СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2019 р. Справа № 905/69/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Шевель О.В., суддя Шутенко І.А.

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська" (вх. №1001 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 26.02.2019 у справі № 905/69/19, ухвалене у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Курило Г.Є., дата складання повного тексту рішення 26.02.2019,

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська", м. Селидове

про стягнення 57730,00 грн

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Донецької області від 26.02.2019 у справі №905/69/19 позовні вимоги задоволені частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства Українська залізниця суму штрафу у розмірі 40411,00 грн, витрати на оплату судового збору в розмірі 1762,00 грн; відмовлено в іншій частині позовних вимог.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 26.02.2019 у даній справі та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.04.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська" (вх. №1001 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 26.02.2019 у справі №905/69/19; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 04.06.2019; встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 25.05.2019.

15.05.2019 до суду апеляційної інстанції від Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №4786), в якому позивач просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Донецької області від 26.02.2019 у справі №905/69/19 без змін. Крім того, позивач просив суд долучити до матеріалів справи як доказ наказ начальника структурного підрозділу "Запорізька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" від 29.12.2017 №96.

В судове засідання 04.06.2019 представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повернутим на адресу апеляційного господарського суду рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором №905 (а.с. 153).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною першою статтею 42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності інших учасників справи за наявними у ній матеріалами.

В судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 04.06.2019 представник позивача, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу, зазначив про законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, у зв`язку з чим просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги ТОВ "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська" на рішення Господарського суду Донецької області від 26.02.2019, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України зазначає про такі обставини.

З матеріалів справи вбачається, що 26.07.2018 зі станції Новогродовка Донецької залізниці ТОВ Центральна збагачувальна фабрика Селидівська (надалі вантажовідправник, відповідач) згідно залізничної накладної №50913409 відправило вантаж вугілля кам`яне не поіменований в алфавіті Г(Г-1) 0-100 із визначенням станції призначення - Енергодар Придніпровської залізниці (а.с. 11).

При оформленні залізничної накладної №50913409 відповідачем вказано масу вантажу у вагоні № 56422405 - 68450кг.; у вагоні №53454575 68350кг.

Згідно розділу 26 вищевказаної накладної, маса вантажу визначена відправником на вагонних вагах (150 т). Правильність внесених відомостей до вищезазначеної накладної підтверджена підписом представника відправника.

На станції відправлення вантаж прийнятий до перевезення без зауважень.

На станції Енергодар Придніпровської залізниці що складено акт загальної форми від 28.07.2018 № 993, відповідно до якого під час перевірки вантажу у вагонах №56422405, №53454575 було виявлено такі обставини: навантаження у вагонах насипом, на рівні бортів, марковане поперечними борознами по всьому вагону, нанесеними катком; виїмок та поглиблень немає; двері, люка закриті; течі вантажу немає; в технічному відношенні вагони справні; подаються на переваження (а.с. 17).

За результатами контрольної перевірки на станції Енергодар Придніпровської залізниці складено комерційний акт від 29.07.2018 №476906/851, з якого вбачається, що на підставі заявки вантажоодержувача у відповідності до статті 52 Статуту залізниць України проведено зважування маси вантажу вугілля кам`яного у вагонах № 56422405, №53454575; зважування проводила прийомоздавальник Запорізької ТЕС Богданова Н.Г. у присутності прийомоздавальника станції Енергодар Онікієнко Н.В, агента комерційного ОСОБА_1 на 100-Т тензометричних вагонних вагах вантажоодержувача приписаних до залізниці, ваги повірені згідно технічного паспорта 22.06.2018 (а.с. 12-13).

