ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/657/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" м. Київ
до Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі", м. Балаклія
про стягнення коштів в розмірі 198193,33 грн
за участю представників сторін:

не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" м. Київ, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі", м. Балаклія, про стягнення інфляційних втрат в розмірі 162475,95 грн. та 3% річних в розмірі 35717,38 грн., підставою нарахування яких стало невиконання відповідачем рішення господарського суду Харківської області від 02.08.2007 у справі № 33/205-07, яким стягнуто на користь позивача суму заборгованості за договором комісії № 12/06-1052, в розмірі 589046,09 грн. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 18.03.2019 відкрито провадження та призначено справу № 922/657/19 до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 08.04.2019 о 10:30 год.

22.04.2019 відповідачем, через канцелярію суду, надано відзив на позовну заяву (вх. № 9877), в якому відповідач проти позову заперечує та зазначає, що позивачем порушено строк позовної давності для звернення до суду з відповідними вимогами. Також відповідач зауважив, що позивач не надав докладного розрахунку та безпідставно завищив розмір інфляційних втрат, пред`явлених до стягнення з відповідача.

06.05.2019 позивачем надано до суду відповідь на відзив відповідача на позовну заяву (вх. № 11036), в якому позивач зазначив про правомірність заявлених позовних вимог та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду від 13.05.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/657/19 до судового розгляду по суті на 20.05.2019 о 12:15 год.

Протокольною ухвалою від 20.05.2019 у судовому засіданні оголошувалась перерва, на підставі ч. 2 ст. 216 ГПК України до 04.06.2019 до 11:30 год.

У судове засідання 04.06.2019 представник позивача не з`явився, про причину неявки суд не повідомив.

Представник відповідача у судове засідання 04.06.2019 не з`явився, про причину неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що неявка представників сторін, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.08.2007 у справі № 33/205-07 встановлено, що 26.09.2006 між Дочірнім підприємством "Газ-тепло" та Комунальним підприємством Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" (відповідач), був укладений договір комісії № 12/06-1052, відповідно до умов якого ДП "Газ-тепло" уповноважило, а відповідач прийняв на себе зобов`язання укласти від свого імені правочини з реалізації теплової енергії, за ціною не нижче, ніж погоджена згідно умов цього договору, а також на умовах, найбільш вигідних для комітента. В жовтні 2006 року на виконання умов договору Дочірнє підприємство „Газ-тепло" передало Відповідачу теплову енергію в кількості 4366,266 гігакалорій на загальну суму 862058,09 грн., але сплата за договором комісії була проведена відповідачем частково, внаслідок чого станом на 31.03.2007 мала місце заборгованість в розмірі 757808,09 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.08.2007 у справі №33/205-07 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь Дочірнього підприємства "Газ-тепло" HAK "Нафтогаз України" 589046,09 грн. боргу, витрати по сплаті державного мита у сумі 7579,00 грн. та витрати на інформаційно- технічне забезпечення судового процесу у сумі 118,00 грн.

На виконання судового рішення від 02.08.2007 у справі № 33/205-07 господарським судом Харківської області 17.08.2007 видано наказ.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.08.2010 здійснено заміну позивача у справі з ДП "Газ-тепло" HAK "Нафтогаз України" на його правонаступника - Дочірню компанію "Газ України" HAK "Нафтогаз України" (далі - ДК «Газ України», позивач).

Станом на дату подання цього позову рішення господарського суду Харківської області від 02.08.2007 у справі №33/205-07 про стягнення з відповідача грошових коштів виконано тільки частково, і за даними обліку позивача, відображеними в довідці щодо стану заборгованості, сума основного боргу становить 397157,09 грн.

Як вказує позивач у позовній заяві, станом на дату подання цього позову рішення господарського суду Харківської області від 02.08.2007 у справі № 33/205-07 про стягнення, 397157,09 грн. основної заборгованості не виконано, заборгованість не погашено, що й стало підставою звернення позивача з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 162475,95 грн. інфляційних втрат та 35717,38 грн. 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами частини 1 статті 193 ГК України.

Частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено судом, Комунальним підприємством Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі, допущено порушення своєчасного виконання грошових зобов`язань за договором комісії № 12/06-1052 від 26.09.2006. Даний факт встановлено рішенням господарського суду Харківської області по справі № 33/205-07 від 02.08.2007, яке набрало законної сили.

Приписами ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вказує позивач, рішення господарського суду Харківської області від 02.08.2007 у справі №33/205-07 про стягнення з відповідача грошових коштів виконано частково, і за даними обліку позивача, відображеними в довідці щодо стану заборгованості, сума основного боргу відповідача за договором комісії № 12/06-1052 від 26.09.2006 становить 397157,09 грн.

Згідно з приписами частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Інфляційне нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є наслідком прострочення боржником грошового зобов`язання і способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. А тому наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, за наступний період.

З огляду на наведене вбачається, що чинне законодавство України не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України.

Дана правова позиція повністю узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постанові № 914/1033/17 від 10 квітня 2018 року.

Як свідчать матеріали справи, період нарахування позивачем заявлених до стягнення сум інфляційних втрат (за період з 01 березня 2016 року по 31 січня 2019 року) та 3% річних (за період з 07 березня 2016 року по 06 березня 2019 року) за розрахунком визначено вірно, згідно діючого законодавства, перевірено судом за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт" Закон 9.1.3".

За таких обставин, позов в частині стягнення на користь позивача з відповідача 3% річних у розмірі 35717,38 грн. та інфляційних втрат у розмірі 162475,95 грн. є обґрунтованим та правомірно заявленим.

Твердження відповідача про те, що позивачем не надано докладного розрахунку та безпідставно завищено розмір інфляційних втрат є необґрунтованим та безпідставним, з огляду на те, що по-перше, позивачем у позовній заяві чітко визначено період, за яким проведено нарахування інфляційних втрат; по-друге, судом, здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт" Закон 9.1.3" та встановлено, що сума інфляційних втрат, яка заявлена позивачем до стягнення за період з 01 березня 2016 року по 31 січня 2019 року, є обґрунтованою та правомірною.

Розглянувши клопотання відповідача, зазначене у відзиві на позовну заяву про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Приписами ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ч. 1 ст. 253 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦК України письмові заяви та повідомлення, здані до установ зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно. Приписами ч. 7 ст. 116 ГПК України встановлено, що строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані відповідними засобами зв`язку.

З довідки Укрпошта Стандарт, яка міститься на конверті, в якому позивачем було направлено позовну заяву № 31/04-547 від 06 березня 2019 року, дата оформлення замовлення - 06 березня 2019 року. Тобто, позивачем подано вказану позовну заяву до суду 06 березня 2019 року.

Як зазначалося вище в даному рішенні позивач звернувся до відповідача з вимогами про стягнення інфляційних втрат за період з 01 березня 2016 року по 31 січня 2019 року та 3% річних за період з 07 березня 2016 року до 06 березня 2019 року, і відповідно трирічний строк позовної давності спливає 07 березня 2019 року - для вимоги про стягнення 3% річних.

Щодо строку позовної давності до вимог про стягнення суми інфляційних втрат, суд зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 30.01.2019 у справі № 922/175/18, невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці. Отже, право кредитора вимагати стягнення суми індексу інфляції за березень 2016 року, виникло по закінченню березня 2016 року, у квітні 2016 року, а саме з 10.04.2016, оскільки розмір індексу інфляції за березень 2016 року опубліковано 09.04.2016 у газеті "Урядовий кур`єр" № 68.

Таким чином, трирічний строк позовної давності щодо стягнення інфляційних втрат за березень 2016 року розпочав перебіг з 10 квітня 2016 року та продовжувався до 9 квітня 2019 року включно. Позовна заява надіслана до господарського суду 06 березня 2019 року, тобто, без пропуску строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволені клопотання відповідача про застосування строків позовної давності.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі ст. 129 ГПК України, судовий збір у розмірі 2972,90 грн. покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 177, 183, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" (64200, Харківська обл., м. Балаклія, вул. Алієва, буд. 72, ) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ) 162475,95 грн. інфляційних втрат, 35717,38 грн. 3% річних та 2972,90 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено 04.06.2019

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/657/19