «ШАНС» 12.09.2016 та додатках до нього на кольоровому принтері, або за допомогою технічних засобів?

5. Оплату витрат по проведенню почеркознавчої та судово-технічної експертизи покласти на відповідача за первісним позовом - Приватне підприємство «ШАНС».

21.03.2019 представником позивача за первісним позовом подано до суду разом із електронним листом б/н від 20.03.2019 (вх. № 2199 від 21.03.2019) для долучення до матеріалів даної справи копію ордеру серії ХМ № 012801 від 05.02.2019, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ХМ № 000219 від 02.02.2019 та копію посвідчення адвоката № 000252 від 02.02.2019.

21.03.2019 розгляд зазначеної справи не відбувся у зв`язку з лікарняним судді Спиридонової Н.О., що унеможливлювало розгляд справи, однак не було підставою для проведення повторного автоматизованого розподілу справи.

У зв`язку з усуненням обставин, які унеможливлювали розгляд справи, судом ухвалою від 25.03.2019 у справі № 920/179/19 задоволено заяву позивача за первісним позовом про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; призначено підготовче засідання на 11.04.2019 з повідомленням учасників справи та доручено Києво-Святошинському районному суду Київської області забезпечити представнику позивача участь у наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Ухвалою від 25.03.2019 у справі № 920/179/19 судом постановлено: прийняти для спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов б/н від 18.03.2019 (вх. № 790зп від 20.03.2019) Приватного підприємства «ШАНС» (вул. Прокопенка, буд. 10, м. Ромни, Сумська область, 42006, ідентифікаційний код 30323478) до Малого приватного підприємства фірми «ЕРІДОН» (вул. Леніна, буд. 46, с. Княжичі, Києво-Святошинський район, Київська область, 08143, ідентифікаційний код 19420704), про визнання договору недійсним на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України; вимоги за зустрічним позовом об`єднати в одне провадження з первісним позовом; справу № 920/179/19 розглядати за правилами загального позовного провадження; призначити підготовче засідання на 11.04.2019, 11:50 з повідомленням учасників справи.

05.04.2019 від позивача за первісним позовом до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву № 830 від 01.04.2019, в якому позивач за первісним позовом проти зустрічних позовних вимог заперечує та просить суд відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Позивач за первісним позовом зазначає, що всі видаткові накладні, за якими відповідач за первісним позовом отримував товар підписані уповноваженим представником відповідача за первісним позовом (директором Рішняком В.А.), доказів на спростування цього факту відповідачем за первісним позовом не надано. При здійснення оплати за товар відповідач за первісним позовом в призначенні платежу вказував реквізити договору укладеного між сторонами або рахунку на оплату. Додатковою підставою, як зазначає позивач за первісним позовом, що свідчить про схвалення відповідачем за первісним позовом правочину вчиненого його представником директором Рішняком В.А., є здійснення відповідачем за первісним позовом часткової оплати за поставлений позивачем за первісним позовом відповідно до договору поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016 товар. У всіх додатках до зазначеного договору, які підписано представниками сторін, визначено найменування, асортимент та кількість товару, що поставляється. Пунктом 2.3 договору поставки визначено, що загальна вартість товару визначається додатками до договору та видатковими накладними, а також умовами пункту 3 договору визначено порядок оплати товару. А тому, позивач за первісним позовом вважає, що сторони договору поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016 визначили та погодили всі істотні умови договору поставки, визначені главою 54 Цивільного кодексу України.

09.04.2019 від відповідача за первісним позовом до суду надійшло клопотання про витребування доказів б/н від 05.04.2019 (вх. № 1017к від 09.04.2019), в якому відповідач за первісним позовом посилаючись на норми статті 80, 81 Господарського процесуального кодексу України, просить суд витребувати у позивача за первісним позовом оригінали документів, поданих разом з позовною заявою з метою проведення судової почеркознавчої експертизи та судової технічної експертизи.

Крім наведеного відповідачем за первісним позовом подано до суду клопотання про призначення комплексної судової почеркознавчої та судово-технічної експертизи б/н, б/д (вх. № 1018к від 09.04.2019), в якому, посилаючись на те, що договір поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016 та додатки до нього, первинні бухгалтерські документи директор відповідача за первісним позовом не підписував, відповідач за первісним позовом товар від позивача за первісним позовом за вказаним договором поставки не отримував, просить суд:

1. Призначити у справі № 920/179/19 комплексну судову почеркознавчу та судово-технічну експертизи.