В розділі Д Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку комерційного акта зазначено, що вагони по документу: насипом, вугілля кам`яне, не зазначене в алфавіті Г(Г1)0-100; вантаж марковано поперечними борознами по всьому вагону, нанесеними катком; у вагоні №56422405 нетто 68450 кг, тара 22100 кг, фактично після зважування виявилось брутто 88770 кг, тара 22100 кг з бруса вагона, нетто 66670 кг, що менше ваги, вказаної в документі, на 1780 кг; у вагоні № 53454575 нетто 68350 кг, тара 23000 кг, фактично після зважування виявилось брутто 89520 кг, тара 23000 кг, нетто 66520 кг, що менше ваги, вказаної в документі на 1830 кг.

Окрім цього, цей розділ містить такі відомості: вагони у технічному та комерційному відношенні справні; навантаження у вагонах насипом, на рівні бортів, марковане поперечними борознами по всьому вагону, нанесеними катком; виїмок та поглиблень немає, маркування не порушено; двері люка закриті; течі вантажу немає; НВР по штатному розкладу не передбачено.

Згідно технічного паспорту №0213 засобу ваговимірювальної техніки (зввт) заводський №1/34 (вид ЗВВТ тензометричні, модифікація ЗВВТ ВВТ-100Д) станції Енергодар Придніпровської залізниці, якими було здійснено переважування, дата прийняття ЗВВТ в експлуатацію 13.07.2003, міжповірочний інтервал ЗВВТ становить 6 місяців, інтервал між оглядами-перевірками 3 місяці, відміткою у паспорті підтверджено, що остання державна повірка ваг здійснена 22.06.2018 (а.с. 14-16).

Посилаючись на недотримання ТОВ Центральна збагачувальна фабрика Селидівська вимог Статуту залізниць України щодо внесення правильних відомостей про масу багажу до накладної №50913409 у вагонах №№ 56422405, 53454575, що підтверджено комерційним актом від 29.07.2018 №476906/851, враховуючи, що недостача вказаного вантажу перевищує норму природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто, передбачених для вантажів такого типу, позивач на підставі статей 118, 122 Статуту залізниць України нарахував відповідачу штраф згідно розрахунку: провізна плата за накладною №50913409 за вказані вагони за всю відстань перевезення, на загальну суму 57730,00 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до Господарського суду Харківської області з даним позовом про стягнення з ТОВ Центральна збагачувальна фабрика Селидівська штрафу на загальну суму 57730,00 грн у зв`язку з неправильним зазначенням відповідачем маси вантажу у залізничній накладній № 50913409.

13.02.2019 до місцевого господарського суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення суми штрафу до однієї провізної плати по кожному вагону, що в загальному розмірі становить 11546,00 грн (а.с. 74-77). Вказане клопотання з посиланням на положення ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України, п.3.2 рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013, рішення Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004, мотивоване такими обставинами: місцезнаходження та місцем здійснення господарської діяльності відповідача є місто Селидове Донецької області, в якому проводилась антитерористична операція; підприємство має брак коштів на поточну діяльність та заборгованість по податкам і заробітній платі в загальному розмірі складає більше 15337,4 тис. грн; підприємство є виробничим підприємством, яке забезпечує роботою майже 400 працівників; специфіка діяльності відповідача є його особлива небезпечність і безперервність, оскільки зупинка технологічного процесу означає безповоротну втрату виробничих потужностей; ніяких збитків іншим учасникам господарських відносин діями відповідача завдано не було. Вказані обставини свідчать про скрутне матеріальне становище підприємства, а отже, на думку відповідача, є підставою для зменшення розміру штрафу.

26.02.2019 місцевим господарським судом ухвалено оскаржуване рішення (а.с. 119-121).

Вказане рішення суду першої інстанції з посиланням на приписи статей 11, 908, 909 Цивільного кодексу України, статті 307 Господарського кодексу України, положення статтей 6, 24, 37, 118, 122, 129 Статуту залізниць України, пункту 10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, мотивоване тим, що належними та допустимим доказами підтверджено факт невірного зазначення в накладній №50913409 маси вантажу у вагонах №№ 56422405, 53454575, що засвідчено комерційним актом від 29.07.2018 №476906/851 та який є підставою для покладення відповідальності на відправника, у зв`язку з чим дійшов висновку про правомірність нарахування позивачем штрафу на загальну суму 57730,00 грн.

