ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"07" червня 2019 р.Справа № 922/1519/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

розглянувши матеріали

позовної заяви Харківської місцевої прокуратури № 4, м. Харків в інтересах держави, в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, м. Київ
до Фізичної особи - підприємця Холодної Ірини Сергіївни, м. Харків
про стягнення 22 455,65 грн.

ВСТАНОВИВ:

На адресу господарського суду Харківської області 22.05.2019р. надійшла позовна заява Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Державної служби України з безпеки на транспорті до Фізичної особи - підприємця Холодної Ірини Сергіївни про стягнення 22 455,65 грн., як матеріальних збитків завданих державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2019р., дані позовні матеріали передані на розгляд судді Жигалкіну І.П.

Ухвалою суду від 27.05.2019 р. позовну заяву Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі - Державної служби України з безпеки на транспорті до Фізичної особи - підприємця Холодної Ірини Сергіївни про стягнення 22 455,65 грн., як матеріальних збитків завданих державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування залишено без руху.

Надано прокурору строк 10 днів з дня вручення йому цієї ухвали для усунення недоліків та роз`яснено, що якщо буде усунене недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу.

На адресу суду 05.06.2019 р. від Харківської місцевої прокуратури № 4 надійшла заява про усунення недоліків (вх. №13743), де пояснює, що відповідно до ч.4 ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру" та ч.4 ст. 53 ГПК України не потребує додаткового підтвердження представництва прокурора щодо захисту Укртрансбезпеки, як особи що самостійно не вжило заходів стягнення в судовому порядку з відповідача нарахованої та несплаченої плати.

Прокурор посилається на те, що доказом невжиття Укртрансбезпекою вказаних заходів є долучена до позовної заяви копія листа начальника Управління Укртрансбезпеки в Запорізькій області від 28.03.2019, зі змісту якого вбачається вказана обставина.

На даний час, з урахуванням визначених законодавством повноважень, органи прокуратури не наділені повноваженнями щодо ініціювання перед відповідними державними органами питання про дисциплінарну відповідальність посадових осіб.

Зі згаданого листа начальника Управління Укртрансбезпеки в Запорізькій області від 28.03.2019 не вбачається, що до певних посадових осіб вказаного державного органу застосовувались дисциплінарні стягнення у зв`язку з невжиттям заходів щодо стягнення в судовому порядку з відповідача нарахованої та несплаченої плати, яка є предметом позову, тому передбаченою законом формою реагування прокурора на таку бездіяльність якраз і є звернення до суду з відповідним позовом.

Прокурор надаючи оцінку зазначає, що вказаний лист не містить об`єктивних даних, які б вказували на заподіяння посадовими особами Укртрансбезпеки, внаслідок невиконання їх повноважень, істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам, що вказує на відсутність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.367 КК України, та, відповідно, підстав для внесення за відповідним фактом відомостей до ЄРДР.

Разом з цим, вказані обставини (відсутність дисциплінарних стягнень, неможливість їх ініціювання прокурором та відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР) не спростовують факту нездійснення відповідних повноважень Укртрансбезпекою, наявність якого обґрунтована прокурором у позовній заяві та є визначеною законом підставою для представництва прокурором інтересів держави в особі такого органу в суді.

Також прокурор посилається на те, що відповідно до п.5.6. постанови Верховного Суду України від 16.04.2019 по справі №910/3486/18 у разі, якщо захист законних інтересів держави відповідний орган не здійснює, під час представництва цих інтересів у суді прокурором останній не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25.04.2018 по справі №806/1000/17.

Частиною 3 статі 53 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з частиною 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів.

Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Представництво прокуратурою України інтересів держави в суді є одним із видів представництва в суді. За правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки.

За змістом частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно з частиною 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Згідно ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, п. 27).

Суд звертав також увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, п. 35) Європейський Суд з прав людини висловив таку думку (у неофіційному перекладі): "сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас, Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003р. № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

З огляду на вищенаведене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави.

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999р. №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття інтереси держави висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Висловлене судом розуміння поняття інтереси держави має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону "Про прокуратуру".

Відтак, на думку суду, інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Звертаючись до суду з позовом прокурор в інтересах Державної служби України з безпеки на транспорті, зазначив, що хоча позивач і наділений правом звертатись до суду щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, нормативні, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, проте, неналежно здійснює свої повноваження у зв`язку з незверненням до суду з відповідним позовом. З наведеного прокурор робить висновок, що вказане дає підстави для звернення саме прокурора в інтересах позивача до суду за захистом порушених економічних інтересів держави.

Верховний Суд у постанові від 20.09.2018 по справі №924/1237/17 висловив позицію, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Із Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті вбачається, що саме на Укртрансбезпеку і її структурні територіальні підрозділи покладені повноваження щодо реалізації державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування. Для цього їх уповноважено здійснювати габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування, здійснювати нарахування, вживати заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю (пп. 27 п. 4 Положення).

Такий висновок вбачається і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 820/1203/17, провадження № 11-49/апп18, про врахування висновків якої зазначив і прокурор.

При цьому, у вказаній постанові Верховним Судом не зазначено про те, що Укртрансбезпеку не наділено правом звернення до суду щодо стягнення грошових коштів за проїзд транспортного засобу з перевищенням нормативних вагових параметрів, як помилково зазначив позивач у листі №10812/05/15-18 від 19.12.2018 року, а здійснено вказівку лише на неможливість такого звернення в порядку адміністративного судочинства.

Тобто, саме позивач наділений повноваженнями та можливістю для звернення до суду з даним позовом. Натомість обґрунтування прокурора про неналежне здійснення ним своїх повноважень не видається судом обґрунтованим, в тому числі, через наявність доказів вчинення позивачем, зокрема, його структурним підрозділом - Управлінням Укртрансбезпеки у Запорізькій області, дій по стягненню з відповідача штрафу за порушення вимог ст. 48 ЗУ "Про автомобільний транспорт".

Таким чином, судом не встановлено обставин, які б свідчили про неможливість вчинення чи ухиляння від вчинення позивачем дій, які покладені на нього чинним законодавством, та, відповідно, обставин, які б надавали можливість саме прокурору звертатись до суду з даним позовом.

Пунктом 4 частини 5 статті 174 ГПК України визначено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

З викладеного, враховуючи недоведеність прокурором підстав для звернення до суду із даним позовом в інтересах позивача, суд приходить до висновку про повернення позовної заяви керівника Харківської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі - Державної служби України з безпеки на транспорті, м. Київ до фізичної особи-підприємця Холодної Ірини Сергіївни про стягнення матеріальних збитків в сумі 22 455,65грн., що в позовній заяві визначено, як плата за проїзд.

Керуючись пунктом 4 частини 5 статті 174, статтею 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву (вх. №1519/19 від 22.05.2019 р.) Харківській місцевій прокуратурі № 4, що подала позов в інтересах держави в особі - Державної служби України з безпеки на транспорті до Фізичної особи - підприємця Холодної Ірини Сергіївни про стягнення 22 455,65 грн..

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Ухвалу підписано 10 червня 2019 року.

Суддя І.П. Жигалкін

Примітка: Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків (ст.174 ГПК України).