2. Проведення комплексної судової почеркознавчої та судово-технічної експертизи доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6).

3. На вирішення експерта поставити питання:

1) Чи належить директору Приватного підприємства «ШАНС» Рішняку Валерію Анатолійовичу підписи, виконані на договір поставки № 1002/17/90, укладеному між Малим приватним підприємством фірмою «ЕРІДОН» та Приватним підприємством «ШАНС» 12.09.2016 та додатках до нього?

2) Яким способом нанесений відтиск печатки на договір поставки № 1002/17/90, укладений між Малим приватним підприємством фірмою «ЕРІДОН» та Приватним підприємством «ШАНС» 12.09.2016 та додатках до нього?

3) Чи нанесено відтиск печатки на договір поставки № 1002/17/90, укладений між Малим приватним підприємством фірмою «ЕРІДОН» та Приватним підприємством «ШАНС» 12.09.2016 та додатках до нього наданою печаткою?

4) Чи нанесено відтиск печатки на договір поставки № 1002/17/90, укладений між Малим приватним підприємством фірмою «ЕРІДОН» та Приватним підприємством «ШАНС» 12.09.2016 року та додатках до нього, печаткою, експериментальні та вільні зразки відтисків якої надані для порівняльного дослідження?

5) Чи нанесено відтиск печатки на договір поставки № 1002/17/90, укладений між Малим приватним підприємством фірмою «ЕРІДОН» та Приватним підприємством «ШАНС» 12.09.2016 року та додатках до нього однією і тією самою печаткою?

6) Чи нанесений відтиск печатки у той час, яким датований документ (договір поставки № 1002/17/90, укладений між Малим приватним підприємством фірмою «ЕРІДОН» та Приватним підприємством «ШАНС» 12.09.2016 та додатках до нього)?

7) Чи виготовлено відтиск печатки на договір поставки № 1002/17/90, укладеному між Малим приватним підприємством фірмою «ЕРІДОН» та Приватним підприємством «ШАНС» 12.09.2016 та додатках до нього на кольоровому принтері, або за допомогою технічних засобів?

4. Оплату витрат по проведенню почеркознавчої та судово-технічної експертизи покласти на відповідача за первісним позовом - Приватне підприємство «ШАНС».

5. Попередити експертів, які безпосередньо проводитимуть судову експертизу, про відповідальність, передбачену статтями 384, 385 Кримінального кодексу України за дачу завідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

6. Повідомити сторін про необхідність надання всіх необхідних документів для проведення судової експертизи.

7. Зобов`язати експертів після проведення судової експертизи надати суду та сторонам висновок судового експерта.

8. Провадження у справі № 920/179/19 зупинити на час проведення судової експертизи.

Суд ухвалою від 11.04.2019 у справі № 920/179/19 постановив: задовольнити клопотання відповідача за первісним позовом про витребування доказів б/н від 05.04.2019 (вх. № 1017к від 09.04.2019); клопотання відповідача за первісним позовом про призначення комплексної судової почеркознавчої та судово-технічної експертизи б/н, б/д (вх. № 1018к від 09.04.2019) прийняти до розгляду; продовжити строк проведення підготовчого засідання на тридцять днів з 26 квітня 2019 року до 27 травня 2019 року; відкласти розгляд клопотання відповідача за первісним про призначення комплексної судової почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи б/н, б/д (вх. № 1018к від 09.04.2019) та підготовче засідання на 07.05.2019, 14:00 з повідомленням учасників справи; зобов`язати позивача за первісним позовом надати суду оригінали документів доданих до позовної заяви.

07.05.2019 від представника позивача за первісним позовом до суду надійшли письмові заперечення б/н від 24.04.2019 (вх. № 3497 від 07.05.2019) на клопотання відповідача за первісним позовом про призначення комплексної судової почеркознавчої та судової технічної експертиз, де представник позивача за первісним позовом зазначає, що обставини, на які посилається відповідач за первісним позовом в обгрунтування підстав для призначення вищевказаних судових експертиз, є безпідставними, не підтверджуються жодними доказами та свідчать про намір відповідача за первісним позовом затягуванням строку розгляду даної справи.

Крім наведеного, на виконання вимог суду представником позивача 07.05.2019 за первісним позовом надано суду для огляду та дослідження оригінали доданих до позовної заяви документів.