Водночас, суд першої інстанції, керуючись приписами статті 233 Господарського кодексу України, статті 551 Цивільного кодексу України, посилаючись на відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, зважаючи на те, що діями позивача не створено аварійно-небезпечну ситуацію, вантажопідйомність вагону не було перевищено, враховуючи фінансовий стан відповідача, частково задовольнив клопотання відповідача та зменшив розмір штрафу на 30 відсотків, а саме стягнув 40411,00 грн штрафу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що комерційний акт від 29.07.2018 №476906/851, який є підставою для нарахування штрафу за неправильно зазначену масу вантажу, не відповідає вимогам пункту 10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334.

Також апелянт зазначає, що в порушення пункту 22 Правил видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 № 862/5083, під час зважування вантажу застосовані різні способи визначення маси вантажу, що на його думку, призвело до невідповідності результатів зважування.

Крім того, апелянт вказує на те, що місцевим господарським судом не взято до уваги доводи відповідача щодо передчасного звернення АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" до суду з даним позовом, оскільки відсутні докази пред`явлення вимоги відповідачу в порядку статті 530 ЦК України, у зв`язку з чим вважає, що строк виконання зобов`язання не настав.

Частиною 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що апелянтом не оскаржується правомірність висновків місцевого господарського суду щодо зменшення розміру штрафу, а позивачем зазначено про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в повному обсязі, колегією суддів, на підставі положень частини 1 статті 269 ГПК України, рішення суду в цій частині не переглядається.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, зазначає наступне.

Спір у справі виник між АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" (позивач) та ТОВ Центральна збагачувальна фабрика Селидівська (відповідач) щодо правомірності пред`явлення залізницею до стягнення з відповідача, як відправника вантажу третій особі-одержувачу до станції призначення позивача, штрафу у зв`язку з неправильним зазначенням у накладних маси вантажу на підставі пунктів 118, 122 Статуту залізниць.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з частиною 1 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч.3 ст. 909 ЦК України).

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (Статутами) (ст. 920 ЦК України).

Загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються Законом України "Про транспорт", Законом України "Про залізничний транспорт", Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі - Статут), Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (далі - Правила), Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, Правилами приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 №861/5082, Правилами видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 №862/5083.

Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).

Відповідно до статті 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення;

За договором залізничного перевезення вантажу, згідно з частиною 1 статті 22 Статуту залізниць України, залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених Правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів (частини 1, 2, 4, 5 статті 23 Статуту залізниць України).

Відповідно до пункту 2.1 Правил відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил. У разі пред`явлення вантажу до перевезення навалом, насипом або наливом у графу 20 "Найменування вантажу" вноситься відмітка "навалом", "насипом" або "наливом".

У додатку 3 до цих Правил встановлено, що графа "маса вантажу, визначена відправником" заповнюється, якщо маса вантажу визначена відправником. Вказуються маса у кілограмах брутто вантажу, загальна маса відправки (прописом); у графі "спосіб визначення маси" зазначається спосіб визначення маси вантажу (на вагах, за стандартом, за трафаретом, за обміром, за розрахунками, умовно), тип ваг (товарні, вагонні, елеваторні тощо), їх вантажопідйомність та ким було визначено масу вантажу (залізницею/ відправником); у графі "ким завантажено вантаж у вагон (контейнер)" зазначається: відправником або залізницею; у графі "правильність внесених відомостей підтверджую" представник відправника засвідчує правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. В електронній накладній накладається електронний цифровий підпис відправника.

Пунктом 2.3 Правил визначено, що представник відправника у графі 55 накладної "Правильність внесених відомостей підтверджую" вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. Представник відправника повинен мати довіреністю на оформлення перевезення.