Судом досліджено надані позивачем за первісним позовом оригінали документів, доданих до позовної заяви та встановлено їх відповідність наявним у матеріалах даної справи копіям.

Відповідно до вимог частини другої статті 185 Господарського процесуального кодексу України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи, що судом було вчинено всі дії в межах підготовчого провадження з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, суд ухвалою від 07.05.2019 відмовив в задоволенні клопотання відповідача за первісним позовом про призначення комплексної судової почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи б/н, б/д (вх. № 1018к від 09.04.2019); задовольнив заяву представника позивача за первісним позовом б/н від 07.05.2019 (вх. № 1301к від 07.05.2019) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; закрив підготовче провадження у справі № 920/179/19 та призначив справу до судового розгляду по суті на 06.06.2019; а також доручив Києво-Святошинському районному суду Київської області забезпечити проведення судового засідання у даній справі 06.06.2019 в режимі відеоконференції за участі представника позивача.

Представник позивача - Боровик В.М. згідно ордеру серії КС № 297960 від 20.02.2019, приймав участь у судовому засіданні 06.06.2019 в режимі відеоконференції в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області, у відповідності до вимог статті 197 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні 06.06.2019 усно зазначив, що підтримує позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач за первісним позовом свого представника в засідання суду не направив, відзиву на первісний позов не подав.

Копії ухвал суду від 25.03.2019, від 11.04.2019 та від 07.05.2019 у даній справі, що направлялись судом на адресу відповідача за первісним позовом, яка зазначена позивачем за первісним позовом у позовній заяві та зазначена відповідачем за первісним позовом у зустрічній позовній заяві, а саме: вул. Прокопенка, буд. 10, м. Ромни, Сумська область, 42006, повернуті відділенням поштового зв`язку на адресу Господарського суду Сумської області з відмітками: «відмова від одержання», «за зазначеною адресою не знаходиться».

Частиною четвертою статті 89 Цивільного кодексу України визначено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини першої статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який зроблено судом, у відповідності до вимог статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», за запитом № від 25.02.2019, станом на 25.02.2019 відповідач за первісним позовом - Приватне підприємство «ШАНС» знаходиться за адресою: вул. Прокопенка, буд. 10, м. Ромни, Сумська область, 42006.

Згідно з пунктами 4, 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення, зокрема, є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 за № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Таким чином, відповідач за первісним позовом вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи Господарським судом Сумської області.

Згідно зі статті 194 Господарського процесуального кодексу України, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Статтею 114 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Відповідно до статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник.

З огляду на те, що розгляд даної справи неодноразово відкладався на стадій проведення підготовчого провадження у зв`язку з нез`явленням представника відповідача за первісним позовом у судове засідання, не подання ним відзиву на первісний позов та не повідомлення суду поважності причин неявки в судове засідання, а також враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами за відсутності представника відповідача, у відповідності до вимог частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Судовий процес, на виконання статті 222 Господарського процесуального кодексу України, фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

В судовому засіданні 06.06.2019 на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлені наступні обставини.

12.09.2016 між позивачем за первісним позовом та відповідачем за первісним позовом укладено договір поставки № 1002/17/90 (надалі - договір). Вищезазначений факт підтверджується наявною в матеріалах справи копією договору та сторонами не спростовується (а.с. 18-19).

Згідно з пунктом 1.1 договору позивач за первісним позовом зобов`язується передати у власність відповідача за первісним позовом продукцію виробничо-технічного призначення (надалі товар), а відповідач за первісним позовом зобов`язується прийняти та оплатити вартість такого товару.

До договору були укладені додатки, а саме: № 1002/17/90/5-ЗЗР від 19.05.2017, № 1002/17/90/10-ЗЗР від 23.06.2017, № 1002/17/90/11-ЗЗР від 18.07.2017, № 1002/17/90/12-ЗЗР від 20.07.2017, № 1002/17/90/14-ЗЗР від 17.08.2017, № 1002/17/90/15-ЗЗР від 12.09.2017, № 1002/17/90/2-Нас від 05.05.2017 та № 1002/17/90/13-ПД від 20.07.2017. Вищезазначений факт підтверджується копією зазначених додатків до договору (а.с. 20, 24, 27, 29, 32, 35, 37, 41).