Відповідно до пункту 5.5 Правил, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому, відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Правильність внесених до накладної №50913409 відомостей, як це передбачено пунктом 2.3 Правил, в тому числі щодо маси вантажу, своїм підписом підтвердив представник відправника прийомоздавальник Гольченко О.А. "ЄЦП" 26.07.2018, а саме у вагоні №56422405 маса вантажу 68450 кг, у вагоні №53454575 маса вантажу 68530 кг.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Тобто, зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

Згідно з пунктом 105 Статуту залізниць України залізниці вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

За пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення (ст.118 Статуту залізниць України).

Пунктом 122 Статуту залізниць України передбачено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому, відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що обставини, які можуть слугувати підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами.

З наведеними вище приписами кореспондуються положення пункту 129 Статуту залізниць України, якими визначено, що обставини, які можуть бути підставою для застосування матеріальної відповідальності за порушення, допущені під час перевезення вантажів залізницею, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

За змістом вищенаведених положень, залізничні перевезення оформляються накладною як обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, що укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача та супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення. Законодавцем встановлено матеріальну відповідальність вантажовідправника за пред`явлення до перевезення вантажу з неправильним зазначенням його маси у накладній та її невідповідності фактичній масі вантажу, який надійшов до станції призначення, у вигляді штрафу в розмірі п`ятикратної провізної плати за все перевезення.

Отже, допустимими доказами неправильного зазначення у накладній маси вантажу, відправленого вантажовідправником залізницею до станції призначення для отримання вантажоодержувачем, в розумінні частини 1 статті 77 ГПК України, є належно складені працівниками залізниці комерційні акти за наслідком контрольного зважування вантажу, який було здано до перевезення залізницею.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/2339/17.

Як вже було зазначено вище, на додаток до загального акта станції Енергодар Придніпровської залізниці від 28.07.2018 № 993 за результатами контрольної перевірки на станції Енергодар Придніпровської залізниці складено комерційний акт від 29.07.2018 №476906/851 про невідповідність маси вантажу вказаної у перевізному документі з масою вантажу навантаженого фактично. А саме в розділі Д Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку встановлено, що у вагоні №56422405: нетто 68450 кг, фактично після зважування виявилось нетто 66670 кг, що менше ваги, вказаної в документі, на 1780 кг; у вагоні № 53454575: нетто 68350 кг, фактично після зважування виявилось нетто 66520 кг, що менше ваги, вказаної в документі на 1830 кг.

Заперечуючи проти відомостей щодо маси вантажу, зазначених в комерційному акті від 29.07.2018 №476906/851, відповідач зазначає, що застосовані сторонами способи визначення маси вантажу не є однаковими та можуть привести до невідповідності результатів зважування.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає такі твердження апелянта безпідставними, з огляду на наступне.

Статтею 37 Статуту встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Таким чином, існує декілька нормативно-вичерпних способів визначення маси вантажів, а саме: шляхом зважування на вагах; підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом; розрахунковим методом; за обміром; умовно.

Відповідно до пункту 22 Правил видачі вантажів перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення. Зважування вантажів на вагонних вагах провадиться в порядку, передбаченому Правилами приймання вантажів до перевезення.

Отже, вказана умова щодо видачі вантажів не містить імперативного припису щодо перевірки маси вантажу саме таким способом, яким остання визначалась на станції відправлення.

Порядок та способи визначення маси вантажу наведено у Правилах приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 №644, що за своїм змістом кореспондується зі статтею 37 Статуту залізниць України.

Згідно з пунктами 5, 7 цих Правил приймання вантажів до перевезення загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом. Спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобов`язаний зазначити в накладній. Усі засоби вимірювальної техніки, які використовуються для визначення маси вантажів, мають бути повірені відповідно до вимог чинного законодавства. Засоби ваговимірювальної техніки повинні бути взяті на облік залізницею та відповідати вимогам Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої Наказом Міністерства інфраструктури України від 31.07.2012 за №442, та інших нормативно-правових актів.