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги; частина перша статті 512 Цивільного кодексу України).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 Цивільного кодексу України).

Частини перша та третя статті 549 Цивільного кодексу України визначають, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 Цивільного кодексу України).

Згідно частин першої та другої статті 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 17.04.2018 у справі № 911/1280/16.

На підставі додатку № 1002/17/90/5-ЗЗР від 19.05.2017 до договору № 1002/17/90 від 12.09.2016 позивач за первісним поставив відповідачу за первісним позовом продукцію (засоби захисту рослин) на суму 108192,00 грн. Вказаний факт підтверджується копією видаткової накладної № 45596 від 19.05.2017 на суму 108192,00 грн. (а.с. 21).

Відповідач за первісним позовом частково оплатив отримання товар, що підтверджується копіями платіжних доручень № 183 від 07.11.2018 та № 208 від 25.10.2018 (а.с. 22, 23).

Неоплачена відповідачем за первісним позовом частина вартості отриманих засобів захисту рослин за додатком № 1002/17/90/5-ЗЗР від 19.05.2017 до договору № 1002/17/90 від 12.09.2016 складає 65521,29 грн.

На підставі додатку № 1002/17/90/10-ЗЗР від 23.06.2017 до договору № 1002/17/90 від 12.09.2016 позивач за первісним поставив відповідачу за первісним позовом продукцію (засоби захисту рослин) на суму 96892,42 грн. Вказаний факт підтверджується копією видаткової накладної № 58184 від 27.06.2017 на суму 96892,42 грн. (а.с. 25).

Відповідач за первісним позовом частково сплатив за отримані ним засоби захисту рослин за вищевказаним додатком на суму 19378,48 грн. Зазначений факт підтверджується копію платіжного доручення № 133 від 19.09.2017 (а.с. 26).

Неоплачена частина вартості отриманих відповідачем за первісним позовом засобів захисту рослин за додатком № 1002/17/90/10-ЗЗР від 23.06.2017 до договору № 1002/17/90 від 12.09.2016 складає 77513,94 грн.

На підставі додатку № 1002/17/90/11-ЗЗР від 18.07.2017 до договору № 1002/17/90 від 12.09.2016 позивач за первісним позовом поставив відповідачу за первісним позовом продукцію (засоби захисту рослин) на суму 25584,48 грн. Вказаний факт підтверджується копією видаткової накладної № 60767 від 18.07.2017 на суму 25584,48 грн. (а.с. 28).

Відповідач за первісним позовом частково сплатив за отримані ним засоби захисту рослин за вищевказаним додатком на суму 5116,90 грн. Зазначений факт підтверджується копію платіжного доручення № 133 від 19.09.2017 (а.с. 26).

Неоплачена частина вартості отриманих відповідачем за первісним позовом засобів захисту рослин за додатком № 1002/17/90/11-ЗЗР від 18.07.2017 до договору № 1002/17/90 від 12.09.2016 складає 20467,58 грн.

На підставі додатку № 1002/17/90/12-ЗЗР від 20.07.2017 до договору № 1002/17/90 від 12.09.2016 позивач за первісним позовом поставив відповідачу за первісним позовом продукцію (засоби захисту рослин) на суму 78724,80 грн. Вказаний факт підтверджується копіями видаткових накладних № 61105 від 20.07.2017 на суму 20560,32 грн. та № 61191 від 21.07.2017 на суму 58164,48 грн. (а.с. 30-31).

Відповідач за первісним позовом частково сплатив за отримані ним засоби захисту рослин за вищевказаним додатком на суму 5116,90 грн. Зазначений факт підтверджується копію платіжного доручення № 133 від 19.09.2017 (а.с. 26).

Неоплачена частина вартості отриманих відповідачем за первісним позовом засобів захисту рослин за додатком № 1002/17/90/12-ЗЗР від 20.07.2017 до договору № 1002/17/90 від 12.09.2016 складає 62961,89 грн.

На підставі додатку № 1002/17/90/14-ЗЗР від 17.08.2017 до договору № 1002/17/90 від 12.09.2016 позивач за первісним позовом поставив відповідачу за первісним позовом продукцію (засоби захисту рослин) на суму 23988,96 грн. Вказаний факт підтверджується копією видаткової накладної № 66085 від 17.08.2017 на суму 23988,96 грн. (а.с. 33).

Відповідач за первісним позовом частково сплатив за отримані ним засоби захисту рослин за вищевказаним додатком на суму 4797,79 грн. Зазначений факт підтверджується копію платіжного доручення № 138 від 21.09.2017 (а.с. 34).

Неоплачена частина вартості отриманих відповідачем за первісним позовом засобів захисту рослин за додатком № 1002/17/90/14-ЗЗР від 17.08.2017 до договору № 1002/17/90 від 12.09.2016 складає 19191,17 грн.

На підставі додатку № 1002/17/90/15-ЗЗР від 12.09.2017 до договору № 1002/17/90 від 12.09.2016 позивач за первісним позовом поставив відповідачу за первісним позовом продукцію (засоби захисту рослин) на суму 8873,28 грн. Вказаний факт підтверджується копією видаткової накладної № 73595 від 14.09.2017 на суму 8873,28 грн. (а.с. 36).

Вартість отриманих відповідачем за первісним позовом засобів захисту рослин за додатком № 1002/17/90/15-ЗЗР від 12.09.2017 до договору № 1002/17/90 від 12.09.2016 не оплачена повністю.

На підставі додатку № 1002/17/90/2-Нас від 05.05.2017 до договору № 1002/17/90 від 12.09.2016 позивач за первісним позовом поставив відповідачу за первісним позовом продукцію (насіння) на суму 322920,00 грн. Вказаний факт підтверджується копіями видаткових накладних № 40308 від 05.05.2017 на суму 280800,00 грн. та № 48444 від 26.05.2017 на суму 42120,00 грн. (а.с. 38-39).

Відповідач за первісним позовом частково сплатив за отримане ним насіння за вищевказаним додатком на суму 48139,45 грн. Зазначений факт підтверджується копію платіжного доручення № 165 від 20.07.2018 (а.с. 40).

Неоплачена частина вартості отриманого відповідачем за первісним позовом насіння за додатком № 1002/17/90/2-Нас від 05.05.2017 до договору № 1002/17/90 від 12.09.2016 складає 274780,55 грн.

На підставі додатку № 1002/17/90/13-ПД від 20.07.2017 до договору № 1002/17/90 від 12.09.2016 позивач за первісним позовом поставив відповідачу за первісним позовом продукцію (позакореневі добрива) на суму 55520,64 грн. Вказаний факт підтверджується копією видаткової накладної № 61194 від 21.07.2017 на суму 55520,64 грн. (а.с. 42).

Відповідач за первісним позовом частково сплатив за отримані ним добрива за вищевказаним додатком на суму 11104,13 грн. Зазначений факт підтверджується копію платіжного доручення № 133 від 19.09.2017 (а.с. 26).

Неоплачена частина вартості отриманого відповідачем за первісним позовом насіння за додатком № 1002/17/90/13-ПД від 20.07.2017 до договору № 1002/17/90 від 12.09.2016 складає 44416,51 грн.

Враховуючи вище викладене, за вказаними додатками до договору поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016 позивачем за первісним позовом поставлено, а відповідачем за первісним позовом отримано товар (засоби захисту рослин, насіння, позакореневі добрива) на загальну суму 720696,58 грн.

Відповідно до умов пункту 3.1 договору поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016 порядок, умови та строки розрахунків за поставлений товар визначаються в додатках до договору поставки.

Згідно додатків до договору поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016 товар підлягав остаточній оплаті у наступні строки:

- згідно додатку № 1002/17/90/5-ЗЗР від 19.05.2017 до договору поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016, додатку № 1002/17/90/10-ЗЗР від 23.06.2017 до договору поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016, додатку № 1002/17/90/11-ЗЗР від 18.07.2017 до договору поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016, додатку № 1002/17/90/12-ЗЗР від 20.07.2017 до договору поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016, додатку № 1002/17/90/2-Нас від 05.05.2017 до договору поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016, додатку № 1002/17/90/13-ПД від 20.07.2017 до договору поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016 товар підлягав остаточній оплаті в строк до 01.11.2017;

- згідно додатку № 1002/17/90/14-ЗЗР від 17.08.2017 до договору поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016, додатку № 1002/17/90/15-ЗЗР від 12.09.2017 до договору поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016 товар підлягав остаточній оплаті в строк до 15.11.2017.