Маса вантажів, які перевозяться навалом, насипом, наливом, визначається зважуванням на вагонних вагах. Допускається використання інших типів ваг, крім вагонних, за умови їх відповідності вимогам законодавства про метрологію.

Отже, зважування на вагонних вагах є одним із передбачених Правилами способів визначення маси вантажу.

При цьому, саме зважування є найбільш точним способом визначення маси вантажу. Аналогічна правова позиція викладена в пункті 3.18 Роз`яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею».

За наведеного, судова колегія зауважує, що можливість визначення маси певних вантажів умовно не виключає можливість її визначення шляхом зважування. Вантажовідправник у такому разі має можливість обирати той чи інший спосіб визначення маси на власний розсуд. Разом з тим, залізниця, користуючись правом, передбаченим статтею 24 Статуту, під час перевірки на станціях не позбавлена права обрати для цього зручний для себе та більш точний спосіб.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.07.2018 у справі 925/1256/17.

Як вбачається з графи 26 накладної за спірним перевезенням вантажовідправник-відповідач визначав масу вантажу у вагоні способом зважування на вагах, тобто таким же самим способом, як і залізниця-позивач на станції призначення.

Відповідно до комерційного акта від 29.07.2018 №476906/851 зважування проводила прийомоздавальник Запорізької ТЕС Богданова Н.Г. у присутності прийомоздавальника ст. Енергодар Онікієнко Н.В, агента комерційного ОСОБА_1 на 100-Т тензометричних вагонних вагах вантажоодержувача приписаних до залізниці, ваги повірені згідно технічного паспорта 22.06.2018 (а.с. 12-13).

Враховуючи зазначене, маса вантажу за даним перевезенням як при відправленні так і під час контрольного зважування визначена однаковим способом, а різна модифікація вагонних ваг не впливає на визначення маси вантажу, тому твердження відповідача є безпідставними.

При цьому, колегія суддів додатково зазначає, що скаржником безпідставно ототожнюється спосіб визначення/перевірки маси вантажу (регламентований статтею 37 Статуту) зі способом зважування на вагах, тоді як у пункті 22 Правил видачі вантажів йдеться саме про спосіб визначення маси вантажу, який в даному випадку є один і той же - шляхом зважування на вагонних вагах.

Натомість, скаржник посилається на недотримання порядку зважування - тобто процедури в межах одного способу визначення маси вантажу. Проте згідно з пунктом 10 Правил приймання вантажів до перевезення порядок зважування (із зупинкою і розчіпленням вагонів або із зупинкою без розщеплення для даного типу вантажу) залежить від типу використаних вагонних ваг, при цьому, вимог щодо використання однотипних ваг та ідентичного порядку зважування при визначенні/ перевірки маси вантажу на станції відправки та станції призначення нормативні документи не містять.

Таким чином, твердження апелянта про різні зважування, а отже опосередковано невідповідність результатів зважування, спростовуються вищевказаними обставинами.

Також доводи апелянта зводяться до оцінки комерційного акту від 29.07.2018 №476906/851 як належного та допустимого доказу, який є підставою для нарахування штрафу за неправильно зазначену масу вантажу, оскільки позивачем не надано жодних доказів, що обов`язки таких осіб покладено на інших працівників позивача.

Колегія суддів вважає необґрунтованими такі твердження апелянта та зазначає наступне.

Відповідно до пункту 10 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зі змінами, внесеними відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 №138, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Отже, пунктом 10 Правил складання актів на виконання статті 29 Статуту залізниць України визначено імперативно частину суб`єктного складу працівників залізниці, які є уповноваженими особами на підписання комерційних актів: начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також передбачено можливість участі в складенні комерційного акта одержувача вантажу, якщо він брав участь у перевірці, або інших працівників залізниці.

Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.06.2018 у справі №910/3930/17 та від 18.06.2018 у справі №910/11397/17, від 23.11.2018 у справі №916/2450/17.