Таким чином, станом на 31.01.2019 заборгованість відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом з оплати отриманого товару за договором поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016 та додатками до нього не погашена та складає 573726,21 грн. (720696,58 грн. - 42670,71 грн. - 19378,48 грн. 5116,90 грн. 15762,91 грн. 4797,79 грн. 48139,45 грн. 11104,13 грн. = 573726,21 грн.).

Тобто, відповідачем за первісним позовом допущено прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати суми основної заборгованості згідно договору поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016 та додатків до нього № 1002/17/90/5-ЗЗР від 19.05.2017, № 1002/17/90/10-ЗЗР від 23.06.2017, № 1002/17/90/11-ЗЗР від 18.07.2017, № 1002/17/90/12-ЗЗР від 20.07.2017, № 1002/17/90/2-Нас від 05.05.2017 та № 1002/17/90/13-ПД від 20.07.2017 в сумі 545661,76 грн. за період з 02.11.2017 по 31.01.2019, що складає 456 днів прострочення; та згідно договору поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016 та додатків до нього № 1002/17/90/14-ЗЗР від 17.08.2017, № 1002/17/90/15-ЗЗР від 12.09.2017 в сумі 28064,45 грн. за період з 16.11.2017 по 31.01.2019, що складає 442 днів прострочення

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про задоволення первісних позовних вимог щодо стягнення з відповідача за первісним позовом заборгованості перед позивачем за первісним з оплати отриманого товару договором поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016 та додатків до зазначеного договору поставки № 1002/17/90/5-ЗЗР від 19.05.2017, № 1002/17/90/10-ЗЗР від 23.06.2017, № 1002/17/90/11-ЗЗР від 18.07.2017, № 1002/17/90/12-ЗЗР від 20.07.2017, № 1002/17/90/14-ЗЗР від 17.08.2017, № 1002/17/90/15-ЗЗР від 12.09.2017 № 1002/17/90/2-Нас від 05.05.2017 та № 1002/17/90/13-ПД від 20.07.2017 в сумі 573726,21 грн.

Щодо вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом 67837,02 грн. інфляційних втрат, 71568,84 грн. - 10 % річних та 157451,44 грн. - 22 % річних від простроченої суми за користування товарним кредитом (загальний період з 02.11.2017 по 31.01.2019) суд зазначає наступне.

Згідно з статей 526, 530 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 6.7 договору сторонами встановлений інший розмір процентів річних 10 %.

Здійснений позивачем за первісним позовом розрахунок інфляційних втрат та 10 % річних є арифметично вірним.

Судом було встановлено, що відповідачем за первісним позовом прострочено виконання грошового зобов`язання на суму 573726,21 грн. за загальний період з 02.11.2017 по 31.01.2019, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним підлягають стягненню 67837,02 грн. інфляційних втрат та 71568,84 грн. 10 % річних за вказаний вище період.

В силу приписів статті 536 Цивільного кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного. Відповідно до частини п`ятої статті 694 Цивільного кодексу України, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Згідно умов пунктів 4, 5 вищевказаних додатків до договору поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016 сторони передбачили та встановили, що у разі порушення відповідачем за первісним позовом зобов`язань щодо оплати отриманого товару на строк понад 30 (тридцять) календарних днів, відповідач за первісним позовом, відповідно до вимог статті 536 та частини п`ятої статті 694 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити на користь позивача за первісним позовом плату за користування товарним кредитом (користування чужими грошовими коштами) у розмірі 22 % (двадцять два відсотки) річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого відповідачем за первісним позовом товару. Нарахування відсотків за користування товарним кредитом здійснюється від дня, коли товар підлягав оплаті за умовами додатків до договору поставки та закінчується днем повної оплати вартості отриманого товару.

Здійснений позивачем за первісним позовом розрахунок суми 22 % річних від простроченої суми за користування товарним кредитом є арифметично вірним.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягають стягненню 157451,44 грн. 22 % річних від простроченої суми за користування товарним кредитом за загальний період з 02.11.2017 по 31.01.2019.

Стосовно вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом 239778,41 грн. пені (загальний період з 02.11.2017 по 31.01.2019) суд зазначає наступне.

Згідно статей 230, 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

За приписами частин першої, третьої статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 6.2 договору, у разі несвоєчасної оплати товару, відповідач за первісним позовом повинен сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від вартості отриманого але не оплаченого товару за кожний день прострочення.

Пунктом 6.8 договору поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016 сторони домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за договором поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016 відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до статті 259 Цивільного кодексу України, продовжується до 3 (трьох) років.

Як вже було встановлено судом, відповідачем за первісним позовом прострочено виконання грошового зобов`язання перед позивачем за первісним позовом.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені, передбачений статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, за який сплачується пеня.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про зменшення неустойки (штрафу), суд повинен встановити співрозмірність неустойки невиконаному зобов`язанню відповідачем та врахувати інтереси обох сторін.

Відповідно до пункту 42 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/211 від 07.04.2008 року, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

В пункті 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України» зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Слід зазначити, що поняття значно та надмірно, при застосуванні частини третьої статті Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Правила частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд при цьому повинен врахувати, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (частина шоста статті 3 Цивільного кодексу України).

Правова позиція Верховного Суду «Щодо підстав для зменшення розміру штрафних санкцій» (пункт 13 постанови Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17) наголошує, що за змістом наведених вище норм зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зважаючи на наведені вище обставини справи, суд, враховуючи інтереси обох сторін, співрозмірність неустойки невиконаному у встановлений договором термін зобов`язанню відповідачем за первісним позовом (сума пені, заявлена до стягнення, становить понад 100 % від суми заборгованості), а також те, що заборгованість за отриманий товар відповідачем частково сплачена, вважає за доцільне зменшити розмір пені до 2398,00 грн.

Отже, сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом становить 2398,00 грн., а в іншій частині позовних вимог позивача за первісним позовом суд відмовляє.

Щодо зустрічних позовних вимог суд зазначає наступне.

Приватне підприємство «ШАНС» (вул. Прокопенка, буд. 10, м. Ромни, Сумська область, 42006, ідентифікаційний код 30323478) просить суд визнати недійсним з моменту укладення договір поставки № 1002/17./90, укладений між Малим приватним підприємством фірмою «ЕРІДОН» (вул. Леніна, буд. 46, с. Княжичі, Києво-Святошинський район, Київська область, 08143, ідентифікаційний код 19420704) та Приватним підприємством «ШАНС» (вул. Прокопенка, буд. 10, м. Ромни, Сумська область, 42006, ідентифікаційний код 30323478) 12.09.2016, посилаючись на те, що зазначений договір та додатки до нього директор відповідача не підписував, а також на те, що зазначений у первісному позові товар відповідач за первісним позовом від позивача за первісним позовом не отримував.

Позивач за первісним позовом проти зустрічних позовних вимог заперечує та просить суд відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Позивач за первісним позовом зазначає, що всі видаткові накладні, за якими відповідач за первісним позовом отримував товар підписані уповноваженим представником відповідача за первісним позовом (директором Рішняком В.А.), доказів на спростування цього факту відповідачем за первісним позовом не надано. При здійснення оплати за товар відповідач за первісним позовом в призначенні платежу вказував реквізити договору укладеного між сторонами або рахунку на оплату. Додатковою підставою, як зазначає позивач за первісним позовом, що свідчить про схвалення відповідачем за первісним позовом правочину вчиненого його представником директором Рішняком В.А., є здійснення відповідачем за первісним позовом часткової оплати за поставлений позивачем за первісним позовом відповідно до договору поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016 товар. У всіх додатках до зазначеного договору, які підписано представниками сторін, визначено найменування, асортимент та кількість товару, що поставляється. Пунктом 2.3 договору поставки визначено, що загальна вартість товару визначається додатками до договору та видатковими накладними, а також умовами пункту 3 договору визначено порядок оплати товару. А тому, позивач за первісним позовом вважає, що сторони договору поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016 визначили та погодили всі істотні умови договору поставки, визначені главою 54 Цивільного кодексу України.

Судом досліджено надані позивачем за первісним позовом оригінали доданих до позовної заяви документів, і встановлено їх відповідність доданим до позовної заяви копіям, а також докази визнання та часткового виконання укладеного між сторонами договору, а саме: платіжні доручення: № 92 від 10.05.2017 на суму 7781,56 грн., № 100 від 03.10.2016 на суму 20640,00 грн., № 106 від 31.05.2017 на суму 5758,97 грн., № 120 від 25.07.2017 на суму 100000,00 грн., № 133 від 19.09.2017 на суму 51362,42 грн., № 138 від 21.09.2017 на суму 4797,79 грн., № 139 від 21.09.2017 на суму 46000,03 грн., № 165 від 20.07.2018 на суму 80000,00 грн., № 183 від 07.11.2018 на суму 40000,00 грн., № 197 від 13.07.2018 на суму 20000,00 грн., № 208 від 25.10.2018 на суму 50000,00 грн.