Відповідно до частин 1, 3 статті 64 та частини 3 статті 65 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство, як організаційна форма господарювання, може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо) та самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників та штатний розпис. Керівництво підприємством здійснюється його керівником, який призначається (обирається) власником (власниками) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядову раду такого підприємства (у разі її утворення) та відповідно до статуту є посадовою особою цього підприємства з правом розподілу обов`язків між працівниками підприємства.

Отже, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів, і такими доказами можуть підтверджуватися повноваження осіб на підписання комерційного акта.

Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.05.2018 у справі №916/2001/17 та від 23.06.2018 у справі №916/1993/17, від 23.11.2018 у справі №916/2450/17.

Судова колегія зазначає, що комерційний акт від 29.07.2018 №476906/851 складений та підписаний в.о. начальника станції Яхно Л.Д., прийомоздавальником Онікієнко Н.В, агентом комерційним Шевер О.М., прийомоздавальником ОСОБА_2 Г.

В розділі від 29.07.2018 №476906/851 Д Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку комерційного акта зазначено, що посади начальника вантажного району (НВР) по штатному розкладу не передбачено.

До матеріалів справи позивачем додано робочу інструкцію № 25/ДС прийомоздавальника вантажу та багажу ІІІ розряду Онікієнко Нелії Валеріївни, посадову інструкцію №18/ДС агента комерційного Шевер ОСОБА_3 , відповідно до яких робота цих працівників спрямована на здійснення операцій з комерційного огляду поїздів та вагонів, які прибувають/відправляються зі станції; а до завдань та обов`язків віднесено, зокрема, здійснення комерційного огляду вантажних вагонів, які прибувають на станцію під навантаження та вивантаження; виконання операцій з прийому вантажів до перевезення, видачі вантажів; здійснення комерційного огляду поїздів по прибуттю та відправленню; приймання участі у контрольному переважуванні вантажів згідно вимог статті 52 Статуту залізниць України, у комісійній видачі вантажу тощо.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довіреності від 26.12.2017 №273 Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Дніпроенерго" довіряє ОСОБА_4 прийомоздавальнику вантажу та багажу паливно-транспортного цеху відокремленого підрозділу "Запорізька теплова електрична станція" Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Дніпроенерго" (ДТЕК Запорізька ТЕС) від імені ПАТ "ДТЕК Дніпроенерго", зокрема, підписувати та отримувати комерційні акти.

Окрім цього, позивачем визначено коло осіб працівників залізниці, яких згідно наказу начальника структурного підрозділу Запорізька дирекція залізничних перевезень регіональної філії Придніпровська залізниця від 29.12.2017 №96 "Щодо призначення відповідальних працівників бути уповноваженими особами на підписання від імені залізниці комерційних актів" (а.с.163-164) уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів, у тому числі, агента комерційного ОСОБА_1 , прийомоздавальника вантажу та багажу станції Енергодар Онікієнко Н.В., а також робочими інструкціями цих працівників (які долучені до матеріалів справи) передбачено завдання зазначених осіб приймати участь у контрольному переважуванні вантажів згідно вимог статті 52 Статуту залізниць України, у комісійній видачі вантажу.

Як свідчать матеріали справи, зазначений наказ начальника структурного підрозділу Запорізька дирекція залізничних перевезень регіональної філії Придніпровська залізниця від 29.12.2017 №96 в судовому розгляді першої інстанції наданий позивачем не був.

В свою чергу, позивач в обґрунтування ненадання зазначеного наказу до суду першої інстанції зазначає, що у суду першої інстанції не виникло сумнівів щодо підписання комерційного акту повноважними особами.

Проте, ознайомившись з апеляційною скаргою, позивач вважав за необхідне долучити до матеріалів справи наказ начальника структурного підрозділу Запорізька дирекція залізничних перевезень регіональної філії Придніпровська залізниця від 29.12.2017 №96.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що причини неподання даного доказу є об`єктивними, в розумінні вимог п. 3 ст. 269 ГПК України, та долучила зазначений наказ до матеріалів справи в якості належного доказу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не надавав своїх заперечень щодо відсутності повноважень осіб при складанні актів до суду першої інстанції, що виключило можливість надання позивачем своїх заперечень з цього приводу, а тому колегія суддів вважає за можливе прийняти до уваги додаткові докази, надані позивачем до відзиву на апеляційну скаргу, які спростовують доводи апелянта в цій частині, а саме: копію наказу начальника дирекції залізничних перевезень від29.12.2017 № 96 про перелік осіб, які мають право підпису комерційних актів, до якого включено агента комерційного ОСОБА_1 , прийомоздавальник вантажу та багажу станції Енергодар Онікієнко Н.В.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи відповідача щодо порушення вимог Правил складання актів, в частині підписання комерційного акту не уповноваженими особами, є безпідставними, та спростовується матеріалами справи.

Відтак, недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена пунктами 118, 122 Статуту залізниць України. При цьому, зазначений штраф, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено.

В даному випадку санкція не є договірною, а випливає зі зазначених положень Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, якими чітко визначено розмір штрафу.

Дана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/2339/17, від 12.02.2018 у справі №906/434/17.

Факт невідповідності ваги, вказаної вантажовідправником у накладній №50913409 маси вантажу у вагоні №56422405 з фактичною масою на 1780 кг, у вагоні 53454575 на 1830 кг, підтверджено комерційним актом від 29.07.2018 №476906/851, який є належним та допустимим доказом у справі.

Встановлення цих обставин відповідно до наведених положень законодавства є підставою для відповідальності вантажовідправника - сплати штрафу в розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення, розрахунок якого є правильним (5773,00*5 +5773,00*5 =57730,00 грн).

За викладених обставин, колегія суддів доходить висновку, що застосування позивачем до відповідача штрафних санкцій у розмірі п`ятикратної всієї суми провізної плати, визначеної вищевказаною накладною, в зв`язку з невиконанням відправником зобов`язання зазначити в накладній вірну масу всього вантажу, який знаходився у вказаному вагону, відповідає ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України.

При цьому, апеляційний суд дійшов висновку, що неправомірними є доводи відповідача щодо передчасного звернення позивача до суду з даним позовом, з огляду на таке.

Конституційний Суд України у рішенні від 09.07.2002 №15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визначив, що положення ч.2 ст.124 Конституції України у системному зв`язку з іншими положеннями Основного Закону України, передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи і встановлюють юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами. Тобто кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту своїх прав і свобод.

Норма статті 124 Конституції України, як і інші її положення, не містить застереження щодо допустимості судового захисту тільки після досудового врегулювання спору та неприпустимості здійснення правосуддя без його застосування.

Спосіб захисту свого порушеного права шляхом досудового врегулювання спору не є обов`язковим до правовідносин, що складаються між сторонами, оскільки право особи на звернення до суду передбачено статтею 55 Конституції України, статтями 15, 16 Цивільного кодексу України та відповідними нормами Господарського процесуального кодексу, а тому зобов`язання особи перед зверненням до суду скористатися даним способом захисту своїх прав є порушенням Конституції та інших нормативно-правових актів України.

Аналогічну правову позицію висловив Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 15.02.2018 у справі №922/603/17.

Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору; обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист; обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист (рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 №15-рп/2002).

Окрім цього, статтею 137 Статуту передбачено, що позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців.

Отже, ні положення чинного законодавства, ні положення Статуту не містять обов`язкового досудового порядку розгляду спору, тоді як досудове врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Таким чином, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська" (вх. №1001 Д/2) без задоволення, а рішення Господарського суду Донецької області від 26.02.2019 у справі № 905/69/19 - без змін.

Оскільки апеляційна скарга відповідача залишена без задоволення, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ч.1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 26.02.2019 у справі №905/69/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. ст. 286- 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 07.06.2019

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя О.В. Шевель

Суддя І.А. Шутенко