Здійснюючи оплату за товар поставлений згідно договору поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016, в призначенні платежу у наведених платіжних дорученнях відповідач за первісним позовом вказував реквізити договору поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016 або виставленого позивачем за первісним позовом рахунку на оплату.

Відповідно до наданих позивачем за первісним позовом матеріалів, відповідач за первісним позовом здійснив часткову оплату поставленого позивачем за первісним позовом товару за договором поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016 на загальну суму 426340,77 грн.

Відповідно до статті 241 Цивільного кодексу України, правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Таким чином часткова оплата відповідачем за первісним позовом за отриманий товар, поставлений на підставі договору поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016 в сумі 426340,77 грн., є беззаперечним доказом схвалення цього правочину та укладання договору поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016.

Як встановлено судом, відповідач за первісним позовом, здійснив часткову оплату за товар поставлений відповідно до додатків до договору поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016: додатку № 1002/17/90/5-ЗЗР від 19.05.2017; додатку № 1002/17/90/10-ЗЗР від 23.06.2017; додатку № 1002/17/90/11-ЗЗР від 18.07.2017; додатку № 1002/17/90/12-ЗЗР від 20.07.2017; додатку № 1002/17/90/14-ЗЗР від 17.08.2017; додатку № 1002/17/90/2-Нас від 05.05.2017; додатку № 1002/17/90/13-ПД від 20.07.2017, засвідчені копії вказаних додатків до договору поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016 додані позивачем за первісним позовом до позовної заяви.

Крім того, відповідач за первісним позовом здійснив повну оплату за товар поставлений відповідно до додатків до договору поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016: додатку № 1002/17/90/1-ВВН від 15.09.2016; додаток № 1002/17/90/1-ЗЗР від 20.04.2017; додатку № 1002/17/90/4-ЗЗР від 19.05.2017; додатку № 1002/17/90/7-ЗЗР від 31.05.2017; додатку № 1002/17/90/8-ЗЗР від 06.06.2017; додатку № 1002/17/90/9-ЗЗР від 07.06.2017; додатку № 1002/17/90/ПД від 05.05.2017; додатку № 1002/17/90/6-ПД від 22.05.2017 та видаткових накладних.

Суд вважає за доцільне зазначити про те, що на підпис представника відповідача за первісним позовом, який міститься на первинних документах, що укладенні на виконання договору поставки № 1002/17/90 віл 12.09.2016, проставлена печатка відповідача за первісним позовом.

Крім цього, відповідачем за первісним позовом на виконання статті 201 Податкового кодексу України здійснено реєстрацію податкових накладних за фактом поставки товару за договором поставки № 1002/17/90 від 12.09.2016 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно із пунктом 4 стаття 129 Конституції України, статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, достовірними, достатніми та підлягають задоволенню частково з урахуванням вищевикладеного, а в задоволенні зустрічних позовних вимог суд відмовляє.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача за первісним позовом, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в сумі 13094,50 грн. покладається на відповідача за первісним позовом пропорційно розміру задоволених первісних позовних вимог, а судовий збір за подання зустрічного позову покладається на відповідача за первісним позовом у зв`язку з відмовою у задоволенні зустрічних позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73, 74, 76-79, 123, 129, 185, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Первісні позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «ШАНС» (вул. Прокопенка, буд. 10, м. Ромни, Сумська область, 42006, ідентифікаційний код 30323478) на користь Малого приватного підприємства фірми «ЕРІДОН» (вул. Леніна, буд. 46, с. Княжичі, Києво-Святошинський район, Київська область, 08143, ідентифікаційний код 19420704) заборгованість за поставлений товар в сумі 573726,21 грн., інфляційні втрати в сумі 67837,02 грн., 10 % річних від простроченої заборгованості в сумі 71568,84 грн., 22 % річних від простроченої суми за користування товарним кредитом в сумі 157451,44 грн., пеню в сумі 2398,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 13094,50 грн.

3. В іншій частині в задоволенні первісних позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. В задоволенні зустрічного позову відмовити.

6. Згідно статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 12 червня 2019 року.

Суддя Н.О. Спиридонова